Справа № 801/11091/13-а
Суддя: Алексєєва Т.В.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 грудня 2013 р. (12:53) Справа №801/11091/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді АлексєєвоїТ.В., при
секретарі судового засідання
Могильної А.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Сімферопольському районі АРК

про визнання незаконним та скасування
рішення

за участі:

позивача - ОСОБА_1, НОМЕР_1;

представника відповідача - Коргун Г.В.,
довіреність № б/н від 19.08.13,
посвідчення № 41;

Обставини справи: ОСОБА_1 звернулось до
Окружного адміністративного суду АР
Крим із адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АРК про
визнання незаконним та скасування
рішення № 251 від 12.11.2013 року.

Позивачем мотивовані позовні вимоги
тим, що вказане рішення прийнято на
підставі статті, яка втратила чинність
на момент прийняття відповідачем
рішення № 251 від 12.11.2013 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог з
підстав, викладених у письмових
запереченнях.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, заслухавши
думку позивача та представника
відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 був зареєстрований
Сімферопольською районною державною
адміністрацією 27.05.2004 року як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
(а.с. 32).

Фізична особа-підприємець знаходився
на обліку в Управління Пенсійного
фонду України в Сімферопольському
районі АРК, що підтверджується
повідомленням про взяття на облік (а.с.
30).

У зв'язку з необхідністю припинення
підприємницької діяльності позивач
01.11.2013 року звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АРК для
отримання довідки про відсутність
заборгованості (а.с. 51).

Судом встановлено, що рішенням від
26.04.2013 року № 1863 Управлінням Пенсійного
фонду України в Сімферопольському
районі АРК до позивача на підставі п. 4
ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за неподання
звітності за 2011-2012 рік були застосовані
штрафні штрафні санкції у розмірі 340,00
грн. (а.с. 14).

Вказана сума штрафних санкцій була
сплачена позивачем, що підтверджується
квитанцією № 164 від 14.05.2013 року (а.с. 11).

Управлінням Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим
відносно Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, після його звернення для
отримання довідки, було складено акт №
2233 від 12.11.2012 року (а.с. 9), згідно якого
встановлено порушення позивачем п. 4 ч. 2
ст. 17 закону України від 09.07.2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та п. 11
Інструкції про порядок нарахування та
сплати страховиками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року № 21-1, а саме
ненадання до органів Пенсійного фонду
розрахунків сум страхових внесків за
2005-2009 роки.

На підставі акту № 2233 від 12.11.2012 року
Управлінням Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим
відносно Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 прийнято рішення про
застосування фінансових санкцій за не
надання розрахунків сум страхових
внесків за 2005-2009 роки, визначені
законодавством на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону України № 1058 від 09.07.03 р. "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" на суму 850,00 грн. (а.с. 8).

У відповідності до п. 12 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у період до перетворення
Пенсійного фонду України в
неприбуткову самоврядну організацію
він функціонує як центральний орган
виконавчої влади на підставі норм
цього Закону (крім норм, зазначених в
абзаці шостому пункту 1 цього розділу)
та Положення про Пенсійний фонд
України, яке затверджує Президент
України.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 Положення
про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.11р. № 384/2011, Пенсійний
фонд України є центральним органом
виконавчої влади, який входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та збору, ведення обліку
надходжень від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Основними
завданнями Пенсійного фонду України є,
зокрема, керівництво та управління
солідарною системою
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, забезпечення
збору, ведення обліку надходжень від
сплати єдиного внеску, інших коштів
відповідно до законодавства та
здійснення контролю за їх сплатою;
забезпечення додержання
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами актів
законодавства про пенсійне
забезпечення і законодавства про збір
та ведення обліку єдиного внеску;
стягнення у передбаченому
законодавством порядку своєчасно не
нарахованих та/або не сплачених сум
єдиного внеску, страхових внесків та
інших платежів; застосовування
фінансових санкцій, передбачених
законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17, ч. 6 ст. 20
Закону України № 1058 в редакції, що
діяла на час вчинення правопорушення,
страхувальники зобов'язані подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом.

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону
України № 1058 в редакції, що діяла на час
вчинення правопорушення, за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Оскаржуване рішення про застосування
фінансових санкцій було прийнято 12.11.13
року, тобто в той час, коли норма п. 5 ч. 9
ст. 106 Закону України № 1058 втратила
чинність у зв'язку із набранням
законної сили Законом України від
08.07.10р. № 2464 "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування". Рішення
відповідача не містить посилання на
будь-яку іншу норму права.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року
№1/99-рп, частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно, правомірність поведінки
особи, зокрема, дотримання нею норм
законодавства про сплату обов'язкових
страхових внесків, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент вчинення відповідних дій або
бездіяльності такої особи.

В свою чергу, заходи відповідальності,
які можуть бути застосовані до
особи-порушника слід визначати на
підставі законодавства, яке є чинним на
момент виявлення та застосування
відповідних санкцій.

Виходячи з викладеного, якщо певне
діяння було правопорушенням на момент
його вчинення і за таке діяння до особи
було застосовано заходи
відповідальності, передбачені чинним
на той час нормативним актом,
відповідні санкції підлягають
стягненню з особи і після втрати
чинності нормативним актом, що
визначав зміст відповідальності.

На момент прийняття спірного рішення
пункт 5 ч. 9 ст. 106 Закону України №1058
втратив чинність у зв'язку із набранням
законної сили Законом України № 2464 від
08.07.10р. "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Дія вказаної норми Перехідних положень
поширюється і на сплату внесків із
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, оскільки
відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 16 від 14.01.1998р.
Пенсійний фонд України відноситься до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Так, відповідно до ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 16 від 14.01.1998
року залежно від страхового випадку є
такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням; медичне
страхування; страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; інші види страхування,
передбачені законами України.

Згідно ч. 1 ст. 14 Основ законодавства
страхові фонди є органами, які
здійснюють керівництво та управління
окремими видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
провадять акумуляцію страхових
внесків, контроль за використанням
коштів, забезпечують фінансування
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
здійснюють інші функції згідно з
затвердженими статутами.

Відповідно до ст. 6 Основ законодавства
України № 16 страховиками є цільові
страхові фонди з: пенсійного
страхування; медичного страхування;
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням; страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань;
страхування на випадок безробіття.

До 01.01.11 року, тобто до набрання
чинності Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування",
відповідальність за несвоєчасну
сплату страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та порядок її застосування
регулювалися статтею 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Стаття 106 цього
Закону втратила чинність із 01.01.11 року.

Відповідно, з 01.01.11р. втратили чинність
норми, які визначали склад
правопорушення і розміри
відповідальності в галузі нарахування
і стягнення страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Виходячи зі змісту пункту 7 Перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", органи
пенсійного фонду зберегли
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом, тобто в тому
числі повноваження, передбачені
статтею 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відтак, органи пенсійного фонду можуть
стягувати ті недоїмки, штрафи та пеню,
які виникли до 01.01.11р. Механізм
стягнення цих сум відповідає змісту
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та застосовується з
посиланням на пункт 7 Перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Проте, органи пенсійного фонду з 01.01.11р.
не вправі за порушення, вчинені до
01.01.11р., нараховувати штрафи та пені,
визначені статтею 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", оскільки
передбачені відповідними нормами
склади правопорушень та санкції
втратили чинність, і їх застосування з
01.01.11р. суперечить статті 58 Конституції
України, не зважаючи на зміст пункту 7
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Застосування відповідачем при
винесенні оскаржуваного рішення
недіючої норми права суперечить
засадам верховенства права, що
передбачає, в першу чергу, суворе
дотримання суб'єктами владних
повноважень вимог чинного
законодавства під час виконання
останніми владних управлінських
функцій при реалізації
публічно-правового інтересу.

Дискреційні повноваження органів
державної влади та спосіб їх
здійснення повинні полягати виключно в
межах принципу законності із
застосуванням правових норм, що мають
законну силу під час притягнення до
відповідальності юридичних та
фізичних осіб за вчинене
правопорушення. Недотримання цього
принципу призводить до негативних
наслідків у вигляді руйнування
правових підвалин функціонування
механізму органів державної влади як
окремих ланок у системі останньої,
зокрема у даному випадку - сфери
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Отже, Управління Пенсійного Фонду
України в Сімферопольському районі АР
Крим, при застосуванні фінансових
санкцій до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, неправомірно винесло рішення
про застосування фінансових санкцій
від 12.11.12р. №251 на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону України № 1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", який було виключено з
01.01.11р. відповідно до Закону України №
2464 від 08.07.10р.

Відповідно до статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено законність
винесення оскаржуваних рішень.

Позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

В судовому засіданні 23.12.2013 року
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Відповідно до ст. 160
КАС України постанову в повному обсязі
виготовлено 25.11.2013 року.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Сімферопольському районі АР
Крим про застування фінансових санкцій
від 12.11.13 року №251.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2)
суму сплаченого судового збору у
розмірі 68,82 гривень.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя підпис Алексєєва Т.В.