Справа № 804/14096/13-а
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В. при
секретаріЛегкій Ю.Г. за участю:
представника позивача Казанцев С.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариство з
обмеженою відповідальністю "Артекстех"
до Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артекстех" до
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби, в
якому позивач просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
року, форма "Р", яким збільшено суму
грошового зобов'язання ТОВ "Артекстех"
за платежем "податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг)" у розмірі 470001,00 грн., з яких
470000,00 грн. - за основним платежем, 1,00 грн.
- штрафні (фінансові) санкції.
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Лівобережною міжрайонною
державною податковою інспекцією м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Артекстех"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ПП "Метпромторг" та ПП
"Проминвестгруп" за період січень 2011
року, за результатами якої складено акт
від 14.06.2013 року №2312/22-5/32816241. На підставі
акту перевірки винесено податкове
31.07.2013, яким збільшено суму грошового
зобов'язання ТОВ "Артекстех" за
платежем "податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг)" на суму 470 000,00 грн. та
застосовані штрафні санкції па суму 1.00
грн. Позивач вважає висновки
податкового органу в акті перевірки
безпідставними та необґрунтованими, а
тому винесене податкове
повідомлення-рішення підлягає
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому
Лівобережна міжрайонна державна
податкова інспекція м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
при прийнятті податкового
31.07.2013, яким збільшено суму грошового
зобов'язання ТОВ "Артекстех" за
платежем "податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг)" на суму 470 000,00 грн. та
застосовані штрафні санкції па суму 1.00
гри. діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. На
підставі вищенаведеного, просить суд у
задоволенні позову відмовити у повному
В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив позов задовольнити з підстав
зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином. що підтверджується
матеріалами справи.
В подальшому замінено первинного
відповідача на Лівобережну об'єднану
державну податкову інспекцію
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що
Лівобережною міжрайонною державною
податковою інспекцією м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "Артекстех"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ПП "Метпромторг" та ПП
"Проминвестгруп" за період січень 2011
Перевіркою встановлено порушення:
ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочину, які
не спрямовані па реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ТОВ "Артекстех"
при придбані та продажу товарів
(послуг). Товар (послуги) по вказаних
правочинах не був переданий в
порушення ст. ст. 662, 655 та 656 ЦК України;
п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в наслідок
чого встановлено заниження суми
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму 470
000,00 грн., у тому числі - січень 2011 року у
сумі 470 000,00 грн.
За результатами перевірки складено Акт
від 14.06.2013 року №2312/22-5/32816241 на підставі
якого винесено податкове
31.07.2013, яким збільшено суму грошового
зобов'язання ТОВ "Артекстех" за
платежем "податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг)" на суму 470 000,00 грн. та
застосовані штрафні санкції па суму 1.00
Згідно матеріалів справи, відповідно
до наданих для перевірки документів
між ТОВ "Артекстех" та ПП "Метпромторг"
було укладено договір купівлі-продажу
№ 09 від 28.12.2010 року, згідно умов якого
відбувалися отримання та поставка
04.02.2011 року ТОВ "Артекстех"
розрахувалося за поставлений товар в
розмірі 2029998,80 грн., що також знайшло
своє відображення в Акті.
Наведе підтверджується наступними
рахунок-фактура №СФ-14 від 03 січня 2011
року, на загальну суму 475000,00 грн.;
видаткова накладна №14 від 03.01.2011р. на
загальну суму 475000,00 грн.;
податкова накладна №14 від 03.01.2011р. на
загальну суму 475000,00 грн.;
рахунок-фактура №СФ-15 від 04 січня 2011
року, на загальну суму 510000,00 грн.;
видаткова накладна №15 від 04.01.2011р. на
загальну суму 510000,00 грн.;
податкова накладна №15 від 04.01.2011р. на
загальну суму 510000,00 грн.;
рахунок-фактура №СФ-16 від 05 січня 2011
року, на загальну суму 495000,00 грн.;
видаткова накладна №16 від 05.01.2011р. на
загальну суму 495000.00 грн.;
податкова накладна №16 від 05.01.2011р. на
загальну суму 495000.00 грн.;
рахунок-фактура №СФ-17 від 06 січня 2011
року на загальну суму 550000,00 грн.;
видаткова накладна №17 від 06.01.2011р. на
загальну суму 550000,00 грн.;
податкова накладна №17 від 06.01.2011р. на
загальну суму 550000,00 грн.
Крім того, між ТОВ "Артекстех" та ПП
"Промінвестгруп" укладено договір
купівлі-продажу № 08 від 28.12.2010 року,
згідно умов якого відбувалися
отримання та поставка товару.
На підтвердження виконання вказаного
договору надано наступні документи:
видаткова накладна №41 від 03.01.2011р. на
загальну суму 465000,00 грн.;
податкова накладна №41 від 03.01.2011р. на
загальну суму 465000.00грн.;
видаткова накладна №42 від 10.01.2011р. на
загальну суму 325000,00грн.;
податкова накладна №42 від 10.01.2011р. на
загальну суму 325000,00грн.
Таким чином фактичними обставинами,
наведеними в акті та доказами
наданими в матеріали справи,
підтверджується реальність
господарських відносин між позивачем
- ТОВ "Артекстех" та ПП "Метпромторг"та
ПП "Промінвестгруп".
Як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що Лівобережною
міжрайонною державною податковою
інспекцією м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби при перевірці
використано наступні акти перевірок, а
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП "Метпромторг" по
взаємовідносинам з ТОВ
"Енерготехінжиніринг" за січень 2011
року, № 288/22-516/37237003 від 31.07.2012 року,
складеного Дніпродзержинською
об'єднаною ДПІ Дніпропетровської
області ДПС, в якому зазначено, що
звіркою ПП "Метпромторг" встановлено
порушення ст. 203, 215, 216, 228, 662, 655, 656 ЦК
України в частині недодержання в
момент вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на настання правових
наслідків, що обумовлені ними (п. 5 ст. 203
ЦК України) по правочинах, здійснених
по ланцюгу постачання - ПП "Метпромторг"
до реальних вигодонабувачів за період
з 01.01.2011 року по 31.01.2011 року, звіркою ПП
"Метпромторг" не встановлено
відображення в податковому обліку
господарських операцій та розрахунків
з контрагентами-покупцями та
постачальниками за період з 01.01.2011 року
по 31.01.2011 року, звіркою ПП "Метпромторг"
не підтверджено реальність проведених
господарських операцій з контрагентам
покупцями та постачальниками за період
з 01.01.2011 року по 31.01.2011 року з
урахуванням їх виду, обсягу, якості та
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП "Промінвестгруп"
по взаємовідносинам з ТОВ
"Енерготехінжиніринг" за січень 2011
року, № 290/22-516/37236979 від 31.07.2012 року,
складеного Дніпродзержинською
об'єднаною ДПІ Дніпропетровської
області ДПС, в якому зазначено, що
звіркою ПП "Промінвестгруп"
встановлено порушення ч.1 ст. 203, 215, 216, 228,
662, 655, 656 ЦК України в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними (п. 5 ст. 203 ЦК України)
по правочинах, здійснених по ланцюгу
постачання ПП "Промінвестгруп" до
реальних вигодонабувачів за період з
01.01.2011 року по 31.01.2011 року, звіркою ПП
"Промінвестгруп" не встановлено
відображення в податковому обліку
господарських операцій та розрахунків
з контрагентами-покупцями та
постачальниками за період з 01.01.2011 року
по 31.01.2011 року, звіркою ПП
"Промінвестгруп" не підтверджено
реальність проведених господарських
операцій з контрагентами-покупцями та
постачальниками за період з 01.01.2011 року
по 31.01.2011 року з урахуванням їх виду,
обсягу, якості та розрахунків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового Кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення)
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких позивачем
задекларовано суму податкового
кредиту (договори, податкові накладні,
видаткові накладні, інші), а придбаний
позивачем товар в подальшому був
використаний у власній господарській
діяльності.

Таким чином, зобов'язання контрагентів
позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства
вчинені його контрагентами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 та 5 статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу
України зазначено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним, тобто
презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є лише
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

В постанові Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено перелік правочинів, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК:

правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;

правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що "чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок "узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії" (заява
№ 3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Також суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини від 9
січня 2007 року, про порушення Україною
статті 1 Першого протоколу у справі
"Інтерсплав проти України".

Так, у п. 37 рішення вказується: "Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він зазначив, що
він не несе відповідальності за
діяльність інших компаній, у яких він
купував металевий брухт, ціна на який
включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це
ПДВ покладався на ці компанії, а не на
заявника. Заявник підкреслив, що він не
мав ні компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких останні
могли б ґрунтувати свої відмови".

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
"На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань".

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку щодо протиправності
висновків перевірки, а тому податковою
службою неправомірно збільшено суму
грошового зобов'язання Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Артекстех» та накладено штраф, а тому
є підстави для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби №
від 31.07.2013 року, форма «Р», яким
збільшено суму грошового зобов'язання
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Артекстех» за
платежем «податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг)» у розмірі 470001,00 грн., з яких
470000,00 грн. - за основним платежем, 1,00 грн.
- штрафні (фінансові) санкції.

Стягнути з Державного бюджету України
судові витрати на користь позивача в
розмірі 458,81 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
28 листопада 2013 року

Суддя О.В. Єфанова