Справа № 818/7524/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2013-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 р.Справа № 818/7524/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
26.09.2013р. по справі № 818/7524/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна
виробничо-комерційна компанія
"Федорченко"

до Державної податкової інспекції у
м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Будівельна
виробничо-комерційна компанія
"Федорченко", звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сумах (далі -
відповідач, ДПІ у м. Сумах) в якій просив
суд визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
15.08.2013 року №, № та №.

Свої вимоги мотивує тим, що з 23.07.2013 року
по 29.07.2013 року відповідачем було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ "БВКК
"Федорченко" з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства по
фінансово-господарським операціям з
ТОВ "Будмашпост" за період з 01.10.2011 року
по 31.10.2011 року та з ТОВ "Блауграна Плюс"
за період з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року. За
результатами проведеної перевірки
складено акт від 05.08.2013 року
№90/22-04/14005202/17. На підставі вказаного
акту 15.08.2013 року прийнято податкові
повідомлення-рішення № (про
збільшення суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток та
застосування штрафних санкцій), №
(про збільшення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та застосування штрафних
санкцій). 21.08.2013 року позивач отримав
листа від ДПІ у м. Сумах, яким
відкликано податкове
повідомлення-рішення від 15.08.2013 року
№ та направлено нове - від 15.08.2013
року № (про збільшення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість та застосування
штрафних санкцій). Вказані податкові
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем на підставі викладених в
акті перевірки висновків щодо
відсутності взаємовідносин між ТОВ
"БВКК "Федорченко" та ТОВ "Будмашпост" і
ТОВ "Блауграна Плюс", неможливості
проведення зустрічних перевірок, що
призвело до порушення позивачем п. п.
14.1.27 п. 14.1 ст., п. 138.1, 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України, ст. ст. 3, 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні". З такими висновками ДПІ у м.
Сумах позивач не погоджується,
оскільки реальність здійснених
господарських операцій із зазначеними
контрагентами підтверджується
первинними документами на придбання та
перевезення товарно-матеріальних
цінностей (договорами, видатковими та
податковими накладними, платіжними
дорученнями, актами приймання-передачі
векселів). Позивач не погоджується із
прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями, вважає їх
неправомірними та такими, що порушують
його права.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 26.09.13 року
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна
виробничо-комерційна компанія
"Федорченко" до Державної податкової
інспекції у м. Сумах про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах від 15.08.2013 р. №, №,
№.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що з 23.07.2013 року по 29.07.2013 року
ДПІ у м. Сумах було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "БВКК "Федорченко" з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства по
фінансово-господарським операціям з
ТОВ "Будмашпост" за період з 01.10.2011 року
по 31.10.2011 року та з ТОВ "Блауграна Плюс"
за період з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року.

За результатами вказаної перевірки ДПІ
у м. Сумах складено акт від 05.08.2013 року
№90/22-04/14005202/17 (а.с.18-40 т. 1).

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14,
п. 138.1, 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), п. 2 ст. 3, ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
в результаті чого ТОВ "БВКК "Федорченко"
донараховано податок на прибуток на
загальну суму 102431,00 грн., в тому числі за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року в сумі
29428,00 грн. та за період з 01.01.2012 року по
30.06.2012 року в сумі 73003,00 грн.

Також встановлено порушення п. 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198 ПК України, п. 2 ст. 3, ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
внаслідок чого донараховано податку на
додану вартість на загальну суму 95117,00
грн., в тому числі за жовтень 2011 року -
25590,00 грн., за червень 2012 року - 69527,00 грн.

Актом ДПІ у Московському районі м.
Харкова від 22.03.2013 року №2013/2210/35858221 "Про
неможливість проведення зустрічної
перевірки ТОВ "Блауграна Плюс" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам за
період грудень 2011 року та червень 2012
року" встановлена відсутність
фізичних, технічних та технологічних
можливостей до вчинення
задекларованих господарських
операцій, платник не знаходиться за
місцезнаходженням, основні фонди та
транспортні засоби відсутні,
приміщення для зберігання товарів,
технологічного обслуговування та
ремонту автомобілів відсутні. До
перевірки не надано жодного доказу на
підтвердження витрат та податкового
кредиту, підприємство не мало
можливості реалізовувати товари та, як
наслідок, відображати у складі доходів
та податкових зобов'язань суми податку
на додану вартість (а.с.108-114 т. 2).

Крім того, актом Харківської ДПІ
Харківської області ДПС від 15.06.2013 року
№197/153/35604078 "Про неможливість
проведення зустрічної перевірки ТОВ
"Будмашпост" щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за березень 2011 року, серпень
2011 року, вересень 2011 року та жовтень 2011
року" встановлено, що при аналізі
податкової звітності з податку на
прибуток за 4 квартал 2011 року
підприємством задекларовано наявність
основних фондів, однак, зважаючи на вид
діяльності ТОВ "Будмашпост" та
середньомісячні обсяги реалізації,
вказаних основних фондів та їх видів
недостатньо для здійснення основного
виду діяльності. За результатами
відпрацювання підприємств
постачальників складено акти
перевірок, в яких встановлено
нереальність здійснення
фінансово-господарських операцій, ТОВ
"Будмашпост не мало змоги придбати те,
чого підприємство постачальник не
виробляло. В зв'язку з відсутністю ТОВ
"Будмашпост" за місцезнаходженням, до
ЄДР направлено відповідне
повідомлення (а.с.115-117 т. 2).

На підставі вказаних актів перевірки
відповідач дійшов висновку про
відсутність доказів реальності
здійснення господарських операцій між
ТОВ "БВКК "Федорченко" та ТОВ
"Будмашпост" і ТОВ "Блауграна Плюс".

За результатами перевірки, на підставі
акту від 05.08.2013 року №90/22-04/14005202/17 ДПІ у
м. Сумах 15.08.2013 року прийнято податкові
повідомлення-рішення: № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 138933,00
грн., в тому числі 102431,00 грн. основного
платежу та 36502,00 грн. штрафних санкцій
(а.с.11 т. 1); № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 129881,00 грн., в
тому числі 95117,00 грн. основного платежу
та 34764,00 грн. штрафних санкцій (а.с.12 т. 1);
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 142676,00 грн., в тому
числі 95117,00 грн. основного платежу та
47559,00 грн. штрафних санкцій (а.с.15 т. 1).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
податковими повідомленнями-рішеннями
від 15.08.2013 р. №, №, №
порушено права та охоронювані законом
інтереси позивача у сфері
публічно-правових відносин, а тому
вказані рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ "БВКК "Федорченко" (покупець) та ТОВ
"Будмашпост" (продавець) укладено
договір поставки від 10.03.2011 року №10-03/дт
(а.с.41-44 т.1). Предметом вказаного
договору є нафтопродукти, які, згідно п.
2.1 договору, відпускаються зі складу
продавця. Відповідно до п. 3.1 договору,
покупець сплачує на банківський
рахунок продавця 100% вартості товару.

Як вбачається із платіжного доручення
від 06.10.2011 року №3430, ТОВ "БВКК
"Федорченко" перерахувало ТОВ
"Будмашпост" 76768,61 грн. в рахунок оплати
за бензин А-76, в тому числі 12794,77 грн.
податку на додану вартість (а.с.45 т. 1).
Згідно накладної від 07.10.2011 року №360,
ТОВ "Будмашпост" передало позивачу
бензин А-76 в кількості 9085,00 літрів на
загальну суму 76768,61 грн. (а.с.46 т. 1), на
підтвердження чого покупцю було видано
податкову накладну від 06.10.2011 року №8 на
загальну суму 76768,61 грн., в тому числі
12794,77 грн. податку на додану вартість
(а.с.47 т. 1). Згідно паспорту якості від
14.03.2011 року №67, бензин А-76 відповідає
вимогам ДСТУ 4063-2001 "Бензин
автомобільний. Технічні умови" (а.с.48 т.
1).

Вказаний товар, бензин А-76 в кількості
9085 літрів, перевезено до м. Суми
транспортом позивача (автомобіль МАЗ
ВМ 4138 АР) згідно товарно-транспортної
накладної від 07.10.2011 року (а.с.49 т. 1).

Крім того, 26.10.2011 року ТОВ "БВКК
"Федорченко" сплачено на користь ТОВ
"Будмашпост" 76768,61 грн. в рахунок сплати
за бензин А-76, в тому числі 12794,77 грн.
податку на додану вартість, що
підтверджується платіжним дорученням
від 26.10.2011 року №118 (а.с.51 т. 1). Згідно
накладної від 27.10.2011 року №374, ТОВ
"Будмашпост" передало позивачу бензин
А-76 в кількості 9085,00 літрів на загальну
суму 76768,61 грн. (а.с.51а т. 1), на
підтвердження чого покупцю було видано
податкову накладну від 26.10.2011 року №28
на загальну суму 76768,61 грн., в тому числі
12794,77 грн. податку на додану вартість
(а.с.52 т. 1).

Дана партія товару, бензину А-76 в
кількості 9085 літрів, перевезено до м.
Суми транспортом позивача (автомобіль
МАЗ ВМ 4138 АР) згідно
товарно-транспортної накладної від
27.10.2011 року (а.с.49 т. 1). Придбаний бензин
було використано позивачем в
господарській діяльності для власних
потреб, що підтверджується картками
руху паливно-мастильних матеріалів за
жовтень 2011 року (а.с.59-78 т. 1) та листопад
2011 року (а.с.170-190 т. 1), а також
подорожніми листами за жовтень 2011 року
(а.с.79-169 т. 1) та листопад 2011 року (а.с.191-250
т. 1, а.с. 1-36 т. 2).

Крім того, 03.01.2011 року між ТОВ "БВКК
"Федорченко" (покупець) та ТОВ
"Блауграна Плюс" (продавець) укладено
договір поставки №01/01 (а.с.47-49 т. 2).
Предметом вказаного договору є товар -
щебінь. Відповідно до умов договору,
ціна товару визначається в накладних
на кожну партію товару з урахуванням
залізнодорожнього тарифу. Право
власності на товар виникає у покупця з
моменту передачі йому товару на
станції покупця.

На виконання умов договору від 03.01.2011
року, товар - щебінь, було поставлено
ТОВ "БВКК "Федорченко" згідно
видаткових накладних від 18.06.2012 року №73
(а.с.50 т. 2), від 26.06.2012 року №81 (а.с.53 т. 2),
від 27.06.2012 року №86 (а.с.56 т. 2), від 28.06.2012
року №88 (а.с.59 т. 2), від 29.06.2012 року №91
(а.с.62), від 30.06.2012 року №92 (а.с.65 т. 2).

Позивачу були видані податкові
накладні від 18.06.2012 року №15 (а.с.51 т. 2),
від 26.06.2012 року №23 (а.с.54 т. 2), від 27.06.2012
року №29 (а.с.57 т. 2), від 28.06.2012 року №31
(а.с.60 т. 2), від 29.06.2012 року №34 (а.с.63 т. 2),
від 30.06.2012 року №36 (а.с.66 т. 2) всього на
загальну суму 417162,42 грн., в тому числі
69527,06 грн. податку на додану вартість.
Товар - щебінь, згідно договору №01/01
було поставлено покупцю - ТОВ "БВКК
"Федорченко" залізничним сполученням
до станції "Баси", що підтверджується
копіями накладних (а.с.69-74 т. 2).

Оплата за поставлений товар, згідно
вищевказаного договору, була здійснена
векселями (а.с.78, 79 т. 2), переданими за
актом приймання-передачі від 04.07.2012
року (а.с.77 т. 2).

Із досліджених по справі
вищезазначених доказів, колегія суддів
приходить до висновку про фактичне,
реальне виконання договору поставки
від 10.03.2011 року №10-03/дт, укладеного між
ТОВ "БВКК "Федорченко" і ТОВ "Будмашпост"
та договору поставки від 03.01.2012 року
№01/01, укладеного між позивачем та ТОВ
"Блауграна Плюс".

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що витратами є сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті. Витрати
операційної діяльності, у
відповідності з пп. 138.1.1 п. 138 згаданої
статті, окрім іншого, включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.п. 138.6, 138.8 ст. 138 ПК
України, собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу. Собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Витрати, які не враховуються платником
податку при визначенні
оподатковуваного прибутку,
встановлені статтею 139 Кодексу.

У відповідності з п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Також, пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу)

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу, а за змістом п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст.
14 ПК України , бюджетне відшкодування -
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми,
податкова накладна є документом, який
підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у
ціні товару.

З матеріалів справи, а саме з акту
перевірки, вбачається, що позивач
виконав вимоги ПК України, сплативши
податок на додану вартість в ціні
товару, придбаного у безпосередніх
постачальників, які, в свою чергу,
виконали вимоги п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України - видали
покупцеві, яким є позивач, належним
чином оформлені податкові накладні на
визначені та сплачені покупцем суми
податку.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми
якої є нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. Тому, якщо
контрагент позивача не виконав свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету,
настає відповідальність та відповідні
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата
податку контрагентами продавця (у тому
числі в разі ухилення від сплати) при
фактичному здійсненні господарської
операції не впливає на податковий
кредит покупця та суму бюджетного
відшкодування.

Податковий орган не надав суду
безпосередніх доказів і того що
вказані операції по придбанню ТМЦ та
послуг мали фіктивний чи безтоварний
характер.

Податковим органом не надані також
докази того, що безпосередні
контрагенти позивача, були виключені з
реєстру платників податку на додану
вартість, а їх свідоцтва платників
податку на додану вартість були
анульовані у встановленому чинним
законодавством порядку.

Оскільки податок на додану вартість є
непрямим податком, то обов'язком
покупця є сплата податку на додану
вартість у ціні товару продавцю товару,
а обов'язок утримання такого непрямого
податку із вартості проданого товару
та перерахування його до бюджету несе
продавець такого товару. Обов'язок
покупця товару в сплаті непрямого
податку завершується із сплатою
вартості придбаного товару, обов'язку
покупця при включенні сум податку,
сплаченого в ціні товару або послуги,
до податкового кредиту пересвідчитися
у фактичному надходженні таких сум до
бюджету та не наділено її відповідними
повноваженнями для таких дій.
Незважаючи на це, відповідачем право
позивача на формування податкового
кредиту поставлено в залежність від
добросовісності інших осіб.

Невиконання такими особами свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету тягне негативні наслідки саме
для цих осіб. Колегія суддів вважає, що
своїми рішеннями відповідач встановив
для позивача додаткові обмеження, що
суперечить вимогам ст. 19 ч. 2
Конституції України, яка зобов`язує
органи державної влади, їх посадових
осіб діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом не виявлено
будь-яких порушень у формуванні
позивачем податкового кредиту,
відповідачем не наведено жодних
доводів та не подано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди.

Спір виник з тих підстав, що по
постачальникам позивача по ланцюгам до
товаровиробника не завершені
перевірки, що робить неможливим
підтвердження сплати податкового
зобов'язання по операціям з поставки
позивачу товарів по ланцюгу до
виробника.

Згідно вимог ст.ст.15, 16 Податкового
кодексу України, платники податку
відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту та своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.
Статтею 61 цього Кодексу встановлено, що
контроль за правильністю нарахування,
повноти і своєчасності сплати податків
і зборів до бюджету здійснюється
контролюючим (податковим) органом.

Тобто, обов'язки з контролю за
дотримання достовірності та
своєчасністю визначення сум податку,
за правильністю нарахування та сплати
податку на додану вартість
контрагентами позивача, відповідно до
Закону, покладаються на податкові
ограни, а не на позивача.

Діючим законодавством надано право
податковим органам здійснювати
зустрічні перевірки, але не проведення
їх чи відсутність висновків за ними не
змінює порядок та строки та підстави
відшкодування з Державного бюджету
України податку на додану вартість,
встановлені Податковим кодексом
України, чим порушується право
позивача на бюджетне відшкодування
податку на додану вартість.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Таким чином, позивач сформував
податковий кредит на підставі належно
оформлених податкових накладних,
виданих йому продавцями. Із
зазначеного випливає, що сума
податкового кредиту позивач сформував
правомірно, оскільки ПДВ входить до
складу договірної суми, сплаченої
продавцеві.

Дані висновки узгоджуються із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Доводи відповідача про неможливість
проведення перевірки ТОВ "Будмашпост" і
ТОВ "Блауграна Плюс" не можуть бути
підставою для визнання незаконним
формування позивачем податкового
кредиту та визначення суми валових
витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
підстав для визначення грошових
зобов'язань з податку на прибуток та
податку на додану вартість, в тому
числі з нарахуванням штрафних санкцій,
у відповідача не було, тому податкові
повідомлення-рішення від 15.08.2013 року
№ та №000022204 є протиправними та
підлягають скасуванню.

Слід також зазначити, що податковим
органом на підставі акту перевірки від
05.08.2013р. було прийнято два податкових
повідомлень-рішень щодо збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання з
податку на додану вартість від 15.08.2013р.,
а саме №4 (а.с.12) та №000022204 (а.с.15).

Як пояснив у суді першої інстанції
представник відповідача, податкове
рішення від 15.08.2013р. за №
вважається відкликаним в силу листа
ДПІ у м. Сумах за №3332/10/22-04 від 21.08.2013.
"Про відкликання податкового
повідомлення-рішення", а тому у суду
першої інстанції були відсутні
підстави для його скасування (а.с.17).

Як вбачається із змісту даного листа,
податковий орган повідомляє позивача
про допущену помилку при визначенні
суми та розміру штрафної санкції, суми
податку, повідомляє про направлення
нового податкового
повідомлення-рішення від 15.08.2013р.
№.

Порядок оскарження рішень
контролюючих органів регламентується
статтею 56 Податкового кодексу України
та Положенням про порядок подання та
розгляду скарг платників податків
органами державної податкової служби,
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 19.11.2012 р. N 1203,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 07.12.2012 р. за N 2046/22358, що визначає
порядок подання та розгляду органами
ДПС скарг платників податків при
оскарженні в адміністративному
порядку податкових повідомлень-рішень
про визначення сум грошових
зобов'язань платника податків або
будь-яких інших рішень органів ДПС

Відповідно до норм ст. 55 Податкового
кодексу України, податкове
повідомлення-рішення про визначення
суми грошового зобов'язання платника
податків або будь-яке інше рішення
контролюючого органу може бути
скасоване контролюючим органом вищого
рівня під час проведення процедури
його адміністративного оскарження та в
інших випадках у разі встановлення
невідповідності таких рішень актам
законодавства.

У суді першої інстанції представник
відповідача не зміг надати пояснення
на підставі якої норми діючого
законодавства такі дії ДПІ у м. Сумах є
правомірними, підтвердив, що рішення
контролюючого органу про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ відсутнє, в наявності є лише
інформаційних лист про його
відкликання (а.с.17).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що податкове повідомлення-рішення від
15.08.2013 р. за № не вважається
відкликаним в силу приписів
Податкового кодексу України і є діючим,
колегія суддів погоджується з
необхідністю скасування податкового
повідомлення-рішення від 15.08.2013р. за
№.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність факту
порушення податкового законодавства з
боку позивача та про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 26.09.13 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 26.09.2013р. по
справі № 818/7524/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Рєзнікова С.С.