Справа № 683/3662/13-а
Суддя: Завадська О. П.
Дата ухвалення: 2013-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/3662/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року
Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі
Васічевій О.В.

з участю позивача ОСОБА_2

представника – адвоката ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Старокостянтинові
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України у Старокостянтинівському
районі про визнання неправомірною
відмову в призначенні пенсії, визнання
права на пільгову пенсію за віком з
часу звернення,

встановив:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України у
Старокостянтинівському районі про
визнання неправомірною відмову в
призначенні пенсії за віком на
пільгових умовах та зобов’язання
призначити пенсію за віком з часу
звернення на пільгових умовах
відповідно до п. „е” ст. 55 Закону
України „Про пенсійне забезпечення”.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що в закладах освіти в цілому
відпрацював більше 27 років, в зв’язку з
чим і звернувся до відповідача по
питанню оформлення пільгової пенсії,
що спочатку останнім визнавалось. Тому
він 14 серпня 2013 року звільнився з
посади керівника гуртка художньої
самодіяльності Новоселицького
професійного аграрного ліцею за п. 1 ст.
38 КЗпП України по виходу на пільгову
пенсію. 15 серпня 2013 року він письмово
звернувся до відповідача для
оформлення пільгової пенсію, однак на
цей раз йому відмовлено з підстав
недостатнього спеціального стажу, так
як його посада записана в трудовій
книжці не як керівник гуртку, а
керівник художньої самодіяльності.
Таку відмову вважає неправомірною,
тому що він за освітою і родом
діяльності все своє життя в закладах
освіти керував гуртками художньої
самодіяльності.

Представник відповідача позов не
визнала, мотивуючи наявністю у
позивача спеціального стажу 24 роки 11
місяців 02 дні з необхідних 25 років. При
вивченні справи позивача не враховано
до спеціального стажу 1977 рік, так як
його посада зазначена як художній
керівник. А згідно Переліку закладів і
установ освіти, охорони здоров’я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років, таке право визначено для
керівників гуртків
професійно-технічних навчальних
закладів. 1978 рік не враховувався,
оскільки позивач працював художнім
керівником у радгоспі, а це не
навчальний заклад. Період з 29 серпня 1996
року по 31 серпня 1998 року включно не
враховано, тому що у відповідності до
запису в трудовій книжці зазначено, що
він прийнятий на посаду водія
Новоселицького ПТУ-41 і дописано іншою
рукою та ручкою, що „і керівника гуртка
художньої самодіяльності”. В
останньому випадку відповідач виходив
з того, що основною роботою позивача
була посада водія.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків та дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновків про
наступне.

Статтею 62 Закону України „Про пенсійне
забезпечення” встановлено, що
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно п. п. 1, 2 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету

Міністрів України від 12 серпня 1993 року
№ 637 основним документом, що
підтверджує стаж роботи є трудова
книжка. За відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній, трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами. У разі коли документи про
трудовий стаж не збереглися,
підтвердження трудового стажу
здійснюється органами Пенсійного
фонду на підставі показань свідків.

Судом встановлено, що позивач з 01
вересня 1977 року по 24 грудня 1977 року
працював на посаді керівника художньої
самодіяльності з погодинною оплатою в
Новоселицькому СПТУ-11, яке
перейменовано в Новоселицьке
ПТУ-41згідно наказу по управлінню
освіти № 325 від 10 серпня 1984 року. А в
подальшому реорганізоване в
Новоселицький професійний аграрний
ліцей згідно Наказу Міністерства
освіти і науки № 377 від 13 червня 2003 року.

Дані обставинами підтверджуються
довідкою навчального закладу,
приєднаної до трудової книжки, витягом
з наказу по навчальному закладу за № 22
від 31 серпня 1977 року, витягом з наказу
по навчальному закладу за № 38 від 24
грудня 1977 року, разом з тим ці обставини
сторонами визнаються і ними не
оспорюються.

Згідно запису в трудовій книжці за № 14
по Новоселицькому ПТУ-41 від 29 серпня 1996
року зазначено, що позивач згідно
наказу № 24 від 29 серпня 1996 року
прийнятий на посаду водія і дописано
іншою пастою та рукою „і керівника
гуртка художньої самодіяльності”.

Наступним записом за № 15 в трудовій
книжці від 31 серпня 1998 року вказано, що
наказом № 23 від 31 серпня 1998 року по
Новоселицькому ПТУ-41 позивача
переведено з роботи водія на керівника
художньої самодіяльності.

В зв’язку з реорганізацією
Новоселицького ПТУ-41 у Новоселицький
професійний аграрний ліцей (наказ
Міністерства освіти та науки № 377 від 13
червня 2003 року) 07 серпня 2003 року наказом
№ 1 від 07 серпня 2003 року по
Новоселицькому аграрному професійному
ліцею позивач був прийнятий в порядку
переводу з Новоселицького ПТУ-41 на
посаду керівника гуртка художньої
самодіяльності.

Наказом № 9 від 14 серпня 2013 року
позивача було звільнено з посади
керівника гуртка художньої
самодіяльності за п. 1 ст. 38 КЗпП України
в зв’язку з виходом на пільгову пенсію
– заключний запис в трудовій книжці за
№ 18 від 14 серпня 2013 року.

Представник відповідача суду дала
пояснення про те, що вони не
враховували в спеціальний стаж період
з 29 серпня 1996 року по 31 серпня 1998 року,
так як запис в трудовій книжці містить
не завірені в встановленому порядку
дописки стосовно прийняття позивача в
Новоселицькому ПТУ-41 на посаду
керівника гуртка художньої
самодіяльності, що ними не
оспорювалось в судовому порядку, а
також вони вважали, що основною роботою
позивача була посада водія, а не
керівника гуртка художньої
самодіяльності. Однак представник
позивача не змогла пояснити, яким чином
вони визначили, яка із зазначених посад
є основною роботою.

Також представник відповідача не
змогла роз’яснити, чому вони врахували
в спеціальний стаж період з 01 вересня
1998 року, коли в трудовій книжці
записано, що „позивача переведено з
роботи водія на посаду керівника
художньої самодіяльності” і не
врахували вищевказаний період з 01
вересня 1977 року по 24 грудня 1977 року, де в
трудовій книжці зазначено, що позивач
„працював на посаді керівника
художньої самодіяльності з погодинною
оплатою”.

При зазначенні посади позивача в
даному навчальному закладі в трудовій
книжці є записи різного написання його
посади. Так, при переведенні позивача в
зв’язку з реорганізацією
Новоселицького ПТУ-41 у Новоселицький
професійний аграрний ліцей в трудовій
книжці записано, що позивач був
переведений на посаду керівника гуртка
художньої самодіяльності.

Частиною 2 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб’єкта владних
повноважень обов’язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дій чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Стороною відповідача не спростовано
вищевикладені факти та не доведено
протилежне.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду дали
показання про те, що з 1977-1978 роки та з 1996
по 1998 роки працювали разом із позивачем
в Новоселицькому ПТУ-41, яке в
подальшому було реорганізовано у
Новоселицький професійний аграрний
ліцей. Позивач вів гурткову роботу, був
керівником гуртка художньої
самодіяльності (хор і вокальна група).
Займався з дітьми погодинно згідно
розкладу. В навчальному закладі були й
інші гуртки, при цьому кожний керівник
гуртка самостійно організовував
роботу свого гуртка в межах
навчального плану учбового закладу.

Дані факти також підтверджуються
записами в трудовій книжці позивача,
заповненої 02 березня 1978 року, де на
першій сторінці вказана його професія
як музичний працівник, змістом витягу з
наказу за № 22 від 31 серпня 1977 року та
витягу з наказу за № 38 від 24 грудня 1977
року по вищевказаному навчальному
закладу, тарифними списками викладачів
та інших педагогічних працівників по
тому ж навчальному закладу за 1996-1998
роки по гуртковій роботі, де визначене
педагогічне навантаження на
навчальний рік в годинах, розрахована
середня місячна заробітна плата за
години педагогічної роботи, в тому
числі позивачу, змістом довідки
Новоселицького середнього
професійно-технічного училища № 11,
приєднаної до трудової книжки.

Позивач 15 серпня 2013 року звернувся до
відповідача про призначення пенсії за
вислугу років згідно п. „е” ст. 55
Закону України „Про пенсійне
забезпечення”.

Листом від 20 листопада 2013 року за №
11059/03 відповідач відмовив позивачу в
призначенні пільгової пенсії, яку
останній оскаржує.

Відповідно до п. „е” ст. 55 Закону
України „Про пенсійне забезпечення”
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров’я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу праці 25
років за переліком, що затверджений у
порядку, який визначений Кабінетом
Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно ст. 21 Закону України „Про
позашкільну освіту” педагогічні
працівники позашкільних навчальних
закладів мають право на пенсію за
вислугу років за наявності
педагогічного стажу роботи не менше
ніж 25 років.

У відповідності до постанови Кабінету
Міністрів України № 963 від 14 червня 2000
року „Про затвердження переліку посад
педагогічних та науково-педагогічних
працівників” посада художнього
керівника та посада керівника гуртків,
секцій, студій, інших форм гурткової
роботи включені до переліку посад
педагогічних працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 909 від 04 листопада 1993 року
затверджений Перелік закладів і
установ освіти, охорони здоров’я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років (Розділ № 1 „Освіта” ).

Керівники гуртків, секцій, студій та
інших форм гурткової роботи
загальноосвітніх навчальних закладів,
професійно-технічних навчальних
закладів, зазначених у вищевказаному
переліку, відносяться до числа осіб, що
мають право на одержання пенсії за
вислугу років.

Згідно з п. 16 прикінцевих положень
Закону України „Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування” положення
Закону України „Про пенсійне
забезпечення” застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Статтею 51 Закону України „Про пенсійне
забезпечення” передбачено, що пенсії
за вислугу років встановлюються
окремим категоріям громадян, зайнятих
на роботах, виконання яких призводить
до втрати професійної працездатності
або придатності до настання віку, що
дає право на пенсію за віком.

Нормами ст. 52 Закону України „Про
пенсійне забезпечення” закріплено, що
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти.

У відповідності до ст. 45 Закону України
„Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування” встановлено, що
пенсія призначається з дня звернення
за пенсією.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 15 серпня 2013 року звернувся до
відповідача з заявою про призначення
йому пільгової пенсії за вислугу років
згідно п. „е” ст. 55 Закону України „Про
пенсійне забезпечення”. Таким чином
пільгова пенсія повинна бути
призначена позивачу з 15 серпня 2013 року.

Аналізуючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає доведеним наявність у позивача,
як працівника освіти, який працював на
посадах художнього керівника,
керівника гуртків та інших форм
гурткової роботи, спеціального стажу
праці 25 років незалежно від віку за
переліком посад педагогічних
працівників та за переліком закладів і
установ освіти, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років, тому
заявлені позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до змісту п. 1 ч. 1 ст. 256
Кодексу адміністративного судочинства
України негайно виконуються постанови
суду про присудження виплат пенсій,
інших періодичних платежів з
Державного бюджету України або
позабюджетних державних фондів – у
межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 161-163, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, п. п. 5, 7 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі ст. ст. 51, 52, п. „е”
ст. 55, ст. 62 Закону України „Про
пенсійне забезпечення”, ст. 21 Закону
України „Про позашкільну освіту”, ст.
45 „Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування”, п. 16
прикінцевих положень Закону України
„Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування”, постанови
Кабінету Міністрів України № 963 від 14
червня 2000 року „Про затвердження
переліку посад педагогічних та
науково-педагогічних працівників”,
постанови Кабінету Міністрів України
№ 909 від 04 листопада 1993 року „Про
затвердження переліку закладів і
установ освіти, охорони здоров’я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років”, п. п. 1, 2 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року № 637,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову
управління Пенсійного фонду України у
Старокостянтинівському районі в
призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на
пільгових умовах відповідно до п. „е”
ст. 55 Закону України „Про пенсійне
забезпечення”.

Зобов’язати управління Пенсійного
фонду України у
Старокостянтинівському районі
призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на
пільгових умовах відповідно до п. „е”
ст. 55 Закону України „Про пенсійне
забезпечення” з часу звернення.

Стягнути з управління Пенсійного фонду
України у Старокостянтинівському
районі на користь ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 68,82 грн.

Звернути до негайного виконання
постанову в частині виплати пенсії у
межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Вінницького
апеляційного адміністративного суду
через Старокостянтинівський районний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя _________