Справа № 122/17683/13-а
Суддя: Корогодіна О. Е.
Дата ухвалення: 2013-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження по справі 2-а/122/292/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2013 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим в складі:

головуючого, судді - Корогодіної
О.Е.

при секретарі - Житєлєві К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Сімферополі
адміністративну справу за позовними
вимогами ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконавчого
комітету ОСОБА_3 міської ради про
визнання права використання житлового
приміщення для комерційних потреб, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
суду з адміністративним позовом до
Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської
ради про визнання права використання
житлового приміщення для комерційних
потреб. Вимоги мотивовані тим, що на
підставі Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 25.01.2012р., ОСОБА_1 є
власником цокольного приміщення та 2/3
часток квартири № 1 в будинку по вул.
Горького, 19а/ вул. Жуковського, 7 в м.
Сімферополі. На підставі Договору
дарування частки квартири № 161 від 22
січня 2013 року, ОСОБА_2 є власником 1/3
частки квартири № 1 в будинку по вул.
Горького, 19а/ вул. Жуковського, 7 в м.
Сімферополі. В даний час позивачі мають
намір використовувати своє житлове
приміщення з комерційною метою для
розміщення в ньому об'єкта
громадського харчування (ресторанного
господарства). Листом № ІІІ-155/6589 від
05.06.2013р. виконкомом ОСОБА_3 міської ради
позивачам відмовлено у видачі
реєстраційної картки, що є однією з
умов розміщення об'єкта громадського
харчування, де також будуть перебувати
інші приміщення (офісне, складське та
ін.), що забезпечують функціонування
зазначеного об'єкта. Відмова у
використанні приватного майна є
неправомірною з наступних підстав.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
ст. 152 ЖК України з урахуванням вимог
закону України «Про основи
містобудування» та Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинкових територій,
затверджених постановою кабінету
Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992р.,
до компетенції органів місцевого
самоврядування - виконавчих комітетів
міських (районних) рад відноситься
вирішення питань переобладнання
житлових приміщень і дача дозволу на
розміщення в житлових приміщеннях
офісів, контор, торгових організацій та
їх використання для інших цілей
невиробничого характеру, яке
оформляється актом органу місцевого
самоврядування, виданим в межах
повноважень, тобто рішенням
виконавчого комітету. Стаття 41
Конституції України гарантується
кожному право володіти, користуватися
і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Стаття
319 ЦК України визначає, що власник
володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
що не суперечать закону. Згідно зі ст. 320
ЦК України власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом. Випадки, що
обмежують права позивачі в законі
відсутні. Разом з тим, ст. 321 ЦК України
визначає, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
або обмежений в його здійсненні. Згідно
зі ст.ст. 150, 152 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання членів їх сім'ї, і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд - продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші,
не заборонені законом угоди, а також
використовувати на свій розсуд не
заважаючи іншим особам та не порушуючи
їх права. Таким чином, громадянин, що
має на праві приватної власності
житловий будинок або квартиру, має
право за своїм розсудом вирішувати
питання про доцільність їх
використання, тим більше, що чинне
законодавство не містить заборони на
використання житлового приміщення під
офіс, торгові цілі, лікарський кабінет
тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, других осіб та не
має права використовувати його для
промислового виробництва. У ст. 6 ЖК
України та ст. 383 ЦК України міститься
лише заборона на використання житлових
приміщень для потреб виробничого
характеру. Використання житлового
приміщення для розміщення об'єкта
громадського харчування (ресторанного
господарства) не може розглядатися як
виробнича діяльність, що також визнає
судова практика. Стан основних вузлів
та конструкцій житлового будинку
задовільний, конструктивні вузли і
деталі вироблені відповідно до вимог
ДБН В. 1.1.-1.94 (оскільки квартира
збудована в 2011 році) в частині їх
технічної надійності та
експлуатаційної придатності;
внутрішнє планування виконане
відповідно до вимог ДБН В 2.2-23-2009
"Підприємства торгівлі. Будинки і
споруди"; всі застосовані будівельні
матеріали відповідають вимогам СНиП
2.01.02-85 * "Протипожежні норми". У зв'язку з
чим, ми відповідно до статті 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» і Порядку видачі
реєстраційної картки обліку і
узгодження розміщення і режиму роботи
об'єктів торгівлі, ресторанного
