Справа № 803/2700/13-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2013-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року м. Луцьк
Справа № 803/2700/13-a

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Головатій І.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Сургент Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування розпорядження, рішення про
застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- позивач, підприємець, ФОП ОСОБА_3)
звернулася в суд з адміністративним
позовом до Головного управління
Міндоходів у Волинській області (далі -
відповідач, ГУ Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування розпорядження від 18
листопада 2013 року №25Р/46 "Про анулювання
ліцензії" та рішення від 18 листопада 2013
року №030408-21 про застосування
фінансових санкцій у розмірі 6 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18
листопада 2013 року ГУ Міндоходів у
Волинській області прийнято
розпорядження №25Р/46 про анулювання
ліцензії на право роздрібної торгівлі
тютюновими виробами, а також рішення
№030408-21 про застосування фінансових
санкцій у розмірі 6 800,00 грн за продаж
тютюнового виробу особі, яка не досягла
18 років.

Зазначені рішення були прийняті за
фактом продажу 24 вересня 2013 року о 18
год. 00 хв. продавцем-стажистом
торгового кіоску НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 у м.
Луцьку громадянкою ОСОБА_4 пачки
сигарент «Вінстон» вартістю 12,5 грн
неповнолітньому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач не погоджується з цими
рішеннями та вважає їх протиправними з
огляду на те, що постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 11 грудня 2013 року скасовано
постанову адміністративної комісії
при виконавчому комітеті Луцької
міської ради від 05 листопада 2013 року
про притягнення ОСОБА_4
(продавця-стажиста ФОП ОСОБА_3) до
адміністративної відповідальності за
фактом продажу пачки тютюнових виробів
неповнолітньому ОСОБА_5

На думку підприємця, наявність
судового рішення про скасування
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності є
належним та допустимим доказом
протиправності актів відповідача так
як вони прийняті виключно на підставі
цих матеріалів. На підставі
вищевикладеного просить суд визнати
протиправними та скасувати
розпорядження ГУ Міндоходів у
Волинській області від 18 листопада 2013
року №25Р/46 про анулювання ліцензії, а
також рішення про накладення
фінансових санкцій від 18 листопада 2013
року №03408-21.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити. Додатково
наголошував на тому, що за правилами
частини четвертої статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
факт продажу неповнолітньому пачки
сигарет міг бути підтверджений лише
постановою в справі про
адміністративне правопорушення. Однак
ця постанова скасована судом як
протиправна, а, відтак, не може
слугувати належним доказом у справі.

Крім того зазначив, що сама лише
розписка стажиста-продавця ОСОБА_4 про
отримання від працівників міліції
пачки сигарет не може бути доказом
продажу цих сигарет неповнолітньому
ОСОБА_5 Аналогічно фіскальний чек, який
наявний в матеріалах справи, фіксує
лише факт продажу, однак не те, кому цей
товар був проданий. Щодо письмових
пояснень наданих неповнолітнім ОСОБА_5
зазначив, що вони не можуть братися до
уваги, оскільки були відібрані
працівниками міліції за відсутності
батьків.

Представник відповідача, суб'єкта
владних повноважень, у судовому
засіданні та письмових запереченнях
проти позову (а.с.22-23) проти задоволення
адміністративного позову заперечила з
тих підстав, що у жовтні 2013 року на
адресу ГУ Міндоходів у Волинській
області надійшли матеріали Луцького МВ
УМВС України у Волинській області, в
яких зафіксований факт продажу
тютюнового виробу неповнолітньому
ОСОБА_5 в кіоску НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 де
здійснює торгівельну діяльність
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
Розглянувши вищезазначені матеріали
ГУ Міндоходів у Волинській області
прийнято розпорядження про анулювання
ліцензії позивача на право роздрібної
торгівлі тютюновими виробами, а також
рішення про накладення фінансових
санкцій у розмірі 6 800,00 грн.

Представник відповідача звертає увагу
суду на те, що позивачем не оспорюється
сам факт продажу тютюнових виробів
неповнолітній особі. Продавець-стажист
ОСОБА_4 протокол про адміністративне
правопорушення підписала без
зауважень та зазначила, що з протоколом
згідна. На підставі вищевикладеного
просить суд відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові матеріали
справи, суд дійшов висновку, що у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 12 квітня
2000 року зареєстрована як фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Луцької міської ради
Волинської області, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
серія В00 №365095 (а.с.10).

Матеріалами справи підтверджується, що
24 вересня 2013 року співробітниками
Луцького міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області (далі - Луцький МВ
УМВС України у Волинській області)
відносно ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4)
складений протокол про
адміністративне правопорушення за
частиною другою статті 156 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення №041136. У вказаному
протоколі зафіксовано, що громадянка
ОСОБА_4 у торговому кіоску НОМЕР_2 по
АДРЕСА_2 здійснила продаж пачки сигарет
неповнолітньому ОСОБА_5. При цьому,
ОСОБА_4 зазначила, що згідна з
протоколом (а.с.8).

Зазначені обставини також
підтверджені письмовими поясненнями
громадянки ОСОБА_4 (а.с.25),
неповнолітнього ОСОБА_5 (а.с.28),
розпискою ОСОБА_4 про отримання від
працівників міліції пачки сигарет, а
також копією фіскального чеку від 24
вересня 2013 року (а.с.29).

В подальшому заступником начальника
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області поданням від 01 жовтня 2013 року
№20643 про вказані обставини повідомлено
ГУ Міндоходів у Волинській області
(а.с.24).

Листом від 11 жовтня 2013 року №10/437/21.2-16
відповідач повідомив ОСОБА_3 про
надходження матеріалів перевірки,
запропонував ознайомитися з ними, а
також надати свої пояснення та
заперечення (а.с.26).

Як слідує з матеріалів справи,
постановою адміністративної комісії
при виконавчому комітеті Луцької
міської ради від 05 листопада 2013 року
№583 ОСОБА_4 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення передбаченого частиною
другою статті 156 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
накладено на неї адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510
грн (а.с.9).

Однак, постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 11 грудня 2013 року №161/19791/13-а
постанова адміністративної комісії
при виконавчому комітеті Луцької
міської ради від 05 листопада 2013 року
№583 - скасована. При цьому, зазначене
судове рішення було мотивована тим, що
ОСОБА_4 у підприємця ОСОБА_3 не
працювала, а лише проходила стажування,
в трудових відносинах з підприємцем не
перебувала, тому не є суб'єктом
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною другою статті
156 Кодексу України про адміністративні
правопорушення (а.с.21).

На підставі вищевикладених матеріалів,
розпорядженням Головного управління
Міндоходів у Волинській області від 18
листопада 2013 року №25Р/46 анульовано дію
ліцензії на право роздрібної торгівлі
тютюновими виробами ФОП ОСОБА_3 (а.с.6).

Також рішенням від 18 листопада 2013 року
№030408-21 до підприємця застосовані
фінансові санкції у розмірі 6 800,00 грн.
за продаж тютюнових виробів особі, яка
не досягла 18 років (а.с.7).

Надаючи правову оцінку рішенню від 18
листопада 2013 року №030408-21 та
розпорядженню від 18 листопада 2013 року
№25Р/46 суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами стосовно законодавчої
заборони на продаж тютюнових виробів
неповнолітній особі, а, відтак,
врегульовані Законом України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (далі - Закон).

У преамбулі цього Закону вказано, що
він визначає основні засади державної
політики щодо регулювання виробництва,
експорту, імпорту, оптової і роздрібної
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України.

Відповідно до вимог пункту 2 частини
першої статті 15-3 Закону забороняється
продаж пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та тютюнових виробів
особам, які не досягли 18-ти років.

За правилами частини четвертої статті
15-3 зазначеного Закону продавець пива
(крім безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
або тютюнових виробів зобов'язаний
отримати у покупця, який купує пиво
(крім безалкогольного), алкогольні
напої, слабоалкогольні напої, вина
столові або тютюнові вироби, паспорт
або інші документи, які підтверджують
вік такого покупця, якщо у продавця
виникли сумніви щодо досягнення
покупцем 18-річного віку.

У частині другій статті 17 Закону за
порушення вимог статті 15-3 цього ж
Закону законодавець передбачив
застосування до суб'єкта
господарювання фінансових санкцій у
вигляді штрафу в сумі 6800 грн.

Системний аналіз зазначених вище
правових норм дає підстави для
висновку щодо запровадження в
імперативній формі заборони на продаж
пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та тютюнових виробів
особам, які не досягли 18-ти років.

Частиною четвертою статті 15-3
зазначеного Закону продавця наділено
правом отримати у покупця, який купує
пиво (крім безалкогольного),
алкогольні, слабоалкогольні напої,
вина столові або тютюнові вироби,
документи, які підтверджують вік
такого покупця, а отже, ця вимога має
спонукати суб'єкта господарювання
дотримуватися відповідного рівня
обачності, який би унеможливлював
порушення чітко визначеної заборони
продавати неповнолітній особі
зазначену продукцію. Відсутність у
продавця сумніву щодо віку покупця та
продаж у зв'язку з цим забороненого
товару неповнолітній особі не може
бути підставою звільнення суб'єкта
господарювання від відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
26 березня 2013 року №21-48а13 та в силу
положень статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковою для всіх судів України
(а.с.37-38).

На думку суду, у розглядуваному випадку
факт реалізації 24 вересня 2013 року
торговельним об'єктом, що належить
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 пачки
сигарет неповнолітньому ОСОБА_5
підтверджений належними та
допустимими доказами, а саме:
протоколом про адміністративне
правопорушення від 24 вересня 2013 року
№041136 (а.с.8), письмовими поясненнями
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.25, 28), фіскальним
чеком від 24 вересня 2013 року, а також
розпискою ОСОБА_4 про отримання від
працівників міліції пачки сигарет
(а.с.29).

Окремо суд зазначає, що в протоколі про
адміністративне правопорушення від 24
вересня 2013 року №041136 продавець-стажист
ОСОБА_4 у відповідній графі зазначила,
що з протоколом згідна та підписала
його без зауважень чи заперечень (а.с.8).

Представником позивача в судовому
засіданні належними та допустимими
доказами не спростовані обставини, які
викладені у вищенаведених документах.

Суд не приймає посилання представника
позивача на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 11 грудня 2013 року №161/19791/13-а,
оскільки цим судовим рішенням ОСОБА_4
звільнено від адміністративної
відповідальності лише з тих підстав, що
вона на момент скоєння правопорушення
була стажистом, а не продавцем, а,
відтак, не є належним суб'єктом
адміністративної відповідальності
передбаченою частиною другою статті 156
Кодексу України про адміністративні
правопорушення. Факт продажу тютюнових
виробів неповнолітньому ОСОБА_5 в цьому
рішенні не досліджувався, а тому він не
є спростованим (а.с.21).

Крім того, суд вважає помилковим
посилання представника позивача на
положення частини четвертої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки ця норма визначає
обов'язковими для адміністративного
суду лише вирок суду у кримінальному
провадженні або постанова суду у
справі про адміністративний проступок
і лише в питаннях, чи мало місце діяння
та чи вчинене воно цією особою. Однак у
розглядуваному випадку постанова
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 11 грудня 2013 року
№161/19791/13-а приймалася в порядку Кодексу
адміністративного судочинства
України, а не в порядку Кодексу України
про адміністративні правопорушення, а
тому викладені в ній обставини та
висновки є необов'язковими для іншого
адміністративного суду.

Суд також не приймає до уваги доводів
представника підприємця про те, що
пояснення у неповнолітнього ОСОБА_5
відбиралися працівниками міліції без
присутності батьків, оскільки станом
на 24 вересня 2013 року йому виповнилося 15
років, а відтак, на переконання суду,
він був здатний особисто давати
пояснення працівникам міліції (а.с.32).

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 належним чином не забезпечила
дотримання чітко визначеної заборони
продавати неповнолітній особі
тютюнові вироби, не забезпечила
належного рівня обачності своїх
продавців (стажистів) і на власний
комерційний ризик допустила до продажу
тютюнових виробів особу (стажиста), яка
здійснила продаж цих виробів
неповнолітньому, а тому на підставі
частини другої статті 17 Закону Україну
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» до підприємця було
правомірно застосована фінансова
санкція у розмірі 6 800,00 грн.

Відповідно до абзацу восьмого частини
двадцять восьмої статті 15 Закону
Україну «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» ліцензія
(в тому числі на право роздрібної
торгівлі тютюновими виробами)
анулюється шляхом прийняття органом,
який видав ліцензію, відповідного
письмового розпорядження на підставі
порушення вимог статті 15-3 цього Закону
щодо продажу алкогольних напоїв,
тютюнових виробів особам, які не
досягли 18 років або у не визначених для
цього місцях.

Оскільки Головним управління
Міндоходів у Волинській області
встановлений факт продажу
торгівельним об'єктом ФОП ОСОБА_3
неповнолітньому ОСОБА_5 тютюнового
виробу, ця обставина була підтверджена
під час судового розгляду, тому
відповідач на підставі положень статті
15 Закону Україну «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» правомірно анулював ліцензію
підприємцю.

За правилами частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, та його представник у
судовому засіданні належними та
допустимими доказами довели суду
обґрунтованість та правомірність
розпорядження від 18 листопада 2013 року
№25Р/46 "Про анулювання ліцензії" та
рішення від 18 листопада 2013 року №030408-21.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони : на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши розпорядження від 18 листопада
2013 року №25Р/46 "Про анулювання ліцензії"
та рішення від 18 листопада 2013 року
№030408-21 на предмет відповідності
частині третій статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що вони
винесені на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законом України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

Оскільки судом встановлений факт
продажу торговельним об'єктом, що
належить фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 тютюнового виробу
неповнолітньому ОСОБА_5, підприємцем
належним чином не забезпечено
дотримання чітко визначеної заборони
продавати неповнолітній особі
тютюнові вироби, не забезпечено
належного рівня обачності своїх
продавців (стажистів) і на власний
комерційний ризик допущено до продажу
тютюнових виробів особу (стажиста), яка
реалізувала цей виріб неповнолітньому,
тому на підставі статті 15, частини
другої статті 17 Закону Україну «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» до підприємця було
правомірно застосована фінансова
санкція у розмірі 6 800,00 грн. та
анульована ліцензія на право
роздрібної торгівлі тютюновими
виробами. За таких обставин позовні
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають до задоволення.

За правилами частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір», під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Як слідує з матеріалів справи за
подання даного позову ФОП ОСОБА_3
квитанцією від 17 грудня 2013 року №26
сплатила 68,82 грн судового збору, як за
позовну вимогу немайнового характеру
(про визнання протиправним та
скасування розпорядження) та
квитанцією від 18 грудня 2013 року №106 -
172,05 грн судового збору, як за позовну
вимогу майнового характеру (про
визнання протиправним та скасування
рішення про накладення фінансових
санкцій) (а.с.2, 12).

Таким чином, підприємцем при поданні
даного позову сплачено 10% ставки
судового збору з позовної вимоги
майнового характеру - 172,05 грн. Тому
решта ставки судового збору (90%) за
правилами частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір» у
розмірі 1548,45 грн підлягає стягненню з
ФОП ОСОБА_3 до Державного бюджету
України у зв'язку з відмовою у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, частиною третьою статті 4
Закону України «Про судовий збір», на
підставі Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
розпорядження від 18 листопада 2013 року
№25Р/46 "Про анулювання ліцензії" та
рішення від 18 листопада 2013 року №030408-21
про застосування фінансових санкцій у
розмірі 6 800,00 грн (шість тисяч вісімсот
гривень) - відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (43000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
1 548,45 грн (одна тисяча п'ятсот сорок
вісім гривень сорок п'ять копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 31
грудня 2013 року.