Справа № 804/13051/13-а
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2013-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 грудня 2013 р. Справа № 804/13051/13-а

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя за участю:Букіна Л. Є.,
секретаря судового
засіданняЧервяченко Д.В.,
представників позивача представника
відповідача Васильченко К.О., Кайстря
Т.Ф., Товста Т.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комфі Трейд» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Комфі Трейд» (далі -
позивач, ТОВ «Комфі Трейд»), звернулось
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровської області (далі -
відповідач, ДПІ у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська), в якій просило (з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог від 29.11.2013 року) визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська від 29.10.2012
року № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що податковим органом
безпідставно зроблені в акті перевірки
висновки про визнання правочинів
нікчемними лише на підставі актів
перевірок контрагентів позивача, за
результатами яких не підтверджені
господарські операції за правочинами,
укладеними з ТОВ «Комфі Трейд». На
думку позивача, ТОВ «Комфі Трейд» не
має відповідати за будь-які можливі
порушення податкового законодавства,
допущені його контрагентами.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали,
просили суд позов задовольнити у
повному обсязі, надали пояснення,
аналогічні доводам позовної заяви. У
судовому засіданні представник
позивача додатково пояснив, що
господарські операції із
контрагентами були реальними, позивач
за укладеними угодами отримував товар,
що підтверджується первинними
документами та який в подальшому
реалізовувався, що також
підтверджується первинними
документами, які відповідачем під час
проведення перевірки не
досліджувались.

Представник відповідача проти
задоволення адміністративного позову
заперечував, посилаючись на те, що до
ДПІ у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська від ДПІ у
Святошинському районі м. Києва
надійшли акт перевірки контрагента
позивача ТОВ «Еверест Центр»; від ДПІ у
Печерському районі м. Києва надійшов
акт перевірки за № 591/23-7/ 24583391 ТОВ
«Вітал і Ко»; від ДПІ у Печерському
районі м. Києва надійшли акти перевірки
№ 95/22-2/35059063 ТОВ «Форсервіс України»;
від ДПІ у Святошинському районі м.
Києва надійшов акт перевірки
контрагента ТОВ «СКА Груп» за
висновками яких угоди, укладені з
позивачем, є нікчемними, таким чином
операції за ними не є можливими. На
думку відповідача, позивачем під час
проведення перевірки не підтверджено
реальність здійснення господарських
операцій із зазначеними
контрагентами-постачальниками.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази,
долучені до матеріалів справи,
проаналізувавши чинне законодавство,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи із
наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
компетенція контролюючих органів,
повноваження і обов'язки посадових
осіб податкової служби під час
здійснення податкового контролю,
врегульовано положеннями Податкового
кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 ПК
України посадові особи контролюючих
органів зобов'язані дотримуватися
Конституції України та діяти виключно
до відповідності з цим Кодексом та
іншими законами України, іншими
нормативними актами.

Згідно зі ст. 62 ПК України податковий
контроль здійснюється шляхом:

ведення обліку платників податків, в
порядку, визначеному в главі 6 ПК
України;

інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби, в порядку,
визначеному в главі 7 ПК України;

перевірок та звірок відповідно до
вимог цього Кодексу (згідно глави 8 ПК
України), а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Судом встановлено, що позивач - ТОВ
«Комфі Трейд» (код за )
перебуває на податковому обліку в ДПІ у
Жовтневому районі м.Дніпропетровська.

ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС 02.08.2012 року за № 20078/10/22-617 до
ТОВ «Комфі Трейд» направлено запит про
надання пояснень та їх документальних
підтверджень із ПП «СКА Група»,ТОВ
«Еверест Центр» та ТОВ «ВІТАЛ і КО», ТОВ
«Форсервіс Україна».

Запит отримано представником позивача
(головним бухгалтером Жильцовою В.В.)
08.08.2012 року.

На запит позивачем надано наступні
копії документів: договори, видаткові,
податкові накладні, журнали-ордери
рах.631, договори поставки, акти
здачі-прийняття робіт.

Наказом ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська від 07.09.2012 року № 844
призначено проведення документальної
невиїзної перевірки ТОВ «Комфі Трейд».

Термін продовження перевірки
продовжувався відповідно до наказів
від 24.09.2012 року №947, від 28.09.2012 року №100.

Перевірку проведено з 10.09.2012 року по
21.09.2012 року з відома директора
Вербиленко Г.В. та у присутності
головного бухгалтера Гавшиної С.І.

За результатами перевірки складено акт
від 12.10.2012 року №3248/225/36962487 про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Комфі Трейд» з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
нарахуванні та сплаті податку на
прибуток та податку на додану вартість
за липень, серпень 20111 року, грудень 2011
та січень 2012 року.

Відповідно до Акту перевірки від
12.10.2012 року №3248/225/36962487, оформленого за
результатами перевірки, податковим
органом зроблені висновки про
порушення позивачем:

- ст. 203, 205, 208, 215, 216, 228, 662, 655, 656
Цивільного кодексу України, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України внаслідок
чого ТОВ «Комфі Трейд» завищено
податковий кредит по операціям, що
проведені по нікчемним правочинам на
загальну суму 331 166,68 грн. в т. ч. за:
серпень 2011 року - на 89 131,67 грн., грудень
2011 року - на 12 120,00 грн.; січень 2012 року -
на 229 915,01 грн.

Перевіркою встановлено, що
позивачем укладено господарські
договори на постачання комплектуючих
деталей до побутової техніки з ТОВ
«Еверест Центр», ТОВ «ВІТАЛ і КО», ПП
«СКА Група», ТОВ «Форсервіс Україна».

Відповідно до Акту перевірки
податковим органом враховані висновки
Актів податкових перевірок
контрагентів позивача: Акт перевірки
ДПІ у Святошинському районі м.Києва ТОВ
«Еверест Центр» від 07.06.2012 року
№179/22-20/33238143, Акт ДПІ у Печерському
районі м.Києва про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«ВІТАЛ і КО» від 12.02.2012 року №591/23-7/24583391,
Акт перевірки ДПІ у Печерському районі
м.Києва ТОВ «Форсервіс Україна» від
30.03.2012 року №95/22-2/35059063, Акт перевірки
ДПІ у Святошинському районі м.Києва ПП
«СКА Група» від 15.06.2012 року № 885/22-20/35082218
відповідно до яких встановлено у
зазначених контрагентів наявність
порушення ч.1, ч.5 ст.203, ч.1, ч.2 ст.215, ст. 216,
ст.228 Цивільного кодексу України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, укладених ТОВ «Комфі
Трейд» із ТОВ «Еверест Центр», ТОВ
«ВІТАЛ і КО», ПП «СКА Група», ТОВ
«Форсервіс Україна».

При цьому, податковий орган дійшов
висновку, що товар ніби-то не міг бути
переданий ТОВ «Комфі Трейд» вище
переліченими контрагентами, у зв'язку з
встановленням факту нікчемності
укладених угод.

За результатами перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення від
29.10.2012 року №, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за звітній
період 8 міс. 2011 року у сумі 89 132, 00 грн.,
за 12 міс. 2011 року 12 120,00 грн.; за 1 міс.2012
рік у сумі 229 915 грн.

Правомірність проведення перевірки
позивачем не оскаржується, позивач не
згоден із висновками, викладеними в
акті перевірки від 12.10.2012 року
№3248/225/36962487, та прийнятим податковим
повідомленням-рішенням.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходив з такого.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ст.215 ЦК України);
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення (ст.236 ЦК України);
недійний правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю (ст.216 ЦК України).

Статтею 228 ЦК України встановлено,
що правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного
правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК
України міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути
доведена через мету відповідного
керівника - фізичної особи, яка на
момент укладання угоди виконувала
представницькі функції за статутом
(положенням) або за довіреністю.
Наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину. Такі обставши можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.

Статтею 204 ЦК України встановлено
презумпцію правомірності цивільних
правочинів, згідно з якою правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлено законом або якщо
правочин не визнано судом недійсним.
Тобто, зі змісту цієї норми випливає, що
підстави недійсності правочинів
можуть бути передбачені виключно
законами. Правочин може бути визнано
недійсним тільки на підставі і за
наслідками, передбаченими законом.
Також нормами ЦК України передбачено,
що правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним. До того ж, як
зазначив Пленум Верховного Суду
України у п.5 Постанови від 06.11.2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», у разі
оспорювання стороною правочину факту
його нікчемності, такий правочин може
визнаватися таким у судовому порядку.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України
№742/11/13-11 від 02.06.2011 року, податкові
органи не позбавлені права звернутися
до адміністративного суду з вимогою
про визнання недійсним правочину,
укладеного з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину, як це
передбачено частиною 3 статті 228
Цивільного кодексу України.

Порядок дій органів державної
податкової служби України під час
реалізації владної управлінської
функції контролю за правильністю та
повнотою справляння податкових
зобов'язань визначений Податковим
кодексом України.

Чинним законодавством України,
відповідач не наділений
повноваженнями щодо визнання
правочинів нікчемними (недійсними) із
застосуванням відповідних наслідків
їх нікчемності (недійсності).
Аналогічну правову позицію щодо
відсутності повноважень у податкового
органу щодо визнання правочинів
нікчемними (недійсними) в актах
податкових перевірок, а також про те що
наслідки недійсності правочинів
можуть застосовуватися тільки при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку також висловлює Вищий
адміністративний суд України в
постанові від 14.11.2012 р у справі №
К/9991/50772/12. Також у постанові Вищого
адміністративного суду України від
09.10.2012 року по справі № К/9991/19252/12
зроблено висновки, що визначенню
правочину як такого, що є нікчемний,
повинен передувати або вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили, або рішення суду про
визнання правочину недійсним.

Акт перевірки ТОВ «Комфі Трейд» від
12.10.2012 року №3248/225/36962487 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки не містить фактів, які б
спростовували підтвердження
первинними документами відносин, виду,
обсягу і якості операцій та
розрахунків, що здійснювалися.
З'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку платника
податків проведено поверхнево без
посилання на достовірні факти та
первинні документи.

При цьому, в обґрунтування висновків
Акту перевірки перевіряючі однобічно
обмежилися виключно цитуванням
окремих частин та висновків актів про
результати документальних перевірок
контрагентів позивача, без посилань на
будь-які докази, в тому числі первинні
або інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, що могли б достовірно
підтвердити або спростувати наявність
зазначених в них обставин.

Право на віднесення сум податку
до податкового кредиту визначає п. 198.1
ст. 198 ПК України.

Згідно п. 198.2. ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку в оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно п. 198.3 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 розділу І цього
Кодексу, та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього розділу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуванихопераціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Питання правильності відображення
платником в обліку проведених
господарських операцій повинно
досліджуються податковим органом з
урахуванням даних
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

На підтвердження правомірності
формування податкового кредиту
податковому органу надано всі
необхідні первинні документи, в тому
числі договори, видаткові накладні,
податкові накладні.

Первинні документи позивача
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність».

Відповідність податкових накладних за
спірними взаємовідносинами вимогам
ст.201 ПК України не заперечується
відповідачем.

Суд зазначає, що податковим органом
висновки про нікчемність правочинів
зроблені лише на підставі акті
перевірок контрагентів позивача без
посилання на дослідження та аналіз
наданих до перевірки документів, у тому
числі без дослідження умов поставки
товару, зберігання товару на
складських приміщеннях позивача тощо.

Порядок надання платниками податків
документів врегульовано статтею 85 ПК
України.

Згідно п.85.2 статті 85 ПК України платник
податків зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать або пов'язані з
предметом перевірки.

Такий обов'язок виникає у платника
податків після початку перевірки.

Після початку перевірки додаткові
первинні документи, зокрема, документи
складського обліку, переміщення
товарно-матеріальних цінностей, від
позивача не витребувались, в акті
перевірки не зазначалось про їх
відсутність чи дефектність оформлення,
що виключало можливість платнику
податків надати заперечення на акт
перевірки із відповідними первинними
документами.

Слід зазначити, що межі юридичної
відповідальності кожного платника
податків, яка відповідно до ст.61
Конституції України має
індивідуальних характер, поширюється
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником податків. Притягнення
суб'єкта права до юридичної
відповідальності за діяння, що були
вчинені іншими особами, згідно з
законом неможливе.

Виходячи з наведеного, порушення,
допущені одним платником податків і
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом, не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків.

Відповідно до статті 32 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
юрисдикція Європейського Суду з прав
людини поширюється на всі питання
тлумачення і застосування Конвенції та
протоколів до неї. Відповідно до пункту
1 Закону України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», Україна повністю визнає на
своїй території юрисдикцію
Європейського Суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Відповідно до
статті 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського Суду з прав людини», суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Європейський Суд з прав людини в пункті
38 рішення від 09.01.2007 року у справі
«Інтерсплав проти України» зазначив:
коли державні органи володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань. Суд, однак, не може прийняти
зауваження Уряду щодо загальної
практики з відшкодування ПДВ за
відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Також Європейський Суд з прав людини в
пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 року у
справі «Булвес проти Болгарії»
зазначив: якщо національні власті у
відсутність яких-небудь вказівок на
пряму участь фізичної або юридичної
особи у зловживанні, пов'язаному із
сплатою ПДВ, який нараховується з
операцій в ланцюзі постачань, або
яких-небудь вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж карають
одержувача, який повністю виконав свої
обов'язки, за дії або бездіяльність
постачальника, який знаходився поза
контролем одержувача і відносно якого
у нього не було засобів відстежування і
забезпечення його старанності, то
власті виходять за рамки розумного та
порушують справедливий баланс, який
повинен підтримуватись між вимогами
суспільних інтересів і вимогами
захисту прав власності. Враховуючи
своєчасне і повне виконання
компанією-заявником своїх обов'язків з
подання звітності по ПДВ, неможливість
для неї забезпечити дотримання
постачальником обов'язків подавати
звітність по ПДВ і той факт, що ніякого
шахрайства відносно системи ПДВ, про
який компанія-заявник знала або могла
знати, здійснено не було,
компанія-заявник не повинна нести
наслідки невиконання постачальником
обов'язків своєчасного подання
звітності по ПДВ і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пені.

Отже, оскільки здійснена відповідачем
в Акті перевірки кваліфікація операцій
є бездоказовою та суперечить даним
досліджених первинних документів, вона
не може слугувати підставою для
висновків щодо недостовірності
задекларованих платником даних
податкового обліку, визначення
платникові податків податкових
зобов'язань та їх узгодження у
встановленому законом порядку.

За таких обставин суд доходить
висновку про протиправність та
необхідність скасування податкового
повідомлення-рішення у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС від
29.10.2012 року №, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Оскільки у судовому засіданні 29.11.2013
року представник позивача відмовився
від клопотання про стягнення судових
витрат, з урахуванням вимог статті 97
Кодексу адміністративного судочинства
України відсутні підстави для
присудження сплачених судових витрат
на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Комфі
Трейд» - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби від 29.10.2012 року
№, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складений 16.12.2013
року.

Головуючий суддя
Л.Є. Букіна