господарства і сфери послуг на
території м. Сімферополя,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету ОСОБА_3 міської ради № 1070 від
07.05.2012 звернулися до управління
торгівлі і сфери послуг ОСОБА_3 міської
ради за видачею реєстраційної картки,
але мені було відмовлено, та
запропоновано узгодити справу
стосовно законодавства. Вважають
відмову відповідача у видачі
реєстраційної картки обліку і
узгодження розміщення і режиму роботи
об'єктів торгівлі, ресторанного
господарства і сфери послуг на
території м. Сімферополя на об'єкт
нерухомості за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а / АДРЕСА_1 з
витребуванням від позивачів будь-яких
документів, - не заснованою на нормах
матеріального права. При цьому, у
позивачів немає намірів
використовувати квартиру в
промислових цілях і їх наміри по
використанню квартири в комерційних
цілях (під об'єкт громадського
харчування, офіс, тощо) не суперечать
нормам чинного законодавства України.
Крім того, використання квартири в
комерційних цілях ні як не порушує прав
та законних інтересів інших осіб,
оскільки є окремо розташованим. Згідно
п. 10 Порядку провадження торговельної
діяльності та правилами торговельного
обслуговування населення,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України від 15.06.2006г. № 833
суб'єкти господарювання зобов'язані
забезпечити відповідність приміщення
(місця) для провадження діяльності у
сфері торгівлі та ресторанного
господарства необхідним санітарним
нормам, а технічного стану приміщення
(місця), будівлі та устаткування -
вимогам нормативних документів щодо
зберігання, виробництва та продажу
відповідних товарів, а також охорони
праці. Приміщення за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а/АДРЕСА_2 має
окремий вхід, що підтверджується
технічним паспортом, і відповідає
наведеним вище вимогам законодавства.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом. Відповідно до ст. 16
ЦК України Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способи захисту
цивільних прав та інтересів визначені
у ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до
якої суд також може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Оскарження позивачами протиправних
дій відповідача стосовно відмови у
видачі реєстраційної картки обліку і
узгодження розміщення і режиму роботи
об'єктів торгівлі, ресторанного
господарства і сфери послуг на
території м. Сімферополя на об'єкт
нерухомості за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а/АДРЕСА_2 з
витребуванням від нас будь-яких
документів, є єдиним спроможнім
засобом визнання цього права. Крім
того, також вважають, що не застосовано
на нормах права обмеження відповідачем
суб'єкта господарювання у терміні
використання та розпоряджається своїм
майном на свій розсуд, зокрема у
комерційних цілях. Оскільки Управління
торгівлі і сфери послуг ОСОБА_3 міської
ради не є юридичною особою у світі
положень ст. 80 Цивільного кодексу
України, адміністративний позов
подається до виконавчого комітету
ОСОБА_3 міської ради, який відповідно до
ст. 30 Закону України «Про місцеве
самоврядування в України» здійснює
повноваження виконавчого органу
міської ради в сфері торгівельного
обслуговування. Отже, відмова
виконкому ОСОБА_3 міської ради у видачі
реєстраційної картки на використання
квартири за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а / АДРЕСА_1 під
об'єкта громадського харчування
(ресторанного господарства) є
неправомірним, а позов підлягає
задоволенню. Тому позивачі просять суд
визнати неправомірною відмову
Управлінням торгівлі і сфери послуг
виконавчого комітету ОСОБА_3 міської
ради у видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволу
на розміщення об'єкта громадського
харчування (ресторанного
господарства), офісу, складських та
допоміжних приміщень за адресою:
Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, вулиця Горького, будинок
19а / АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право на використання
цокольного приміщення та квартири
розташованої за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а / АДРЕСА_1 в якості
об'єкта громадського харчування
(ресторанного господарства), офісу,
складських та допоміжних приміщень;
зобов'язати відповідача ОСОБА_3 міську
раду видати ОСОБА_1 дозвіл на
розміщення об'єкта торгівлі за адресою:
Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, вулиця Горького, будинок
19а/ АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивачів мотивовано підтримав
позовні вимоги в частині визнати за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на використання
цокольного приміщення та квартири
розташованої за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а / АДРЕСА_1 в якості
об'єкта громадського харчування
(ресторанного господарства), офісу,
складських та допоміжних приміщень; та
просив їх задовольнити в повному
обсязі з мотивів, викладених в позовній
заяві.

Позовні вимоги в частині визнання
неправомірною відмови Управлінням
торгівлі і сфери послуг виконавчого
комітету ОСОБА_3 міської ради у видачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволу на розміщення
об'єкта громадського харчування
(ресторанного господарства), офісу,
складських та допоміжних приміщень за
адресою: Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, вулиця Горького, будинок
19а / АДРЕСА_1; зобов'язання відповідача
ОСОБА_3 міську раду видати ОСОБА_1
дозвіл на розміщення об'єкта торгівлі
за адресою: Автономна Республіка Крим,
м. Сімферополь, вулиця Горького,
будинок 19а/ АДРЕСА_1, відкликав, та
ухвалою від 25 вересня 2013 року
Залізничного районного суду м.
Сімферополя в даній частині позовні
вимоги залишені без розгляду.

Представник відповідача в судове
засідання не з’явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, до судового засідання не
з’явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Дослідивши матеріали справи та докази
наявні в них в їх сукупності суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 25.01.2012р., ОСОБА_1 є
власником цокольного приміщення та 2/3
часток квартири № 1 в будинку по вул.
Горького, 19а/ вул. Жуковського, 7 в м.
Сімферополі. На підставі Договору
дарування частки квартири № 161 від 22
січня 2013 року, ОСОБА_2 є власником 1/3
частки квартири № 1 в будинку по вул.
Горького, 19а/ вул. Жуковського, 7 в м.
Сімферополі.

Позивачі мають намір використовувати
своє житлове приміщення з комерційною
метою для розміщення в ньому об'єкта
громадського харчування (ресторанного
господарства). Листом № ІІІ-155/6589 від
05.06.2013р. виконкомом ОСОБА_3 міської ради
позивачам відмовлено у видачі
реєстраційної картки, що є однією з
умов розміщення об'єкта громадського
харчування, де також будуть перебувати
інші приміщення (офісне, складське та
ін.), що забезпечують функціонування
зазначеного об'єкта. Відмова у
використанні приватного майна є
неправомірною з наступних підстав.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
ст. 152 ЖК України з урахуванням вимог
закону України «Про основи
містобудування» та Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинкових територій,
затверджених постановою кабінету
Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992р.,
до компетенції органів місцевого
самоврядування - виконавчих комітетів
міських (районних) рад відноситься
вирішення питань переобладнання
житлових приміщень і дача дозволу на
розміщення в житлових приміщеннях
офісів, контор, торгових організацій та
їх використання для інших цілей
невиробничого характеру, яке
оформляється актом органу місцевого
самоврядування, виданим в межах
повноважень, тобто рішенням
виконавчого комітету.

Стаття 41 Конституції України
гарантується кожному право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Стаття 319 ЦК України визначає, що
власник володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
що не суперечать закону.

Згідно зі ст. 320 ЦК України власник має
право використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом. Випадки, що
обмежують права позивачі в законі
відсутні.

Разом з тим, ст. 321 ЦК України визначає,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права або обмежений в його
здійсненні.

Згідно зі ст.ст. 150, 152 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання членів
їх сім'ї, і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд -
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші, не заборонені
законом угоди, а також використовувати
на свій розсуд не заважаючи іншим
особам та не порушуючи їх права. Таким
чином, громадянин, що має на праві
приватної власності житловий будинок
або квартиру, має право за своїм
розсудом вирішувати питання про
доцільність їх використання, тим
більше, що чинне законодавство не
містить заборони на використання
житлового приміщення під офіс, торгові
цілі, лікарський кабінет тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, других осіб та не
має права використовувати його для
промислового виробництва.

У ст. 6 ЖК України та ст. 383 ЦК України
міститься лише заборона на
використання житлових приміщень для
потреб виробничого характеру.
Використання житлового приміщення для
розміщення об'єкта громадського
харчування (ресторанного господарства)
не може розглядатися як виробнича
діяльність, що також визнає судова
практика. Стан основних вузлів та
конструкцій житлового будинку
задовільний, конструктивні вузли і
деталі вироблені відповідно до вимог
ДБН В. 1.1.-1.94 (оскільки квартира
збудована в 2011 році) в частині їх
технічної надійності та
експлуатаційної придатності;
внутрішнє планування виконане
відповідно до вимог ДБН В 2.2-23-2009
"Підприємства торгівлі. Будинки і
споруди"; всі застосовані будівельні
матеріали відповідають вимогам СНиП
2.01.02-85 * "Протипожежні норми". У зв'язку з
чим, ми відповідно до статті 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» і Порядку видачі
реєстраційної картки обліку і
узгодження розміщення і режиму роботи
об'єктів торгівлі, ресторанного
господарства і сфери послуг на
території м. Сімферополя,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету ОСОБА_3 міської ради № 1070 від
07.05.2012 звернулися до управління
торгівлі і сфери послуг ОСОБА_3 міської
ради за видачею реєстраційної картки,
але мені було відмовлено, та
запропоновано узгодити справу
стосовно законодавства.

Суд вважає відмову відповідача у
видачі реєстраційної картки обліку і
узгодження розміщення і режиму роботи
об'єктів торгівлі, ресторанного
господарства і сфери послуг на
території м. Сімферополя на об'єкт
нерухомості за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а / АДРЕСА_1 з
витребуванням від позивачів будь-яких
документів, - не заснованою на нормах
матеріального права. При цьому, у
позивачів немає намірів
використовувати квартиру в
промислових цілях і їх наміри по
використанню квартири в комерційних
цілях (під об'єкт громадського
харчування, офіс, тощо) не суперечать
нормам чинного законодавства України.
Крім того, використання квартири в
комерційних цілях ні як не порушує прав
та законних інтересів інших осіб,
оскільки є окремо розташованим.

Згідно п. 10 Порядку провадження
торговельної діяльності та правилами
торговельного обслуговування
населення, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006г.
№ 833 суб'єкти господарювання
зобов'язані забезпечити відповідність
приміщення (місця) для провадження
діяльності у сфері торгівлі та
ресторанного господарства необхідним
санітарним нормам, а технічного стану
приміщення (місця), будівлі та
устаткування - вимогам нормативних
документів щодо зберігання,
виробництва та продажу відповідних
товарів, а також охорони праці.
Приміщення за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а/АДРЕСА_2 має
окремий вхід, що підтверджується
технічним паспортом, і відповідає
наведеним вище вимогам законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК
України, відповідно до якої суд також
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Оскарження позивачами протиправних
дій відповідача стосовно відмови у
видачі реєстраційної картки обліку і
узгодження розміщення і режиму роботи
об'єктів торгівлі, ресторанного
господарства і сфери послуг на
території м. Сімферополя на об'єкт
нерухомості за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Сімферополь, вулиця
Горького, будинок 19а/АДРЕСА_2 з
витребуванням від нас будь-яких
документів, є єдиним спроможнім
засобом визнання цього права.

Крім того, суд також вважає, що не
застосовано на нормах права обмеження
відповідачем суб'єкта господарювання у
терміні використання та
розпоряджається своїм майном на свій
розсуд, зокрема у комерційних цілях.
Оскільки Управління торгівлі і сфери
послуг ОСОБА_3 міської ради не є
юридичною особою у світі положень ст. 80
Цивільного кодексу України,
адміністративний позов подається до
виконавчого комітету ОСОБА_3 міської
ради, який відповідно до ст. 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
України» здійснює повноваження
виконавчого органу міської ради в
сфері торгівельного обслуговування.
Отже, відмова виконкому ОСОБА_3 міської
ради у видачі реєстраційної картки на
використання квартири за адресою:
Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, вулиця Горького, будинок
19а / АДРЕСА_1 під об'єкта громадського
харчування (ресторанного господарства)
є неправомірним, а позов підлягає
задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги належить
задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 317, 319-321, 383 ЦК України, ст.ст. 6, 150, 152
ЖК України, ст. 31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Закону України «Про основи
містобудування», ст.ст. 8, 41 Конституції
України, керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 159-163
Кодексу Адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на
використання цокольного приміщення та
квартири розташованої за адресою:
Автономна Республіка Крим, м.
Сімферополь, вулиця Горького, будинок
19а / АДРЕСА_1 в якості об'єкта
громадського харчування (ресторанного
господарства), офісу, складських та
допоміжних приміщень.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя