Справа № 2а-10083/10/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2013-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2013 року
м. Київ К/9991/1530/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Балаклійському районі Харківської
області

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
14.10.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30.11.2010

у справі №2а-10083/10/2670

за позовом Дочірньої компанії
«Укргазвидобування» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» в особі Управління з
переробки газу та газового конденсату
в інтересах Шебелинського відділення з
переробки газового конденсату і нафти

до Державної податкової інспекції у
Балаклійському районі Харківської
області

про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
14.10.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2010,
позов задоволено. Визнано
протиправними дії ДПІ у Балаклійському
районі Харківської області по
розподілу сплачених сум за платіжними
дорученнями №767 від 30.03.2010, №766 від
30.03.2010 в рахунок погашення податкового
боргу та пені. Зобов?язано ДПІ у
Балаклійському районі Харківської
області внести зміни до карток
особових рахунків платника податку -
Шебелинівське відділення з переробки
газового конденсату і нафти, яке є
структурним підрозділом ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України» по акцизному збору за бензин,
сплаченого за платіжним дорученням №767
від 30.03.2010, та по акцизному збору за
дизпаливо, сплаченого платіжним
дорученням №766 від 30.03.2010 шляхом
відображення платежів відповідно до їх
призначення, визначеного цими
платіжними дорученнями.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові, з
підстав невірного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем згідно
платіжних доручень: №766 від 30.03.2010
сплачено 6242005 грн. з призначенням
платежу акцизний збір за дизпаливо за
лютий 2010 року, №767 від 30.03.2010 сплачено
29054070 грн. з призначенням платежу
акцизний збір за бензин за лютий 2010
року.

Відповідачем самостійно змінено
призначення платежів, визначених
позивачем у вищезазначених платіжних
дорученнях, та прийнято податкові
повідомлення, згідно яких на підставі
пп. 16.3.3 п.16.3 ст.16 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
сплачені грошові кошти спрямовано на
погашення податкового боргу та пені.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування» платники
податків і зборів (обов'язкових
платежів) зобов'язані сплачувати
належні суми податків і зборів
(обов'язкових) платежів у встановлені
законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку, збору (обов'язкового платежу)
або його скасуванням або списанням
податкової заборгованості відповідно
до Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Виходячи із змісту пп. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, пп.
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» платник
податків самостійно обчислює суму
податкового зобов'язання, яку зазначає
у податковій декларації, та
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації.

Згідно із пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 цього ж Закону
узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фонами»
визначена рівність бюджетних
інтересів. З цією метою визначено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Разом з тим, Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу
і які не передбачають можливості зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Таким чином, податковий орган не має
права самостійно змінювати
призначення платежу визначеного
платником податків при здійсненні
розрахунків зі сплати податків,
зокрема, з метою погашення податкового
боргу змінювати період, за який
сплачується податкове зобов'язання.

З огляду на викладене, правильними є
висновки суду першої та апеляційної
інстанції, що позивач, самостійно
визначивши та перерахувавши податкові
зобов'язання відповідно до призначення
платежу зазначеного в платіжному
дорученні, виконав своє зобов'язання по
його сплаті, що виключає застосування
до нього штрафних санкцій на підставі
пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Вищенаведеним спростовуються доводи
податкового органу, які наведені ним в
касаційній скарзі, як підставу для
скасування постановлених у справі
рішень судів попередніх інстанцій.

Враховуючи наведене, висновки суду
першої та апеляційної інстанції
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Балаклійському районі
Харківської області відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 14.10.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2010
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун