Справа № 2а/0570/10309/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/65894/11

№ К/9991/65894/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Торезі Донецької області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18.07.2011

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.09.2011

у справі № 2а/0570/10309/2011 Донецького
окружного адміністративного суду

за позовом Державної податкової
інспекції у м. Торезі Донецької області

до Державного підприємства «Шахта №
3-БІС»

про надання дозволу на погашення усієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18.07.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 09.09.2011, відмовлено у задоволенні
позову.

Судові рішення вмотивовані висновком
судів про відсутність у позивача
підстав для отримання дозволу на
погашення податкового боргу
відповідача за рахунок майна,
передбачених підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 (з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України від 24.03.2005 у справі №
2/рп-2005), пунктом 8.3 статті 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», пунктом 97.2 статті 97
Податкового кодексу України.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Торезі
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення та постановити нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, зокрема, норм
пункту 8.7 статті 8 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та
статті 93 Податкового кодексу України.

Відповідач надав суду відгук на
касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що згідно наданого ДПІ у м.
Торезі розрахунку Державне
підприємство «Шахта № 3-БІС» має
податковий борг у сумі 379967,36 грн., який
виник на підставі податкових
декларацій з податку на прибуток: від
08.05.2009 № 6241, від 06.08.2009 № 12018, від 06.11.2009 №
17281, від 03.02.2010 № 21477, від 06.05.2010 № 5934, від
05.08.2010 № 10914, від 05.11.2010 № 15914, від 07.02.2011 №
20405, від 10.05.2011 № 12149, податкового
повідомлення-рішення від 15.04.2009 №
, рішення про розстрочення
податкового боргу від 31.08.2006 № 17/24-014-10,
рішення про розстрочення податкового
боргу від 31.10.2006 № 27/24-014, податкового
повідомлення-рішення від 17.12.2010 №
.

Сума податкового боргу відповідачем не
сплачена.

Відповідно до витягу про внесення
записів до Державного реєстру застав
рухомого майна, до державного реєстру
застав рухомого майна 12.12.2003 внесено
запис про заставу номер 2124-1127, який
містить наступні дані: тип застави:
податкова застава; дата виникнення
податкової застави - 26.11.2003;
заставодержателі - ДПІ у м. Торезі;
заставо давці - ДП «Шахта №№-БІС»,
майно: всі активи; запис про реєстрацію
застави дійсний до 11.12.2008.

Згідно витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна станом на
10.12.2008 позивачем 10.12.2008 були
зареєстровані зміни відомостей про
обтяження: термін дії -10.12.2013; підстава:
абз.1,2,3,4 п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

ДПІ у м. Торезі звернулася до суду з
позовом на підставі норми пункту 95.3
статті 95 Податкового кодексу України.

Цією нормою встановлено, що
контролюючий орган звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

А відтак, до предмету доказування у
даній справі належить, зокрема,
встановлення переліку та вартості
майна відповідача, що перебуває у
податковій заставі.

Податковий борг та податкова застава
виникли у відповідача під час дії
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

За визначенням пункту 1.17 статті 1
вказаного Закону податкова застава - це
спосіб забезпечення податкового
зобов'язання платника податків, не
погашеного у строк. Податкова застава
виникає в силу закону. У силу
податкової застави орган стягнення має
право в разі невиконання забезпеченого
податковою заставою податкового
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами у порядку,
встановленому законом. Пріоритет
заставодержателя на задоволення вимог
із заставленого майна встановлюється
відповідно до закону.

Вартість активів, на які поширюється
податкова застава, встановлювалася
підпунктом 8.2.2 статті 8 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Рішенням Конституційного Суду України
від 24.03.2005 у справі № 2/рп-2005 положення
підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», яке передбачало можливість
поширення права податкової застави на
будь-які види активів платника
податків незалежно від суми
податкового боргу, визнано
неконституційним. При цьому рішення
Конституційного Суду України
обґрунтовано тим, що розмір податкової
застави, виходячи із загальних
принципів права, повинен відповідати
сумі податкового зобов'язання, що
забезпечувало б конституційну вимогу
справедливості та розмірності, тобто
розмір податкової застави не повинен
перевищувати суми податкового боргу
платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, після винесення
Конституційним Судом України рішення
від 24.03.2005 № 2/рп-2005 позивачем вносилися
зміни до державного реєстру обтяжень
рухомого майна, однак, будь-яких змін
щодо визначення переліку майна, на яке
поширюється право податкової застави і
вартість якого не перевищує суму боргу,
податковим органом здійснено не було.
Окрім цього, надані суду акти опису
активів, на які поширюється право
податкової застави, 63/24-012-1 від 12.08.2005 та
№ 25824-012-1 від 29.10.2007 у порушення пункту 8.3
статті 8 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» не зареєстровані у
Державному реєстрі обтяжень. Будь-яких
пояснень щодо неможливості реєстрації
податкової застави у відповідному
державному реєстрі суду не надано.

За таких встановлених обставин суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
відсутність у державному реєстрі
обтяжень переліку майна, на яке
поширюється право податкової застави,
унеможливлює погашення суми
податкового боргу за рахунок цього
майна, а відтак нівелює підставу для
надання дозволу на погашення
податкового боргу за рахунок майна, що
перебуває у податковій заставі.

До того ж судами встановлено, що
діяльність відповідача припинена
згідно з наказом Міністерства
вугільної промисловості України від
11.04.2006 № 221 «Про припинення діяльності
ДП «Шахта №3-БІС» шляхом ліквідації».

Згідно із пунктом 97.2 статті 97
Податкового кодексу України у разі
якщо власник або уповноважений ним
орган приймає рішення про ліквідацію
платника податків, не пов'язану з
банкрутством, майно зазначеного
платника податків використовується у
черговості, визначеній відповідно до
законів України.

Водночас пунктом 1 статті 112 Цивільного
кодексу України встановлено, що у разі
ліквідації платоспроможної юридичної
особи вимоги її кредиторів
задовольняються у такій черговості: 1) у
першу чергу задовольняються вимоги
щодо відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, та вимоги кредиторів,
забезпечені заставою чи іншим
способом; 2) у другу чергу
задовольняються вимоги працівників,
пов'язані з трудовими відносинами,
вимоги автора про плату за
використання результату його
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
у третю чергу задовольняються вимоги
щодо податків, зборів (обов'язкових
платежів); 4) у четверту чергу
задовольняються всі інші вимоги.

Таким чином, погашення податкового
боргу відповідача за рахунок його
майна можливе лише після погашення
заборгованості першої та другої черги.

На підставі реєстру кредиторів до
проміжного ліквідаційного балансу ДП
«Шахта №3-БІС» судами попередніх
інстанцій встановлена наявність у
відповідача заборгованості першої та
другої черги, що також свідчить на
користь висновку суду про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги правильність
висновку судів не спростовують, у
зв'язку з чим підстави для скасування
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Торезі Донецької області
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 18.07.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.09.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош