Справа № 823/3976/13-а
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2013-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року
справа № 823/3976/13-а

15 год. 45 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі головуючого судді
Коваленка В.І., розглянувши в порядку
письмового провадження в місті Черкаси
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Кіровоградського окружного
адміністративного суду про визнання
протиправною бездіяльності та
стягнення допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 - суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду,
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Кіровоградського окружного
адміністративного суду, в якому, з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність
Кіровоградського окружного
адміністративного суду, яка полягає у
невиплаті ОСОБА_1 допомоги на
оздоровлення у розмірі посадового
окладу;

- стягнути з Кіровоградського
окружного адміністративного суду на
користь ОСОБА_1 допомогу на
оздоровлення у сумі 5 677 грн. 83 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що з 06.05.2008р. працює на посаді
судді Кіровоградського окружного
адміністративного суду, а тому має
право на щорічну оплачувану віпустку
тривалістю 30 робочих днів з виплатою
допомоги на оздоровлення в розмірі
посадового окладу. Звернувшись до
відповідача з письмовою заявою про
виплату допомоги на оздоровлення,
позивач отримав лист від 27.11.2013р. №24703 в
якому зазначено, що допомога на
оздоровлення буде виплачена за
підсумками 2013 року в межах економії
фонду заробітної плати, оскільки,
відповідно до кошторису по загальному
фонду суду на 2013 рік обмежено видатки
по КЕКВ 2111 «Заробітна плата». Вважаючи,
що такі дії відповідача порушують
положення статті 130 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», позивач
просить задовольнити його вимоги,
оскільки відсутність коштів на оплату
праці свідчить або про неправильне
планування фонду оплати праці, або про
неприведення чисельності працівників
у відповідність із фондом оплати праці,
або ж про порушення в частині
першочергового забезпечення
бюджетними коштами видатків на оплату
праці. У зв'язку з наведеним позивач
вважає, що його право на отримання
допомоги на оздоровлення не може бути
поставлено в залежність від
недостатнього фінансування державою
видатків суду на оплату праці, або в
залежність від неналежного виконання
своїх обов'язків судом та іншими
державними органами.

Відповідач подав заперечення проти
адміністративного позову, в яких
зазначив, що у Законі України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» по
Кіровоградському окружному
адміністративному суду передбачено
фінансування на оплату праці по
загальному фонду в розмірі 3 723,1 тис.
грн., що на 1917,3 тис. грн. менше від
запланованого фонду оплати праці в
бюджетному запиті на 2013 рік.

Відповідач також вказує, що під час
складання бюджетного запиту враховано
потребу на виплату заробітної плати
працівникам адміністративного суду
відповідно до затвердженого штатного
розпису в кількості 74 штатні одиниці. У
січні 2013 року штатну чисельність
працівників збільшено до 77 чоловік.
Таким чином, планування фонду
заробітної плати на 2013 рік проведено із
розрахунку на повну штатну чисельність
суддів та працівників апарату суду із
врахуванням конкретних розмірів
вислуги років та інших складових
заробітної плати, у тому числі в
обов'язковому порядку було враховано
потребу в коштах на виплату
матеріальної допомоги до відпустки.

За твердженням відповідача, внаслідок
аналізу кошторисних показників по
заробітній платі, здійснено
розрахунок, згідно якого річний фонд
оплати праці забезпечує частину від
потреби в коштах на виплату
обов'язкових складових заробітної
плати.

Державною судовою адміністрацією
України щомісячно для уникнення
заборгованості по заробітній платі
вносились зміни щодо наближення
фінансування із IV кварталу 2013 року на
квітень-сернень 2013 року. А тому виплата
допомоги на оздоровлення до відпустки
в період січень-серпень 2013 року в
подальшому призведе до невиплати
основної заробітної у грудні 2013 року.

Звернення до ДСА України із проханням
ініціювати внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» шляхом зменшення поточних та
капітальних видатків в рахунок
збільшення КЕКВ 2100 на 367,0 тис грн.
результатів не дало.

З урахуванням наведеного, відповідач
вважає, що не наділений повноваженнями
розпоряджатись бюджетними коштами без
відповідних бюджетних асигнувань,
оскільки це є порушенням бюджетного
законодавства, а тому просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Позивач та відповідач в судове
засідання не з'явились, проте подали до
суду клопотання про розгляд справи без
їх участі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось, а
справу розглянуто в порядку письмового
провадження, як того вимагають
положення частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, повно, всебічно, об'єктивно
дослідивши надані у справі докази,
надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов
до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до Указу Президента України
від 11.04.2008р. № 342/2008, на підставі наказу
голови Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06.05.2008р. №
37-к, позивача призначено на посаду
судді Кіровоградського окружного
адміністративного суду.

Згідно відомостей, які містяться у
матеріалах справи на підставі заяви
позивача, наказом голови
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 16.08.2013р.
№ 160-в позивачу надано частину
щорічної основної відпустки за період
роботи з 6 травня 2012 року по 5 травня 2013
року тривалістю 9 календарних днів (з
них 6 робочих) та частину додаткової
оплачуваної відпустки за 2012-2013 роки,
тривалістю 9 календарних днів,
загальною тривалістю 18 календарних
днів з 19 серпня 2013 року по 6 вересня 2013
року включно.

У відповідь на звернення позивача з
вимогою про виплату допомоги на
оздоровлення відповідач листом від
27.11.2013р. за № 24709 повідомив, що виплата
допомоги на оздоровлення можлива лише
в межах фонду оплати праці,
затвердженого для відповідних
бюджетних установ у кошторисі.
Відповідно до затвердженого кошторису
по загальному фонду Кіровоградського
окружного адміністративного суду на 2013
рік обмежено видатки по КЕКВ 2111
«Заробітна плата». Кошторисні
призначення заплановано витратити на
покриття витрат із виплати окладу та
вислуги років судді, а також на виплату
заробітної плати за час щорічної
відпустки та заробітної плати за час
тимчасової непрацездатності. Крім того
відповідач зазначив, що за підсумками
2013 року допомога на оздоровлення до
відпустки буде виплачено в межах
економії фонду оплати праці.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що
в силу положень статті 130 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI
суддям надається щорічна оплачувана
відпустка тривалістю 30 робочих днів з
виплатою, крім суддівської винагороди,
допомоги на оздоровлення у розмірі
посадового окладу. Суддям, які мають
стаж роботи більше 10 років, надається
додаткова оплачувана відпустка
тривалістю 15 календарних днів.

В розумінні положень пункту 24 частини 1
статті 2 Бюджетного кодексу України
закон про Державний бюджет України -
закон, який затверджує Державний
бюджет України та містить положення
щодо забезпечення його виконання
протягом бюджетного періоду.

Згідно частини 1 статті 47 Бюджетного
кодексу України відповідно до
затвердженого розпису бюджету
розпорядники бюджетних коштів
одержують бюджетні асигнування, що є
підставою для затвердження кошторисів.

Частиною 1 статті 48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами.

У відповідності до частини 1 статті 51
Бюджетного кодексу України керівники
бюджетних установ утримують
чисельність працівників,
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та здійснюють
фактичні видатки на заробітну плату
(грошове забезпечення), включаючи
видатки на премії та інші види
заохочень чи винагород, матеріальну
допомогу, лише в межах фонду заробітної
плати (грошового забезпечення),
затвердженого для бюджетних установ у
кошторисах.

З наведеного випливає, що видатки на
заробітну плату бюджетної установи -
Кіровоградського окружного
адміністративного суду, включаючи
видатки на премії та інші види
заохочень чи винагород, матеріальну
допомогу, повинні здійснюватись в
межах бюджетних асигнувань, які
визначені Законом України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік», а
також в межах затвердженого кошторису.

Суд звертає увагу, що згідно
відомостей, які містяться зведеній
бюджетній пропозиції Кіровоградського
окружного адміністративного суду
прогнозовані витрати на оплату праці у
2013 році сформовано в розмірі 5 640,4 тис.
грн.

В той же час, згідно із Законом України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» Кіровоградському окружному
адміністративному суду передбачено
фінансування на оплату праці по
загальному фонду в розмірі 3 723,1 тис.
грн., що також знайшло своє
відображення в кошторисі суду, який
затверджено 11.01.2013р. Державною судовою
адміністрацією України.

Таким чином, бюджетні асигнування
відповідача на заробітну становлять
65,97 % від потреби, яка викладена в
бюджетному запиті на 2013 рік, тобто
недостатність фінансування витрат на
оплату праці склала 1 917,3 тис. грн.

Суд також приймає до уваги, що
неодноразові звернення відповідача до
Державної судової адміністрації
України з метою ініціювання внесення
змін до Законом України «Про державний
бюджет України на 2013 рік» в частині
збільшення видатків на оплату праці не
дали позитивного результату, що
підтверджується відомостями, які
містяться в листах Державної судової
адміністрації України від 27.12.2012р. №
11-7412/12, від 23.04.2013р. № 11-2388/13, від
08.05.2013р. № 11-2616/13.

Отже, суд відхиляє посилання позивача
на обставину неналежного виконання
своїх обов'язків судом, що спричинило
невиплату йому допомоги на
оздоровлення.

Щодо інших тверджень позивача, суд
звертає увагу, що Конституційний Суд
України в своєму рішенні від 26 грудня
2011 року № 20-рп/2011 зазначив, що згідно зі
статтею 22 Загальної декларації прав
людини розміри соціальних виплат і
допомоги встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
«Ейрі проти Ірландії» констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового.

За змістом наведеного рішення
Конституційного Суду України, одним з
визначальних елементів у регулюванні
суспільних відносин у соціальній сфері
є додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України в своєму
рішенні виходив із того, що додержання
конституційних принципів соціальної і
правової держави, верховенства права
обумовлює здійснення законодавчого
регулювання суспільних відносин на
засадах справедливості та розмірності
з урахуванням обов'язку держави
забезпечувати гідні умови життя
кожному громадянину України.

Як зазначає Конституційний Суд
України, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.

З наведеного слідує, що саме держава в
особі центральних органів влади
вирішує питання встановлення розміру
бюджетних асигнувань на заробітну
плату працівникам бюджетних установ.

При цьому, керівники бюджетних установ
зобов'язані здійснювати фактичні
видатки на заробітну плату, включаючи
видатки на премії та інші види
заохочень чи винагород, матеріальну
допомогу, лише в межах фонду заробітної
плати, затвердженого для бюджетних
установ у кошторисах.

У протилежному випадку, тобто у разі
якщо зобов'язання з виплати заробітної
плати взяті учасником бюджетного
процесу без відповідних бюджетних
асигнувань, то відповідно до частини 4
статті 48 Бюджетного кодексу України
вони не вважаються бюджетними
зобов'язаннями і не підлягають оплаті
за рахунок бюджетних коштів.

Отже, відповідач не уповноважений
витрачати бюджетні кошти на оплату
праці поза межами затвердженого
кошторису, оскільки в силу положень
частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Досліджуючи обставину правомірності
спрямування відповідачем грошових
коштів на виплату основної заробітної
плати, суд зазначає, що за умови
недостатності фінансування виплата у
І-ІІІ кварталах 2013 року у повному
обсязі усіх видів допомог суддям та
працівникам апарату суду автоматично
призводить до невиплати основної
заробіної плати у грудні 2013 року.

Звідси випливає, що відповідачем
витрачання бюджетних коштів
здійснювалось відповідно до плану
асигнувань на оплату праці у 2013 році,
який затверджено 11.01.2013р. Державною
судовою адміністрацією України, з
урахуванням положень статті 7
Бюджетного кодексу України, а саме:
принципу збалансованості бюджетної
системи, відповідно до якого
повноваження на здійснення витрат
бюджету мають відповідати обсягу
надходжень бюджету на відповідний
бюджетний період.

Суд також звертає увагу, що виплата
допомоги на оздоровлення здійснюється
за умови надання щорічної оплачуваної
відпустка тривалістю 30 робочих днів,
тоді як позивачу на підставі його заяви
надано лише частину означеної
відпустки, тривалістю 6 робочих днів.

Більш того, відповідач у своєму листі
від 27.11.2013р. №24703 не відмовив позивачу у
виплаті допомоги на оздоровлення, а
лише зазначив, що її виплата буде
здійснена в майбутньому в межах
економії фонду заробітної плати. Так,
наказом голови Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
11.12.2013р. № 130-К позивачу надано допомогу
на оздоровлення у сумі 5 792 грн. 17 коп. за
рахунок економії фонду заробітної
плати.

За змістом положень частини 1 статті 3
Бюджетного кодексу України бюджетний
період для всіх бюджетів, що складають
бюджетну систему України, становить
один календарний рік, який починається
1 січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року. Неприйняття
Верховною Радою України закону про
Державний бюджет України до 1 січня
відповідного року не є підставою для
встановлення іншого бюджетного
періоду.

Отже, на момент звернення позивача з
позовом до суду бюджетний період не
закінчився, а тому, у разі збільшення
бюджетних асигнувань на заробітну
плату, відповідач матиме можливість
забезпечити виплату допомоги на
оздоровлення згідно з вимогами статті
130 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

Таким чином, в ході розгляду
адміністративної справи не знайшли
свого підтведження посилання позивача
на бездіяльність відповідача, яка
полягає у невиплаті позивачу допомоги
на оздоровлення у розмірі посадового
окладу та встановлено повне дотримання
відповідачем положень бюджетного
законодавства, яке ругулює витрачання
коштів на виплату заробітної плати. А
тому, виходячи з системного аналізу
положень чинного в Україні
законодавства та матеріалів справи,
суд не знаходить підстав для
задоволення адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Кіровоградського
окружного адміністративного суду про
визнання протиправною бездіяльності
та стягнення допомоги на оздоровлення,
відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд у строки та порядку передбаченому
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Коваленко