Справа № 803/2542/13-а
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року Справа № 803/2542/13-a

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання
Гуцалюк І.О.,

з участю представників позивача Кухти
О.П., Холупка В.М., Жалобецької Т.М.,

представника відповідача Януль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богдан-Авто Луцьк"
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Богдан-Авто Луцьк"
(надалі - ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк",
позивач, товариство) звернулося з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 30.07.2013 року, № та № від
04.10.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем було проведено
позапланову виїзну перевірку ТзОВ
"Богдан-Авто Луцьк" з питань
правомірності декларування показників
у податковій звітності з податку на
прибуток та податку на додану вартість
за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року, за
результатами якої складено акт
№13/22.1/37706964 від 09.07.2013 року.

У висновку акта перевірки встановлено
порушення пп.14.1.36, пп.14.1.71 п.14.1 ст.14, ст.
135, ст.137, п.138.4, п.138.6 ст.138 Податкового
кодексу України (далі - ПК України), в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 197874 грн. Також
встановлено порушення ст. 185, ст.187, ст.188
ПК України, в результаті чого завищено
залишок від'ємного значення рядка 24
Декларації з податку на додану
вартість, що призвело до заниження
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму 184544
грн.

Не погодившись з висновком,
викладеному в акті, позивач 18.07.2013 року
надіслав на адресу відповідача
заперечення на даний акт, проте Луцька
ОДПІ у відповіді на заперечення від
25.07.2013 року №1498/10/22.1-22 залишила його без
змін.

На підставі акту перевірки Луцькою
ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.07.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
230680,00 грн., де основний платіж складає
184544 грн., а штрафна санкція - 46136 грн.
Також винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.07.2013 року
№, яким підприємству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств за
основним платежем на 197874 грн. та за
штрафними санкціями - на 34875 грн.

Позивач не погодився з цими
податковими повідомленнями-рішеннями
та оскаржив їх спочатку 08.08.2013 року до
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Волинській області,
яке своїм рішенням про результати
розгляду первинної скарги від 27.09.2013
року №2063/10/10.2-06 вирішило:

- податкове повідомлення-рішення від
30.07.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 230680 грн.
залишити без змін;

- податкове повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ від 30.07.2013 року № про
визначення грошового зобов'язання з
податку на прибуток скасувати в
частині зайво визначеного грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 15164 грн. (основний платіж - 12131
грн., штрафна (фінансова) санкція 3033
грн.), а в іншій частині 217585 грн.
(основний платіж 185743 грн., штрафна
(фінансова) санкція 31842 грн.) залишити
без змін, а скаргу частково
задовольнити.

Крім того, за результатами розгляду
первинної скарги зобов'язано Луцьку
ОДПІ додатково винести податкове
повідомлення-рішення та надіслати його
платнику податків на суму
донарахованого грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
17260 грн. за лютий 2012 року (основний
платіж - 13808 грн., штрафна (фінансова)
санкція 3452 грн.).

Луцькою ОДПІ 04.10.2013 року було додатково
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств за основним
платежем на 185743 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - на 31842 грн.
Також було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 04.10.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 13808
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - на 3452 грн.

Також вказані вище повідомлення
рішення-рішення оскаржувалися
позивачем до Мінстерства доходів і
зборів України, проте рішенням від
27.11.2013 року №16159/6/99-10-01-15 вони залишені
без змін, а скарга - без задоволення.

ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк" не
погоджується з висновками акта
перевірки та прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями з наступних
підстав.

Позивач зазначає, що підприємство
здійснює свою господарську діяльність
у відповідності до положень Статуту
підприємства та норм чинного
законодавства України. Бухгалтерський
та податковий облік господарських
операцій за перевіряємий період також
проводився у відповідності до положень
Податкового кодексу України,
стандартів бухгалтерського обліку та
інших нормативних документів.

Підприємство заперечує висновок
Луцької ОДПІ, який зазначений в акті
перевірки №13/22.1/37706964 від 09.07.2013 року про
заниження ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк"
скоригованого доходу на загальну суму
860321 грн. Зазначає, що податковий орган
до такого висновку дійшов на підставі
результатів перевірки, де встановив, що
підприємство за період з 01.06.2011 року по
31.03.2013 року здійснено реалізацію послуг
зберігання автомобілів за цінами,
нижчими за витрати, понесені
товариством на виконання зазначених
робіт (послуг) на загальну суму 860321 грн.
В Акті перевірки наведено дані про
собівартість реалізованих послуг
зберігання, проте не вказано, яким
чином здійснено їх розрахунок,
зроблено висновок про те, що
підприємством отримано збиток та
зазначено, що ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк"
безоплатно передано покупцям частину
вартості послуг, чим порушено пп. 14.1.36,
пп.14.1.71 ст.14, ст.135, ст.137, п.138.4, п.138.6 ст.138
ПК України та занижено доходи на
загальну суму 860321 грн., у тому числі за 3
квартал 2011 року - 101905 грн., 4 квартал 2011
року - 151895 грн., 1 квартал 2012 року - 150661
грн., 2 квартал 2012 року - 150990 грн., З
квартал 2012 року - 151962 грн., 4 квартал 2012
року - 152908 грн.

Позивач вважає дані висновки акту
перевірки та складені на його підставі
податкові повідомлення-рішення
необ'єктивними та упередженими.

Повідомляє, що товариством не було
порушено п.14.1.36 ст.14 ПК України під час
здійснення реалізації послуг
зберігання автомобілів. З податкових
декларацій з податку на прибуток за
перевіряємий період вбачається
перевищення валового доходу звітного
податкового періоду над валовими
витратами звітного податкового
періоду. Тобто, за результатами
перевіряємих податкових періодів
діяльність підприємства є
прибутковою,податковим органом не
встановлено факту реалізації послуг
нижче ціни їх придбання. Крім того,
прибутковість кожної окремої операції
не є обов'язковою ознакою
господарської діяльності, яка може
включати і окремі збиткові операції,
здійснення яких викликано об'єктивними
причинами. До факторів ціноутворення,
крім рівня витрат, пов'язаних з
виробництвом товару, належать рівень
попиту на продукцію, кон'юнктура ринку,
платоспроможність покупця, обсяги
виробництва та складські запаси
продавця та інші умови, які об'єктивно
впливають на формування ціни. Оскільки
на послуги підприємства держава не
встановлює ціни, то при наданні послуг
підприємство самостійно встановлює їх
ціну, тим самим встановлює договірну
вартість послуг, що надаються.

ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк" вказує, що
враховуючи висновки акту перевірки,
податковий орган фактично не
погоджується з договірною ціною, за
якою підприємство реалізувало послуги
зберігання автомобілів. Однак,
відповідно до п.39.15 ст.39 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин) податковий орган має
право не погодитися із договірною
ціною лише у випадку її відхилення у
податковому обліку платника податків у
бік збільшення або зменшення від
звичайних цін більш ніж на 20 відсотків,
дотримавши при цьому відповідну
процедуру, яку в даному випадку
дотримано не було.

Додатково позивач повідомляє, що в акті
перевірки Луцькою ОДПІ наведено дані
про собівартість реалізованих послуг
зберігання автомобілів, проте не
вказано, яким чином здійснено їх
розрахунок, лише зазначено, що його
зроблено згідно даних первинних
документів та бухгалтерського обліку
та відображено в таблиці розрахунку
собівартості послуг зберігання
автомобілів (додаток 2 до акту
перевірки), але даний додаток 2 до акту
перевірки підприємству вручено лише
24.07.2013 року. Товариство звертає увагу на
те, що спочатку директору підприємства
була надана його копія без номера, та
зазначення до якого документа цей
додаток, а самий додаток підписаний
лише однією перевіряючою особою, яка
була присутня під час перевірки. Згодом
Луцька ОДПІ знову надала зазначений
додаток, але вже за підписом двох осіб,
які здійснювали перевірку, проте
відсутні були підписи ще двох
інспекторів, які проводили перевірку.
Зазначене свідчить про неналежне
оформлення додатку 2 до акту перевірки.

Позивач зазначає, що жодним документом
не доведено факт того, що підприємство
реалізувало послуги зберігання нижче
їх собівартості. Також, статтею 188 ПК
України визначено, що база
оподаткування операцій з постачання
послуг визначається виходячи з їх
договірної (контрактної) вартості, але
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів. Тобто, базою
оподаткування ПК України визначено
звичайну ціну, а не собівартість.

В пояснення вищевикладеного,
товариство повідомляє, що для
здійснення господарської діяльності з
реалізації транспортних засобів
підприємство уклало відповідні
дилерські договори з дистриб'юторами,
на виконання та в межах яких укладені і
договори відповідального зберігання
на продукцію, реалізацію якої
кінцевому споживачу здійснює ТзОВ
"Богдан-Авто Луцьк".

Щодо заниження підприємством податку
на додану вартість на загальну суму 184544
грн. у зв'язку із завищенням залишку
від'ємного значення рядка 24 Декларації
з податку на додану вартість, то
позивач зазначає, що не порушив вимоги
статей 185, 187 та 188 ПК України, оскільки
товариство відобразило об'єкт
оподаткування відповідно до вимог
Податкового кодексу України,
стандартів бухгалтерського обліку та
даних первинних документів.

Податковою перевіркою не встановлено
рівень звичайних цін на послуги, що
надавалися підприємством, а тому у
відповідача нема підстав робити
висновки про те, що ТзОВ "Богдан-Авто
Луцьк" надавалися послуги за ціною
нижче за "звичайну ціну".

Таким чином, посилання представників
Луцької ОДПІ на продаж послуг за ціною
нижче собівартості є недоречним,
оскільки Податковим кодексом України
не міститься вимог щодо порівняння в
цілях оподаткування ціни продажу та
собівартості, тим більше, за окремими
операціями, а термін "звичайна ціна" не
є тотожним терміну "собівартість".

Виходячи із вищевикладеного, позивач
наголошує, що підприємство
реалізовувало послуги за договірною
ціною, що є звичайною ціною, а
відповідно до статей 185-188 ПК України
товариством було у відповідних
періодах в повному обсязі відображено
суму податкових зобов'язань за
реалізованими послугами. У зв'язку із
зазначеним вважає неправомірними
висновки Луцької ОДПІ щодо завищення
залишку від'ємного значення рядка 24
Декларації з податку на додану
вартість та заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на загальну суму 184544 грн.

Додатково позивач вказує на те, що акт
перевірки Луцької ОДПІ №13/22.1/37706964 від
09.07.2013 року підписаний однією особою з
чотирьох, які проводили перевірку, що є
порушенням пункту 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 22
грудня 2010 року №.984.

В додаткових письмових поясненнях та
доповненні до адміністративного
позову позивач звертає увагу суду на
те, що зберігання товару здійснюється в
рамках виконання дилерських договорів
і не є окремим видом діяльності ТзОВ
"Богдан-Авто Луцьк", а є складовою
частиною основного виду діяльності
підприємства, а саме реалізацією
транспортних засобів кінцевому
споживачу. Крім того, послуги
зберігання надаються не на товарному
складі в розумінні статті 956 Цивільного
кодексу України.

В запереченнях на адміністративний
позов Луцька ОДПІ не погоджується з
даним позовом ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк"
та вважає його безпідставним з
наступних підстав.

Під час проведення перевірки
встановлено факт реалізації позивачем
послуг зберігання автомобілів за
цінами, нижчими за витрати, понесеними
на виконання зазначених робіт (послуг),
що є порушенням пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК
України та свідчить про відсутність
господарської мети у діях платника
податку - ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк".
Відповідач пояснює, що собівартість
послуг по зберіганню автомобілів
визначена наступним чином: помісячно
вибрано всі доходи, отримані від
надання послуг зберігання автомобілів
згідно актів виконаних робіт (наданих
послуг) та співставлено з прямими
витратами, які формують собівартість
таких послуг. До даних витрат ввійшли
охорона та оренда приміщення і
прилеглої території (комплекс площею
1243 кв.м., прилегла територія площею 0,3
га). Із зазначеної площі відокремлено
площу, яку займає СТО та визначено
відсоткове співвідношення площ, тобто
83% - використовується для розміщення
автомобілів, 17% - для розміщення СТО.
Витрати по охороні та оренді
приміщення і прилеглої території
визначені пропорційно відсотковому
співвідношенню.

Від здійснення даної господарської
операції ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк"
систематично не отримувало
позитивного результату у вигляді
прибутку, що висвітлено в акті
перевірки. Товариством порушено
підпункт 153.2.6 пункту 153.2 статті 153
Податкового кодексу України, а саме при
реалізації послуг за період з 01.04.2010
року по 31.03.2013 року неправомірно
відображено витрати у розмірі більшому
за доходи на загальну суму 860 321 грн., що
призвело до заниження податку на
прибуток за період з 01.04.2010 року по
31.03.2013 року та до заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету.

У зв'язку з цим Луцька ОДПІ вважає, що
підстав для задоволення позовних вимог
нема, а тому у задоволенні позову
просить відмовити.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві, та просили суд їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала з підстав,
викладених у письмовому запереченні
проти позову. У задоволенні позову ТзОВ
"Богдан-Авто Луцьк" до Луцької ОДПІ про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 30.07.2013 року, № та № від
04.10.2013 року просила відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити повністю з таких мотивів
та підстав.

Судом встановлено, що 6 червня 2011 року
виконавчим комітетом Луцької міської
ради Волинської області було
зареєстровано ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк"
як юридичну особу, що підтверджується
довідкою АА №647670 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (а.с.40, том 1) та випискою серії
ААБ №589472 з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.41, том 1). Основним
видом діяльності ТзОВ "Богдан-Авто
Луцьк" є торгівля автомобілями та
легковими автотранспортними засобами,
що підтверджується вищезазначеною
довідкою та зазначено в статуті
підприємства (а.с.11-39, том 1).

Луцькою ОДПІ було проведено
позапланову виїзну перевірку ТзОВ
"Богдан-Авто Луцьк" з питань
правомірності декларування показників
у податковій звітності з податку на
прибуток та податку на додану вартість
за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року, за
результатами якої складено акт від 9
липня 2013 року №13/22.1/37706964 (а.с.45-65, том 1).

В акті перевірки від 09.07.2013 року
зафіксовано порушення товариством:

- пп.14.1.36, пп.14.1.71 п. 14.1 ст.14, ст.135, ст.137,
п.138.4 ст.138, п.138.6 ст.138 ПК України, в
результаті чого було занижено податок
на прибуток на загальну суму 197874 грн., в
тому числі за 4 квартал 2011 року - 23438 грн.,
4 квартал 2011 року - 34936 грн., 1 квартал 2012
року - 34652 грн., 2 квартал 2012 року - 34728
грн., З квартал 2012 року - 34951 грн., 4
квартал 2012 року - 35169 грн.;

- ст.185, ст.187, ст.188 ПК України, в
результаті чого завищено залишок
від'ємного значення рядка 24 декларації
з податку на додану вартість за
вересень 2011 року - 10191 грн., жовтень 2011
року - 20382 грн., листопад 2011 року - 17667
грн., грудень 2011 року - 14897 грн., січень 2012
року - 24950 грн., лютий 2012 року - 69828 грн.,
березень 2012 року - 57035 грн., квітень 2012
року - 21065 грн., травень 2012 року 59513 грн.,
червень 2012 року - 31455 грн., липень 2012 року
- 32356 грн., серпень 2012 року - 20238 грн.,
грудень 2012 року - 14334 грн., січень 2013 року
- 15588 грн., лютий 2013 року - 84192 грн.,
березень 2013 року - 6735 грн., що призвело:

до заниження податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
на загальну суму 184544 грн.. в тому числі
за березень 2012 року - 46022 грн., травень 2012
року - 9713 грн., червень 2012 року - 41549 грн.,
вересень 2012 року - 30392 грн., жовтень 2012
року - 10154 грн., грудень 2012 року - 4840 грн.,
лютий 2013 року - 29294 грн., березень 2013 року
- 12580 грн.

Як вбачається з акту перевірки, ТзОВ
"Богдан-Авто Луцьк" з 01.06.2011 року по
31.03.2013 року здійснено реалізацію послуг
зберігання автомобілів за цінами,
нижчими за витрати, понесені
товариством на виконання зазначених
робіт (послуг) на загальну суму 860321 грн.,
в результаті чого підприємством
отримано збиток (від'ємне значення) в
загальному розмірі 104073 грн. (а.с.51, том 1).
Такий висновок податковий орган зробив
згідно даних первинних документів та
бухгалтерського обліку, вирахувавши
собівартість реалізованих послуг
зберігання, та відобразив у додатку 2 до
акту перевірки (таблиця розрахунку
собівартості послуг зберігання
автомобілів). У зв'язку з цим вважає, що
ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк" безоплатно
передано покупцям частину вартості
послуг. Крім того, податковий орган
зазначає, що товариством не в повному
обсязі нараховані податкові
зобов'язання по оподаткованих
операціях з реалізації робіт та послуг
зберігання автомобілів за цінами,
нижчими за собівартість, що є об'єктом
оподаткування податку на додану
вартість.

Не погодившись з цим актом, позивач
18.07.2013 року подав на нього заперечення
до Луцької ОДПІ (а.с.66-68, том 1). 24.07.2013
року директором товариства було
отримано додаток 2 (таблиця розрахунку
собівартості послуг зберігання
автомобілів) до згаданого акту
перевірки (а.с.71, том 1). 29.07.2013 року
позивачем подано доповнення до раніше
поданого заперечення (а.с.74, том 1).
Розглянувши доводи позивача, які
відображені у поданому запереченні на
акт перевірки та його доповненні
Луцька ОДПІ прийняла рішення від 25.07.2013
року №1498/10/22.1-22 про розгляд
заперечення, в якому зазначила, що
підстав для задоволення вимог,
викладених в запереченні, немає, а тому
акт залишила без змін.

На підставі акту перевірки Луцькою
ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.07.2013 року
№ (а.с.77, том 1), яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в
загальному розмірі 230680,00 грн., де
основний платіж складає 184544 грн., а
штрафна санкція - 46136 грн. Також
винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.07.2013 року
№ (а.с.74, том 1), яким підприємству
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств за основним платежем на
197874 грн. та за штрафними санкціями - на
34875 грн.

Позивач не погодився з цими
податковими повідомленнями-рішеннями
та оскаржив їх спочатку 08.08.2013 року до
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Волинській області
(а.с.79-81, том 1), яке своїм рішенням про
результати розгляду первинної скарги
від 27.09.2013 року №2063/10/10.2-06 (а.с.85-87, том 1)
вирішило:

- податкове повідомлення-рішення від
30.07.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 230680 грн.
залишити без змін;

- податкове повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ від 30.07.2013 року № про
визначення грошового зобов'язання з
податку на прибуток скасувати в
частині зайво визначеного грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 15164 грн. (основний платіж - 12131
грн., штрафна (фінансова) санкція 3033
грн.), а в іншій частині 217585 грн.
(основний платіж 185743 грн., штрафна
(фінансова) санкція 31842 грн.) залишити
без змін, а скаргу частково
задовольнити.

В результаті частково задоволеної
скарги Луцькою ОДПІ 04.10.2013 року було
додатково прийнято податкове
повідомлення-рішення № (а.с.94, том
1), яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств за
основним платежем на 185743 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - на
31842 грн. Також було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 04.10.2013
року (а.с.93, том 1), яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на 13808 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - на 3452 грн.

Також вказані вище повідомлення
рішення-рішення оскаржувалися
позивачем до Мінстерства доходів і
зборів України (а.с.88-91, том 1), проте
рішенням від 27.11.2013 року №16159/6/99-10-01-15
вони залишені без змін, а скарга - без
задоволення (а.с.97-98, том 1).

На думку суду, відповідач не довів
правомірність винесених податкових
повідомлень-рішень № від 30.07.2013
року, № та № від 04.10.2013 року,
з огляду на наступне.

Як передбачено підпунктом 134.1.1 пункту
134.1 статті 134 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на прибуток
підприємств є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138- 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності згідно
з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК
України включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку;

перелічені в ПК України витрати
банківських установ.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 ПК
України).

Згідно із пунктом 138.4 статті 138 ПК
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

На підтвердження відображених в
податкових деклараціях сум податкових
зобов'язань позивач надав первинні
документи: дилерські договори зі
своїми контрагентами (дистриб'юторами)
на відповідальне зберігання майна
(транспортних засобів); акти
прийому-передачі виконаних робіт;
податкові накладні (а.с.105-250, том 1,
а.с.1-69, том 2). Суд звертає увагу на те, що
відповідач не оспорює реальність
господарських операцій щодо надання
послуг зберігання транспортних
засобів, а лише не погоджується з
договірними цінами.

Статтею 137 ПК України визначається
порядок визнання доходів. Зокрема
пунктом 137.1 цієї статті передбачено, що
дохід від реалізації товарів
визнається за датою переходу покупцеві
права власності на такий товар. Дохід
від надання послуг та виконання робіт
визнається за датою складення акта або
іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг.

Підпунктом 135.4.1. пункту 135.4 статті 135 ПК
України передбачено, що дохід від
операційної діяльності визнається в
розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо);
особливості визначення доходів від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для окремих категорій
платників податків або доходів від
окремих операцій встановлюються
положеннями цього розділу.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (пункт 138.6
статті 138 ПК України).

Пунктом 138.8. статті 138 ПК України
встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

З акту перевірки вбачається, що
податковий орган фактично не
погоджується із ціною, за якою ТзОВ
"Богдан-Авто Луцьк" реалізовувало
послуги зберігання автомобілів.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 ПК України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

В поданих позивачем податкових
деклараціях з податку на прибуток
підприємства за перевіряємий
податковий період (а.с.99-104, том 1)
відображено перевищення валового
доходу над валовими витратами звітного
податкового періоду. Тобто діяльність
підприємства є прибутковою, що є метою
господарської діяльності товариства.
Зважаючи на це, суд не вбачає порушення
позивачем підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 ПК України. Також Луцькою ОДПІ
не доведено факт реалізації
підприємством послуг нижче ціни їх
придбання, а числові дані таблиці
розрахунку собівартості послуг
зберігання автомобілів (додаток 2 до
акту перевірки) є необґрунтованими та
не містять посилань на документи, на
підставі яких зроблені зазначені
обрахунки.

Податковим органом не підтверджено
матеріалами перевірки порушення ТзОВ
"Богдан-Авто Луцьк" підпункту 14.1.71
пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Згідно підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті
14 ПК України, звичайна ціна - ціна
товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Якщо не
доведено зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
ринкових цін.

Статтею 190 Господарського кодексу
України та статтею 7 Закону України "Про
ціни та ціноутворення" вільні ціни і
тарифи встановлюються на всі види
продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.

Оскільки на послуги ТзОВ "Богдан-Авто
Луцьк" держава не встановлює ціни, тому
позивач самостійно встановлює їх ціну,
тим самим встановлює договірну
вартість послуг, що надаються.

Відповідно до пункту 39.15 статті 39 ПК
України (чинного на момент виникнення
правовідносин), у разі відхилення
договірних цін у податковому обліку
платника податків у бік збільшення або
зменшення від звичайних цін менше ніж
на 20 відсотків, таке відхилення не може
бути підставою для визначення
(нарахування) податкового зобов'язання,
коригування від'ємного значення
об'єкта оподаткування або інших
показників податкової звітності.

Враховуючи вимоги вищезазначеного
пункту статті 39 ПК України, податковий
орган має право не погодитися із
договірною ціною лише у випадку її
відхилення у податковому обліку
платника податків у бік збільшення або
зменшення від звичайних цін більш ніж
на 20 відсотків, дотримавши при цьому
відповідну процедуру, яку в даному
випадку дотримано не було, а тому
Луцька ОДПІ не довела у встановленому
законом порядку невідповідність
договірних цін на послуги зберігання
автомобілів рівню звичайних (ринкових)
цін.

На твердження податкового органу про
те, що позивачем здійснено реалізацію
послуг зберігання автомобілів за
цінами, нижчими за витрати, понесеними
на виконання зазначених послуг, суд
вважає, що прибутковість кожної
окремої операції не є обов'язковою
ознакою господарської діяльності, яка
може включати і окремі збиткові
операції, здійснення яких викликано
об'єктивними причинами. До факторів
ціноутворення, крім рівня витрат,
пов'язаних з виробництвом товару,
належать рівень попиту на продукцію,
кон'юнктура ринку, платоспроможність
покупця, обсяги виробництва та
складські запаси продавця та інші
умови, які об'єктивно впливають на
формування ціни. Господарський
характер витрат визначається з
урахуванням обставин, що свідчать про
намір платника отримати економічний
ефект в результаті економічної
діяльності, а не в залежності від
фактично одержаного доходу.
Збитковість окремих господарських
операцій сама по собі не може бути
підставою для виключення витрат на
таку діяльність зі складу загальних
витрат підприємства, оскільки при
здійснення господарської діяльності
існує звичайний ризик не отримати
дохід. Отже, операції з продажу товарів,
виконання робіт, наданні послуг, в тому
числі за ціною, нижче собівартості,
відображаються в податковому обліку на
загальних підставах за правилами,
встановленими статтею 134 ПК України.

На підставі зазначеного суд не вбачає
заниження ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк"
доходу на загальну суму 860321 грн. та
порушення вищезазначених статей ПК
України.

Щодо встановлених Луцькою ОДПІ
порушень статей 185, 187 та 188 ПК України
слід зазначити наступне.

В акті перевірки зазначено, що на
порушення вимог вищезазначених статей
ПК України ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк" не
в повному обсязі нараховані податкові
зобов'язання по оподаткованих
операціях з реалізації робіт та послуг
зберігання автомобілів за цінами,
нижчими за собівартість, що є об'єктом
оподаткування ПДВ.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35-37
Митного кодексу України ( 92-15 );

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35-37 Митного
кодексу України ( 92-15 ), для їх
подальшого вільного обігу на території
України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України
встановлено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Стаття 188 ПК України встановлює порядок
визначення бази оподаткування в разі
постачання товарів/послуг. Так, пунктом
188.1 цієї статті визначено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Як зазначалося вище, податковою
перевіркою не встановлено рівень
звичайних цін на послуги, що надавалися
ТзОВ "Богдан-Авто Луцьк", а тому в
податкового органу відсутні підстави
вважати, що підприємством надавалися
послуги за ціною, нижчою за "звичайну
ціну". Крім того, відповідно до пункту
188.1 статті 188 ПК базою оподаткування
визначено "звичайну ціну", а не
"собівартість послуг", на яку
посилається відповідач, обґрунтовуючи
порушення позивачем податкового
законодавства. Зазначені терміни не є
тотожними, а їх підміна є
неприпустимою. Таким чином, Луцькою
ОДПІ не доведено те, що позивачем
неправильно визначена база
оподаткування, оскільки підприємство
визначило її виходячи із договірної
вартості, що відповідає рівню
звичайних цін, а відповідач не довів
протилежне у встановленому законом
порядку.

На підставі наведеного, суд вважає
неправомірними висновки Луцької ОДПІ
щодо заниження податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
на загальну суму 184544 грн.

Також слід зазначити, що акт перевірки
Луцької ОДПІ №13/22.1/37706964 від 09.07.2013 року
та додаток 2 до нього складені з
порушенням пункту 2 розділу 4 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22 грудня 2010 року №984.
Відповідно до цього пункту, акт
(довідка) документальної перевірки
складається у двох примірниках,
підписується посадовими (службовими)
особами органу державної податкової
служби, які проводили перевірку, та
реєструється в органі державної
податкової служби протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів), з
дотриманням визначених у пункті 5 цього
розділу вимог щодо реєстрації актів
документальних перевірок. З копії акту
перевірки вбачається (а.с.65, том 1), що
він підписаний лише однією посадовою
(службовою) особою з чотирьох, які
проводили перевірку, а додаток 2 до акту
спочатку (станом на 24.07.2013 року)
підписаний однією (а.с.71, том 1), а потім
(станом на 25.07.2013 року) - двома
посадовими особами (а.с.73, том 1).

Крім того, в примітці додатку 2 до акту
перевірки (таблиця розрахунку
собівартості послуг зберігання
автомобілів) зазначається, що
враховуючи те, що автомобілі придбані
підприємством поза межами агентських
та дилерських договорів, тобто з метою
перепродажу, податковим органом
зроблено висновок, що витрати
розраховані у колонці №6 таблиці (сума
охорона + оренда, яка використовується
для зберігання авто, в тому числі ПДВ)
були понесені на організацію надання
послуг по зберіганню автомобілів.

Зазначене спростовується додатковими
письмовими поясненнями позивача та
наданими дилерськими договорами, з
яких вбачається, що надання послуг із
зберігання автомобілів не є окремим
видом діяльності ТзОВ "Богдан-Авто
Луцьк", а є складовою частиною
основного виду діяльності
підприємства, а саме, реалізацією
транспортних засобів кінцевому
споживачу. Надання цих послуг
товариством здійснюється лише в межах
дилерських договорів.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого рішення
покладається на суб'єкта владних
повноважень, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи представником
відповідача не доведено належними та
допустимими доказами правомірності
винесених оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

З огляду на викладені обставини суд
вважає, що податкові
повідомлення-рішення № від 30.07.2013
року, № та № від 04.10.2013 року є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує
всі здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З урахуванням статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Богдан-Авто Луцьк" судові витрати у
зв'язку зі сплатою судового збору у
розмірі 229,40 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №2021 від 09 грудня
2013 року.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області № від 30.07.2013 року, №
та № від 04.10.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богдан-Авто Луцьк"
судові витрати в сумі 229,40 грн. (двісті
двадцять дев'ять гривень 40 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 30 грудня 2013
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.Д. Ковальчук