Справа № 757/26665/13-а
Суддя: Кирилюк І. В.
Дата ухвалення: 2013-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року
м. Київ

Суддя Печерського районного суду м.
Києва Кирилюк І.В., розглянувши в
порядку скороченого провадження,
відповідно до ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Правління Пенсійного
фонду України, Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька про визнання бездіяльності
неправомірною, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до суду з зазначеним
позовом до Правління Пенсійного фонду
України (далі - відповідач-1, Правління
ПФ України), Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька (далі - відповідач-2,
Управління ПФУ в Київському районі м.
Донецька), в якому просить визнати
бездіяльність відповідача-1 щодо
невиконання Рішення Конституційного
Суду України № 25-р/п/2009 про внесення
змін в «Порядок подачі та оформлення
документів для призначення пенсії» з
урахуванням проживання пенсіонерів за
межами України та оформлення ними
пенсії без проживання (реєстрації) в
Україні та щодо відмови від передачі
уповноваженому територіальному органу
заяви позивача для прийняття рішення
про відновлення виплати позивачеві
пенсії за віком за межі України - актом
порушення прав позивача; зобов'язати
відповідача-1 внести зміни в «Порядок
подачі та оформлення документів для
призначення пенсії», що буде
забезпечувати документальне
оформлення та реальну виплату пенсії
всім українським громадянам, які
проживають за межами України,
відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № 25-р/п/2009; зобов'язати
відповідачів відновити виплату
позивачеві пенсії за віком з 07.10.2009 року
за межі України.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вона є громадянином
України, працювала в Україні,
одержувала пенсію за віком з листопада
1993 року. 25.03.1999 року позивач виїхала на
постійне місце проживання до Держави
Ізраїль. 14.10.2013 року позивач направила
заяву до ПФ України про поновлення
виплати пенсії за віком, однак, у жовтня
одержала відмову.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 03.12.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 02.06.2013
року включно залишено без розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 03.12.2013 року відкрито
скорочене провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Правління Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Донецька
про визнання бездіяльності
неправомірною.

18.12.2013 року на адресу суду надійшли
письмові заперечення Правління ПФ
України, в яких останній просив в
задоволені позову відмовити, оскільки
відповідач-1 не приймав будь-яких
рішень щодо поновлення виплати чи
відмови в поновленні виплати пенсії
позивачу, тобто ним не порушені права
позивача, та, крім того, поновлення
пенсії здійснюється за особистою
заявою особи за наслідками розгляду
якої приймається рішення, а позивачем
не надано доказів на підтвердження
прийняття рішення про відмову в
поновленні виплати пенсії. Також
Правління ПФ України зазначає, що
оскільки позивач постійно не проживає
на території України та між Україною та
Ізраїлем не укладено договорів з
питань пенсійного забезпечення, то
підстави для поновлення виплати пенсії
відсутні.

23.12.2013 року на адресу суду надійшли
письмові заперечення Управління ПФУ в
Київському районі м. Донецька в яких
останнє просило в задоволені позову
відмовити, зважаючи на те, що на час
виїзду позивача за кордон діяли норми
ст.. 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», згідно якої пенсія
виплачувалась за шість місяців наперед
перед виїздом за кордон, вказана норма
неконституційною не визнавалась, а
договір з питань пенсійного
забезпечення між Україною та Ізраїлем
не укладався, отже підстави для
поновлення виплати пенсії відсутні.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню, враховуючи
наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України,
проживала та працювала на території
України, з 19.11.1999 року їй була
призначена пенсія за віком.

25.03.1999 року ОСОБА_1 виїхала на постійне
місце проживання до держави Ізраїль та
16.01.2006 року прийнята на консульський
облік в Посольстві України в Державі
Ізраїль.

15.10.2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Правління ПФ України із заявою про
поновлення виплати призначеної пенсії
за віком, однак, відповідач-1 у листі від
30.10.2013 року відмовив у такому.

Так, стосовно громадян, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
визначено особливий порядок виплати
пенсій, який викладено у статтях 49, 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 1) якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 2) на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом. Поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати. Виплата
пенсії поновлюється в порядку,
передбаченому частиною третьою статті
35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 було визнано
такими, що не відповідають Конституції
України положення пункту 2 частини
першої статті 49, другого речення статті
51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV
щодо припинення виплати пенсії
пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України. Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

При цьому, в зазначеному рішенні
Конституційного Суду України звернуто
увагу Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору.

Стаття 24 Конституції України визначає,
що громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишити будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Отже, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

При цьому, неврегульованість цього
питання на законодавчому рівні не може
бути підставою для відмови у
поновленні виплати пенсії.

За таких обставин, вимоги позивача
стосовно визнання бездіяльності
Правління ПФ України щодо передачі
уповноваженому територіальному органу
заяви позивача для прийняття рішення
про відновлення виплати позивачеві
пенсії за віком за межі України і
зобов'язання відповідачів поновити
виплату позивачеві пенсії за віком
03.06.2013 року за межі України в Ізраїль є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

В іншій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

У ч. 3 ст. 94 КАС України зазначено, що
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За таких обставин, з Державного бюджету
України на користь позивача слід
стягнути 68 грн. 82 коп. у відшкодування
сплаченого при звернені до суду
судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
22, 24, 46 Конституції України, Законом
України «Про пенсійне забезпечення»,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», рішенням
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року, ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 9,
21, 71, 87, 90, 94, 99, 102, 158-163, 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Правління Пенсійного
фонду України, Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Донецька про визнання бездіяльності
неправомірною - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Правління
Пенсійного фонду України щодо передачі
уповноваженому територіальному органу
заяви ОСОБА_1 для прийняття рішення про
поновлення виплати по ОСОБА_1 пенсії за
віком за межі України в державу Ізраїль
- протиправною.

Зобов'язати Правління Пенсійного фонду
України та Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Донецька
прийняти у ОСОБА_1 необхідні документи
для поновлення виплати пенсії за віком
та виплачувати пенсію за віком з 03.06.2013
року за межі України в державу Ізраїль.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 68 грн. 82 коп. у
відшкодування судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Суддя
І.В.Кирилюк