Справа № 9101/159067/2012
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2013 р. справа № 0870/4573/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О.
Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Пологівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Запорізької області Державної
податкової служби на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2012
року у справі №0870/4573/12 за позовом
приватного підприємства «Птахофабрика
Прилуцького» до Пологівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби про
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Птахофабрика
Прилуцького» 17 травня 2012 року
звернулось до суду з позовом до
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби,
згідно якого, просить скасувати
прийняте відповідачем податкове
повідомлення-рішення № від 23.12.2011
року в сумі 543 924 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказане податкове
повідомлення-рішення повинно бути
скасоване, оскільки висновки
відповідача, викладені у акті №35/23-33210187
від 02.12.2011 року (далі - акт перевірки) на
підставі якого його було прийнято є
безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2012
року адміністративний позов
задоволено. Суд скасував податкове
повідомлення-рішення відповідача
№ від 23.12.2011 року на суму 543 924 грн.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем не доведена
правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою у задоволені позову
відмовити.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована висновками перевіряючих
осіб, які зроблено в акті перевірки
щодо відсутності доказів фактичного
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами яких
зазначено в акті перевірки, оскільки до
перевірки не надано підтверджуючих
документів щодо транспортування
придбаних позивачем товарів. Крім того
деякі контрагенти позивача не
знаходяться за юридичною адресою.

Згідно заперечень на апеляційну скаргу
позивач просить постанову суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Посилається на необґрунтованість
доводів відповідача викладених в
апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників позивача, які
заперечували, щодо задоволення
апеляційної скарги відповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
відповідачем було проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 року по
30.09.2011 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем було складено акт
№35/23-33210187 від

02.12.2011 року в якому зроблено висновок
про порушення позивачем пункту 1.7
статті 1, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті
7, статті 8-1 Закону України «Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997 року №
168/97-ВР, пункту 209.2 статті 209 Податкового
кодексу України № 2755-VІ в результаті
чого завищено податковий кредит на
загальну суму 164 103 грн. та невірне
визначення суми податкової пільги по
коду пільги 14010450 з податку на додану
вартість за 2009 -2010 роки та 9 місяців 2011
року на суму 77 641 грн. (т.1 а.с.24-48).

Податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 164 103 грн.,
визначене відповідачем у зв'язку з
неможливістю встановлення факту
поставки придбаного позивачем товару
від постачальників з ПП «Антік-Агро»,
ЗАТ «Птахокомбінат Дніпровський», ТОВ
«Ресурс-Інвест-2007», ТОВ «ВіталаК», ТОВ
«Караван-Крим», ТОВ «ВетФактор», ТОВ
«Укрпром-Трейд», ТОВ «Інвек» (ТОВ
«Оптсвіт»), ПП «Мидас Плюс», ТОВ
«Ареал», ПП «Авангард Плюс» та
неможливості кваліфікування такої
діяльності як господарської (т.1 а.с.34).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 23.12.2011
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за основним
платежем податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у розмірі 241 744 грн.. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 302 180 грн. (т.1 а.с.21).

За результатами адміністративного
оскарження вищевказане податкове
повідомлення-рішення, рішенням ДПС
Запорізької області №358/10/10-420 від 24.02.2012
року було скасоване в частині штрафних
санкцій в сумі 10 801 грн. Рішенням ДПС
України №7676/6/10-2115 від 03.05.2012 року про
результати розгляду повторної скарги
податкове повідомлення - рішення від
23.12.2011 № залишене без змін з
урахуванням рішення ДПС у Запорізької
області №358/10/10-420 від 24.02.2012 року.

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірне рішення відповідача
прийняте не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п.7.1. статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» поставка товарів (робіт,
послуг) здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість.

Із аналізу положень п.7.2.статті 7 цього ж
Закону випливає, що підставою для
формування податкового кредиту є
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, яка видається платником
податку, що поставляє товари (роботи,
послуги), на підтвердження здійснення
такої поставки. Тобто Закон пов'язує
виникнення у платника ПДВ права на
включення сплачених ним сум податку до
податкового кредиту із фактичним
виконанням робіт (послуг) чи поставкою
товарів, у ціні яких цей податок
сплачений.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг)
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом звітного періоду у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг, основних фондів) для подальшого
використання у межах господарської
діяльності.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права на
податковий кредит є дата здійснення
першої з подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.8 ст. 201 ПК України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості товарів
(робіт, послуг), до складу податкового
кредиту підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів (робіт, послуг), факт
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, позивач у межах своєї
господарської діяльності придбавав у
ПП «Антік-Агро», ЗАТ «Птахокомбінат
Дніпровський», ТОВ «Ресурс-Інвест-2007»,
ТОВ «ВіталаК», ТОВ «Караван-Крим», ТОВ
«ВетФактор», ТОВ «Укрпром-Трейд», ТОВ
«Інвек» (ТОВ «Оптсвіт»), ПП «Мидас
Плюс», ТОВ «Ареал», ПП «Авангард Плюс»
товар, а саме сільськогосподарську
продукцію, дизельне паливо, засоби
захисту рослин, кормові добавки,
вакцину, пісок сірий, лікувальні
препарати, дезінфікуючи засоби.

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1,
2 ст.9 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» суд першої
інстанції дослідив питання щодо
реального вчинення зазначених
правочинів та за наявності доказів які
підтверджують зазначені обставини, а
саме договорів поставки товару, актів
звірки, видаткових та податкових
накладних, виписок банку, пояснень
свідка ОСОБА_2, вірно встановив факт
реального вчинення позивачем
господарських операцій, за наслідками
яких сформовано валові витрати та
спірний податковий кредит, оскільки
встановлені обставини справи свідчать
про поставку товару, транспортування
товару від продавця до покупця,
оприбуткування товару покупцем, оплату
його вартості, використання у власній
господарській діяльності.

Крім того обставини здійснення
позивачем господарської діяльності
підтверджуються також інші
документами, що містяться в матеріалах
справи, а саме накладними
внутрішньогосподарського призначення
(т. 2 а.с. 76-87, 134, 145-160) з яких вбачається,
що товар, отриманий від контрагентів
позивача, був переміщений на склади,
кормоцех та використаний у власній
господарській діяльності.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що платник податків, який
придбав товар в особи, що порушує
вимоги податкового законодавства, не
повинен притягуватися до
відповідальності в тому випадку, якщо
він здійснював реальну господарську
операцію та не знав про певні порушення
правил ведення господарської
діяльності та оподаткування своїм
контрагентом.

Між тим відповідачем не було надано
суду першої інстанції доказів
фіктивності контрагентів позивача, або
доказів у спростування документів
наданих позивачем у підтвердження
використання товару отриманого від них
у подальшій своїй господарській
діяльності.

Також суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції відносно того, що позивач не
зобов'язаний мати товарно-транспортні
накладні, як доказ отримання товару, у
випадках коли не є перевізником,
вантажовідправником чи
вантажоодержувачем в розумінні Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України 14.10.1997 року № 363.

Поставка ПП «Авангард Плюс» дизельного
палива об'ємом 10 000 л позивачу
підтверджується товарно-транспортною
накладною на відпуск нафтопродуктів
№1304101 від 13.04.2010 року на суму 60500 грн.

Щодо невірного визначення позивачем
суми податкової пільги по коду пільги
14010450 з податку на додану вартість за
2009-2010 роки та 9 місяців 2011 року на суму 77
641 грн. суд апеляційної інстанції
зауважує на наступному.

Відповідно до пп. «а» пп. 209.15.1 п. 209.15 ст.
209 Податкового кодексу України, (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) (далі - ПК України)
виробничі фактори, за рахунок яких
сформовано податковий кредит:
товари/послуги, які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції, а
також основні фонди, які придбаваються
(споруджуються) з метою їх використання
у виробництві сільськогосподарської
продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні
фонди, виготовлені та/або придбані,
використовуються
сільськогосподарським підприємством
частково для виготовлення
сільськогосподарських товарів
(послуг), а частково для інших
товарів/послуг, то сума сплаченого
(нарахованого) податкового кредиту
розподіляється виходячи з частки
використання таких товарів/послуг,
основних фондів в операціях
сільськогосподарського виробництва та
відповідно в інших операціях.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що коригування в
листопаді 2011 року податкового кредиту
до декларації за жовтень 2009 року по
постачальнику ДП «Ельк» ТОВ «Дружба» в
сумі 77 641 грн. 00 коп. пов'язане з
використанням позивачем у жовтні 2011
року придбаних у вересні 2009 року
товарно-матеріальних цінностей, що
підтверджується актом на списання
засобів захисту рослин від 31.10.2011 року
відповідно до якого Фастак в об'ємі 30
літрів і Моспілан в кількості 6
кілограмів списані на збиток (Фастак
випав в осад, а Маспілан злежався).

Відповідно до акта про переведення
засобів захисту рослин до складу
товарів від 31.11.2011 - засоби захисту
рослин відповідно до видаткової
накладної № РН-0000036 від 01.09.2009, а саме:
«Гранстар Про» у кількості 17 кг.; «Тренд
90 %» у кількості 140 кг.; «Райсил Ультра» у
кількості 20 літрів; «Соняшник Ла Пампа
№ 093» у кількості 71 м.; «Соняшник
«Гринго №0117» у кількості 95 м.;
«Соняшник РR 63А40» у кількості 53 м.;
«Харнес» у кількості 1540 літрів.;
«Моспілан» у кількості 24 кг.; «Би-58» у
кількості 200 літрів, переведені з
рахунку виробничих запасів до складу
товарів на реалізацію.

Відповідно до даних акта перевірки
(аркуш 12 акта перевірки) період
включення до складу податкового
кредиту спеціальних декларацій по
списку контрагентів відповідає
періоду виписки податкових накладних.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, відносно того, що
коригування в листопаді 2011 року
податкового кредиту до декларації за
жовтень 2009 року в сумі 77 641,00 грн. є
розподілом податкового кредиту у
відповідності до положень пп.209.15.1
п.209.15. ст. 209 ПК України, а не
неправильним визначенням суми
податкової пільги по коду пільги 14010450
по ПДВ звіту про суми податкових пільг
за 2009 року, як зробив висновок
контролюючий орган, а відтак і
порушенням п.209.2 ст. 209 ПК України, що
виключає, в свою чергу, застосування
наслідків такого порушення, які
передбачені п. 123.2 ст. 123 ПК України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Пологівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2012
року у справі №0870/4573/12 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
8 січня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко