Справа № 21-444а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О.,
Тітова Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_10
до управління Пенсійного фонду України
в м. Дружківці Донецької області
(далі - управління ПФУ) про зобов'язання
призначити наукову пенсію,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_10 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
неправомірною відмову управління ПФУ
призначити йому наукову пенсію та
зобов'язати відповідача призначити
йому таку пенсію з часу звернення - з 25
лютого 2009 року.

На обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_10 вказав, що він має право на
призначення наукової пенсії на
підставі статті 24 Закону України від
13 грудня 1991 року № 1977-XII «Про наукову і
науково-технічну діяльність» (далі -
Закон № 1977-XII), оскільки має науковий
ступінь і з 1968 року працює за
спеціальністю відповідно до групи
спеціальностей галузі науки, з якої
присуджено науковий ступінь, тобто
належить до наукових працівників
згідно з частиною другою статті 22-1
цього Закону, а також має стаж наукової
роботи, передбачений статтею 22-3
зазначеного Закону.

Позивач вказав, що, відповідно до
пункту 4 Переліку посад наукових
(науково-педагогічних) працівників
підприємств, установ, організацій,
вищих навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації, перебування на яких дає
право на призначення пенсії та виплату
грошової допомоги у разі виходу на
пенсію відповідно до статті 24 Закону
України «Про наукову і
науково-технічну діяльність»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 4 березня 2004 року
№ 257 (далі - Перелік 2004 року), всі посади,
які він обіймав з 14 жовтня 1968 року,
відносяться до посад, що дають право на
призначення наукової пенсії.

Дружківський міський суд Донецької
області постановою від 13
листопада 2009 року, яку залишено без
зміни ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 16 серпня 2011 року,
у задоволенні позовних вимог відмовив.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 20 червня 2013 року рішення
судів попередніх інстанцій залишив без
змін.

Суди встановили, що управлінням ПФУ 26
лютого 2009 року ОСОБА_10 відмовлено
в призначенні пенсії на підставі
статті 24 Закону № 1977-XII, оскільки він
не надав довідки з місця роботи -
відкритого акціонерного товариства
«Дружківський машинобудівний завод»
- про те, що:

- він працював на посадах за
спеціальністю відповідно до групи
спеціальностей галузі науки, з якої
присуджено науковий ступінь, у період з
15 грудня 1971 року по 31 жовтня 1983 року;

- підрозділ, у якому він працював на
посадах головного конструктора,
начальника відділу, начальника бюро у
період з 1 листопада 1983 року по 23
серпня 1991 року та з 3 березня 2003 року по
12 лютого 2004 року, відноситься до
наукових.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_10
зазначає, що в доданій до заяви ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 5 вересня 2012 року по-іншому,
ніж в оскаржуваній ухвалі, застосовані
положення частини другої статті 22-1,
статей 22-3, 24 Закону № 1977-XII. Просить
скасувати ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
20 червня 2013 року і прийняти нове
рішення про задоволення його позовних
вимог.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_10
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини першої статті 237
КАС судові рішення в адміністративних
справах можуть бути переглянуті
Верховним Судом України з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що в доданій до заяви ухвалі суду
касаційної інстанції по-іншому, ніж у
справі, що розглядається, застосовано
одні й ті самі норми матеріального
права у подібних правовідносинах, а
саме положення частини другої статті
22-1 та статті 22-3 Закону № 1977-XII.

Проте аналіз рішення суду касаційної
інстанції у справі, що розглядається,
та його ухвали, копію якої надано для
порівняння, не дає підстав вважати, що
цей суд неоднаково застосував
зазначені норми права.

Так, у справі, рішення в якій надано для
порівняння, суд касаційної інстанції,
виходячи з положень статей 1, 6, 24 Закону
№ 1977-XII визнав, що позивач має право на
отримання пенсії як науковий
працівник, оскільки згідно з наданими
документами - копією трудової книжки та
уточнюючими довідками - він працював на
посадах, які передбачені у Переліку
посад наукових (науково-педагогічних)
працівників державних підприємств,
установ, організацій, перебування на
яких дає право на призначення
пенсій та виплати грошової допомоги у
разі виходу на пенсію відповідно до
статті 24 Закону України «Про наукову і
науково-технічну
діяльність», затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 22
листопада 2001 року № 1571 (втратив
чинність у зв'язку з затвердженням
Переліку 2004 року).

Натомість у справі, що розглядається,
Вищий адміністративний суд України,
пославшись на статті 22-1, 22-3, 24 Закону №
1977-XII, дійшов іншого висновку - пенсія
ОСОБА_10 не може бути призначена на
підставі цього Закону з огляду на те, що
не надано доказів на підтвердження
того, що підрозділ підприємства, де він
працював, є науковим, як це передбачено
у Переліку 2004 року.

Зміст правовідносин з метою з'ясування
їх подібності в різних рішеннях суду
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи,
перевірка правильності встановлення
яких не належить до компетенції
Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що
обставини, встановлені у справі, що
розглядається, не є подібними до
обставин, встановлених у справі, копію
рішення суду касаційної інстанції в
якій додано до заяви.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду
касаційної інстанції не наведено
іншого, ніж у наданому для порівняння
судовому рішенні, тлумачення норм
матеріального права, про які йдеться у
заяві ОСОБА_10

Зазначене не дає можливості дійти
висновку про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що обставини, які стали
підставою для перегляду справи
Верховним Судом України, не
підтвердилися, у задоволенні заяви
ОСОБА_10 слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

постановила:

У задоволенні заяви ОСОБА_10 відмовити.

Постанова є остаточною і не може
бути оскаржена, крім випадку,
передбаченого пунктом 2 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді:М.Б. Гусак О.А. Коротких О.В.
Кривенда В.Л. Маринченко П.В.
Панталієнко О.Б. ПрокопенкоО.О.
Терлецький Ю.Г. Тітов