Справа № 2015/1870/2012
Суддя: Юхименко О. М.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа №2015/1870/2012
ПОСТАНОВА

іменем України

10.12.2013 року

смт.Золочів

Золочівський районний суд Харківської
області у складі:

Головуючого- судді Юхименко О.М.,

За участі секретаря – Попової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Золочівському районі Харківської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги як «дитині війни»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
Золочівському районі Харківської
області, в якому просить зобов’язати
того зробити йому нарахування
щомісячної державної соціальної
допомоги за 2006-2007 роки, відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» та здійснити
виплату цих коштів, посилаючись на те,
що він належить до соціальної
категорії «Дитина війни» та відповідно
до вищевказаного закону з 01 січня 2006
року по 31 грудня 2008 року має право на
отримання соціальної допомоги в
розмірі 30% від мінімального розміру
пенсії за віком, але всупереч Рішенню
Конституційного Суду України № 6-рп/2007
від 09 липня 2007 року, яким були визнані
неконституційними окремі положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», в тому числі й щодо
зупинення ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», не
здійснив нарахування та виплату
відповідного підвищення до пенсії.
Водночас, просить поновити йому строк
звернення до адміністративного суду

В судове засідання від
позивача надійшла заява, якою він свої
позовні вимоги підтримує просить суд
їх задовольнити, та розглядати справу
за його відсутності на підставі
існуючих в матеріалах справи доказів.

Представник відповідача надала
письмові заперечення на позов, в якому
просить суд в задоволенні позову
відмовити. В обґрунтування своїх
доводів зазначила, що статтею 7 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни” передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюватиметься за рахунок
коштів державного бюджету, а Пенсійний
фонд України діє на підставі Положення
„Про Пенсійний фонд України”.
Відповідно до п.8 даного Положення
бюджет Пенсійного фонду України
формується з чітко визначених джерел і
щороку затверджується Кабінетом
Міністрів України. Частина 2 ст.72 Закону
України „Про загальнообов”язкове
державне пенсійне страхування”
передбачає, що кошти Пенсійного фонду
України не включаються до державного
бюджету України. Також ч.1 ст. 5
вказаного Закону регулює відносини, що
виникають між суб”єктами системи
загальнообов”язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. А норми ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”
суперечать Закону „Про
загальнообов”язкове державне
пенсійне страхування” в частині
визначеного мінімального розміру
пенсії за віком та спрямування коштів
на виплату допомоги. Виплата державної
соціальної допомоги у відповідності до
Закону „Про соціальний захист дітей
війни” не відноситься до жодного з
переліку використання коштів
Пенсійного фонду.

Також відповідач в своїх запереченнях
вказала, що листом від 31.08.2007 року
Мін'юст також зазначає, що мінімальний
розмір пенсій за віком, зазначений ст. 28
Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування» встановлюється
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом. Питання, пов’язані з
підвищенням пенсії або щомісячного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» слід вирішувати шляхом
внесення змін до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». Такі
зміни до ст. 6 Закону були внесені п.2 ч.41
ст. 85 Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 року. Ст..6
Закону «Про соціальний захист дітей
війни» викладена в новій редакції
«Дітям війни (крім тих, на яку
поширюється дія Закону України «Про
соціальний статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту») до
пенсій або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.
Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одного з законів.
З 22.05.2008 року постановою КМУ №530 «Про
деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян»
встановлено, що дітям війни до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення провадиться у таких
розмірах: з 22 травня – 48.10 грн., з 1 липня
– 48, 20 грн., з 1 жовтня– 49, 80 грн.

Відповідно до ст.128 КАСУ, суд вважає
можливим вирішення справи за
відсутності сторін на підставі наявних
у ній доказів.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач має статус
дитини війни та знаходиться на обліку у
Головному управлінні Пенсійного Фонду
України в Харківській області,
оскільки отримує пенсію відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 року.(а.с.12)

Враховуючи зазначений статус,
відповідно до ст.6 Закону України „ Про
соціальний захист дітей війни” він має
право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме: на
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет
на 2006 рік” від 20.12.2005 року дію ст.6
зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до
Закону України „ Про Державний бюджет
на 2006 рік” від 19.01.2006 року, який набрав
чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону
України „Про Державний бюджет на 2006
рік” було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” у 2006
році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет
на 2006 рік” від 20.12.2005 року та „Про
внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет на 2006 рік” від 19.01.2006
року неконституційними не визнані та
діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених Законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни”,
оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної
норми було зупинено, а потім
передбачені нею виплати не
запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам
України «Про Державний бюджет на 2006
рік»від 20.12.2005 року та „ Про внесення
змін до Закону України „ Про Державний
бюджет на 2006 рік ” від 19.01.2006 року, суд
виходить з того, що закони є актами
єдиного органу законодавчої влади
-Верховної Ради України. Конституція
України не встановлює пріоритету в
застосуванні того чи іншого закону, в
тому числі залежно від предмета
правового регулювання. Немає такого
закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Конституційний Суд України у п. 3
мотивувальної частини рішення від
03.10.1997 року №4-зп зазначив: „Конкретна
сфера суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є те, що
з прийняттям нового акта, якщо інше не
передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше”.

Виходячи із аналізу наведених норм
законодавства, суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог
позивача, які стосуються виплат
доплати до пенсії за 2006 рік, оскільки
відповідач протягом 2006 року діяв у
відповідності з діючим законодавством
та не мав підстав здійснювати
позивачеві щомісячні доплати до
пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006
року здійснення доплат, визначено у
інший спосіб, тобто поставлено в
залежність від виконання у другому
півріччі 2006 року Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачеві доплати до
пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково
підлягаючими задоволенню, з таких
підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням ст.
111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 за №6-рп2007 року, у справі за
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71,
ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік»(справа про соціальні гарантії
громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього
Закону.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України
відповідач повинен був нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни” з
09.07.2007 року, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71
Закону України „Про Державний бюджет
України”, ця норма втратила чинність
та не підлягала застосуванню. Отже,
відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”, нараховувати та
здійснювати позивачеві відповідні
доплати.

Відповідно до статті 64 Конституції
України конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Таким чином, доводи відповідача, в
частині неврегульованості на
законодавчому рівні порядку
здійснення доплат особам, які мають
статус дітей війни не може бути
підставою для їх не здійснення або
відмови в задоволенні позову.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування”, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає
необґрунтованими доводи відповідача,
які надані в запереченні, щодо
застосування положення ч.3 ст.28
зазначеного Закону, з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
ст.46 Конституції України та права на
отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України „ Про
соціальний захист дітей війни”.

Крім того, безпідставним є посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
доплати до пенсії, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів, як на підставу
невиконання своїх зобов’язань, які
встановлені ст.46 Конституції України
та зазначеною нормою Закону.

Суд також вважає, що не заслуговують на
увагу доводи відповідача щодо не
визначеності на законодавчому рівні
питання відносно органу на який
покладено обов’язок здійснення виплат
підвищення до пенсії особам, які мають
статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення „Про
Пенсійний фонд України” і здійснює
свої повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування” рішення про
призначення та перерахунок пенсій
приймаються районними управліннями
Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Відповідно до п.1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2001
року №121/2001, Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
що здійснює керівництво та управління
солідарною системою
загальнообов’язкового державного
пенсійного страхування, провадить
збір, акумуляцію та облік страхових
внесків, призначає пенсії та готує
документи для їх виплати, забезпечує
своєчасне і в повному обсязі
фінансування і виплату пенсій,
допомоги на поховання, інших
соціальних виплат, які згідно із
законодавством здійснюються за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України, здійснює контроль за цільовим
використанням коштів Пенсійного Фонду
України. Діяльність Пенсійного Фонду
України спрямовується та
координується КМУ через Міністра праці
та соціальної політики України.

Згідно з п. 15 вказаного положення
Пенсійний Фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві, Севастополі та
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах та районних в містах.

Відповідно до абз. 6 п. 2.2 Положення про
управління Пенсійного Фонду України в
района, містах і районах в містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року №8-2, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13 березня
2008 року за № 209/14900, управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах і районах в містах відповідно до
покладених на них завдань призначають
(здійснюють перерахунок) і виплачують
пенсії, щомісячне довічне грошове
утримання суддям у відставці, допомогу
на поховання та інші виплати
відповідно до чинного законодавства.

Таким чином за загальним правилом
обов’язок щодо нарахування та виплати
пенсії покладається саме на управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах і районах у містах.

Головні управління Пенсійного Фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
а також управління Пенсійного Фонду
України в районах, містах і районах у
містах є юридичними особами, а тому
відповідно до ст.. 48 КАС України можуть
бути відповідачами по справі.

Таким чином, обов’язок по нарахуванню
та виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”
покладено на відповідний пенсійний
орган, де позивач знаходиться на
обліку, а саме в Управлінні Пенсійного
Фонду України в Золочівському районі
Харківської області, оскільки отримує
пенсію відповідно до Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб".

На підставі ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов’язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави та
ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує
справи на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов’язковість
яких надана Верховною Радою України. У
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов’язковість
якого надана Верховною Радою України,
або іншому правовому акту суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу, таким є Конституція
України, що відповідає принципу
верховенства права, який закріплений в
ст.8 Конституції України та ст.22
Конституції України, де передбачено, що
права і свободи людини і громадянина,
закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.Отже, оскільки
обмеження прав і свобод громадян може
мати місце лише у
випадках,передбачених Конституцією
України, положення п.12 ст.71 Закону
України «Про Державний бюджет на 2007
рік» визнано неконституційним, спірні
правовідносини виникли внаслідок його
дії, а тому відповідач на підставі ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» зобов'язаний здійснити
позивачу перерахунок пенсії у зв'язку з
її підвищенням, як дитині війни, за
період часу з 09.07.2007р. по 31.12.2007р.

На момент звернення позивача із заявою
про перерахунок пенсії норма ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» була чинною, тому відмова
відповідача в задоволенні заяви
позивача про підвищення їй пенсії, як
дитині війни, за вказаний період часу є
незаконною.

Суд відхиляє вимоги відповідача про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позову через пропущення
позивачем строку звернення до
адміністративного суду з позовом,
через наступне.

Порушення прав позивача, за захистом
яких він звернувся до суду, тривало з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року і припинилось
лише 01.01.2008 року після внесення змін до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Таким чином, суд, не
вбачає пропущення позивачем строку
звернення до суду за захистом свого
права щодо отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд виходить з того, що вимоги про
стягнення з відповідача доплати до
пенсії у визначеній позивачем грошовій
сумі не підлягають задоволенню,
оскільки такі виплати не були йому
нараховані, а суд не може перебирати на
себе функцію здійснення перерахунку та
нарахування пенсії замість органу,
якому надані такі повноваження.

Між тим, виходячи зі змісту позову та
для повного захисту прав позивача, за
захистом яких він звернувся до суду,
суд вважає необхідним, на підставі ч.2
ст. 11 КАСУ, вийти за межі позовних вимог
та визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо не виконання з 09.07.2007
року по 31.12.2007 р. приписів статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», яка призвела до порушення
прав позивача на своєчасне нарахування
на отримання доплати до пенсії.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 128, 159 КАСУ, ст. ст. 8,
19, 22, 64 Конституції України, ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», ст. 28 Закону України «Про
загальнообов’язкове пенсійне
страхування», Рішенням
Конституційного Суду України № 6-рп/2007
від 09 липня 2007р. у справі «Про соціальні
гарантії громадян», суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного Фонду України у
Золочівському районі Харківської
області щодо не проведення ОСОБА_1
перерахунку та сплати пенсії
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов’язкове пенсійне
страхування» за період часу з 09.07.2007 р.
по 31.12.2007 р.

Зобов’язати Управління Пенсійного
Фонду України у Золочівському районі
Харківської області провести
перерахунок та доплату до пенсії
ОСОБА_1 відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов’язкове пенсійне
страхування» за період часу з 09.07.2007 р.
по 31.12.2007 р.

В іншій частині адміністративного
позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Золочівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя - ОСОБА_2