Справа № 521/3945/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2013 р.Справа № 521/3945/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Поліщук І.О. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів:
Танасогло Т. М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
на постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 01.07.2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанови про закінчення провадження
ВП № 34121417 ві 25.10.2012 року,-

В С Т А Н О В И В:

15.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
про поновлення строків для оскарження
постанови про закінчення виконавчого
провадження; визнання дій відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, в особі старшого
державного виконавця Костіної
Вікторії Володимирівни, протиправними;
скасування постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області, Костіної Вікторії
Володимирівни, про закінчення
виконавчого провадження ВП № 34121417 від
25.10.2012 року; відновлення виконавчого
провадження по виконавчому листу №
2а-76/10, виданому 30.08.2012 року
Малиновським районним судом м. Одеси
про зобов'язання Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради здійснити перерахунок та виплату
позивачу недоплаченої разової
грошової допомоги до 5 травня
відповідно до ч.5 ст. 12 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22.10.1993 року, в
розмірі 5-ти мінімальних пенсій за
віком за 2009 рік з урахуванням сум, що
були отримані; стягнення на користь
позивача моральну шкоду у розмірі 10 000
тис. грн.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 01.07.2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Костіної Вікторії
Володимирівни про ухвалення постанови
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 34121417 від 25.10.2012 року
за виконавчим листом № 2а-76/10, виданим
30.08.2012 року Малиновським районним
судом м. Одеси.

Визнано неправомірною та скасовано
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Костіної Вікторії Володимирівни про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 34121417 від 25.10.2012 року за виконавчим
листом № 2а-76/10, виданим 30.08.2012 року
Малиновським районним судом м. Одеси.

Зобов'язано старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
Костіну Вікторію Володимирівну
продовжити виконавчі дії за виконавчим
листом № 2а-76/10, виданим 30.08.2012 року
Малиновським районним судом м. Одеси.

В решті позовних вимог відмовлено.

29.07.2013 року відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
подав апеляційну скаргу на постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01.07.2013 року.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду першої інстанції,
апелянт зазначає, що вона прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з цим в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01.07.2013 року та постановлення нового
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 30.08.2012 року на виконання
постанови Малиновського районного
судому м. Одеси по справі за позовом
ОСОБА_2 до Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради про зобов'язання Департаменту
праці та соціальної політики Одеської
міської ради здійснити перерахунок та
виплату позивачу недоплаченої разової
грошової допомоги до 5 травня
відповідно до ч.5 ст. 12 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22.10.1993 року, в
розмірі 5-ти мінімальних пенсій за
віком за 2009 рік з урахуванням сум, що
були отримані було видано виконавчий
лист № 2а-76/10.

25.10.2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
Костіною Вікторією Володимирівною
була винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа, виданого
Малиновським районним судом м. Одеси
про зобов'язання Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради здійснити перерахунок та виплату
позивачу недоплаченої разової
грошової допомоги до 5 травня
відповідно до ч.5 ст. 12 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22.10.1993 року, в
розмірі 5-ти мінімальних пенсій за
віком за 2009 рік з урахуванням сум, що
були отримані.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що
оскаржувана постанова про закінчення
виконавчого провадження є такою, що
порушує права позивача, оскільки
фактично рішення не виконано, а також
вона не ґрунтується на чинному
законодавстві та носить формальний
характер, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції, та вважає, що при винесенні
оскаржуваної постанови, суд першої
інстанції вірно задовольнив
адміністративний позов, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у Законі України "Про
виконавче провадження", що спрямовані
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
Законом України "Про виконавче
провадження", іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження" підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Згідно ст.5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом.

Постанову про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа було винесено у
зв'язку з припиненням бюджетного
фінансування, з посиланням на п. 11 ч. 1
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Щодо посилань відповідача та апелянта
про припинення бюджетного
фінансування, як однієї з підстав
невиконання суб'єктами владних
повноважень своїх зобов'язань по
виконанню рішень суду, колегія суддів
вважає необґрунтованим з огляду на
наступне. В Україні на
конституційному рівні закріплено
право громадян на соціальний захист,
що включає, зокрема, і право на
одержання пенсій, інших видів
соціальних виплат та допомоги. Цьому
конституційному праву громадян
кореспондує обов'язок держави щодо
виплати відповідних грошових коштів.

Конституція України закріпила
гарантії права громадян на
соціальний захист, які охоплюють
здійснення комплексу
державно-правових заходів.

Тобто, доводи про відсутність
бюджетного фінансування на виплати,
які нараховані позивачці за судовим
рішенням, як на поважну причину
невиконання рішення суду, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки згідно з практикою
Європейського суду з прав людини -
відсутність коштів у держави не є
поважною причиною невиконання рішень
судів.

Крім того, колегія суддів апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що серед
вичерпного переліку підстав
закінчення виконавчого провадження не
міститься така підстава, як припинення
бюджетного фінансування, на яке
посилається державний виконавець.

Суд апеляційної інстанції відмічає, що
одними з критеріїв, які перевіряються
адміністративними судами у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень є обґрунтованість
рішення, тобто прийняття його з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); його законність, тобто,
при прийняті рішення здійснення дій
лише на підставах, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачених
Конституцією та законами України;
правомірність - відповідність
встановленим правовим нормам, їх
непорушність.

В свою чергу, постанова не відповідає
вимогам обгрунтованності, законності,
правомірності винесення оскаржуваної
постанови.

Також колегія суддів апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що
згідно із ч 3 ст.75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до ст. 89 цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Тобто, у разі неможливості виконання
рішення Законом України «Про виконавче
провадження» передбачено здійснення
державним виконавцем певних заходів,
щодо примусового виконання вказаного
рішення.

Крім того, перелік відповідних заходів
передбачений не тільки Законом
України «Про виконавче провадження», а
ще й КАС України. Зокрема, відповідно до
ст. 263 КАС України За наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, не надано доказів виконання
всіх передбачених законом заходів для
примусового виконання рішення, хоча
державному виконавцю було надано
відповідні повноваження для цього.

У зв'язку з всім вищевикладеним, на
думку колегії суддів апеляційної
інстанції, державний виконавець дійшов
передчасного висновку про наявність
підстав для винесення постанови про
закриття виконавчого провадження.

Що стосується вимог позивача щодо
зобов'язання головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області відновити виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-а-4665/2011, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції вірно відмовив
в цій частині позовних вимог зважаючи
на наступне.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції,
чинної на момент прийняття рішення
судом апеляційної інстанції) у разі
якщо постанова державного виконавця
про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, копії якої не
пізніше наступного дня надсилаються до
суду, який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого
провадження стягувач, суд або орган
(посадова особа), якому повернуто
виконавчий документ, зобов'язаний у
тримісячний строк з дня надходження
відповідної постанови пред'явити його
до виконання.

Таким чином, обов'язок щодо поновлення
виконавчого провадження у разі
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження покладено на
державного виконавця. При цьому,
виконання вказаного обов'язку
здійснюється після отримання судового
рішення про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
вважає, що в даному випадку відсутні
підстави для примусового зобов'язання
державного виконавця поновити
виконавче провадження.

Щодо стягнення на користь позивача
моральної шкоди у розмірі 10 000 тис. грн.
слід відмітити наступне.

Відповідно до положень постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивачем не було надано належних та
допустимих доказів доказів, які б
свідчили про факт заподіяння йому
моральної шкоди, а тому позовні вимоги
в цій частині задоволенню не
підлягають.

Враховуючи зазначене колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
вірно встановлено обставини по справі
та прийнято законне та обґрунтоване
рішення, а тому воно скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
залишити без задоволення, а постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 01.07.2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Бойко А.В.

Судді:
Танасогло Т. М.

Яковлєв О.В.