Справа № 801/11051/13-а
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2013-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2013 р. (12:36) Справа №801/11051/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючої судді Трещової О.Р., при
секретарі Габовій Н.Г., за участю

представника відповідача -
Лемтюжнікової Н.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду
в Київському районі м. Сімферополя АР
Крим

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Сімферополі АР Крим

про стягнення 302,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим надійшов
адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь
АР Крим про стягнення з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим суму не
відшкодованих витрат на виплату
допомоги на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вишезазаначену
пенсію в розмірі 302,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь АР
Крим кожного місяця проводить звірку
сум витрат з особистих справ
потерпілих, у звязку з чим підписані
двосторонні акти, з яких вбачається, що
Управлінням сплачено пенсії, які не
взято відповідачем до заліку, та які
підлягають відшкодуванню відповідачем
згідно актам та поіменним спискам.

З позову вбачається, що станом на 01.11.2013
року відповідачем не прийнята до
відшкодування сума витрат на виплату і
доставку витрат на поховання ОСОБА_2 в
розмірі 302,37 гривень.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
05.12.2013 року відкрито провадження в
адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
05.12.2013 року закінчено підготовче
провадження і справу призначено до
судового розгляду.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Позивач надіслав до суду клопотання
про розгляд справи за відсутності його
представника, зазначив що позовні
вимоги підтримує у повному обсязі, до
клопотання надав довідку про стан
заборгованості.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах
справи достатньо доказів для
з'ясування обставин по справі, суд
вважає можливим розглядати справу у
відсутності представника позивача на
підставі наявних у справі матеріалів.

Суд дослідивши матеріали справи,
розглянувши подані сторонами
документи та докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Справою адміністративної юрисдикції
(адміністративною справою) є переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень (п.1
ч.1 ст.3 КАС України).

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України
визначено поняття суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень

Відповідно до пункту 1.1. розділу 1
Положення про Управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у містах, затвердженого
Постановою Пенсійного фонду України
від 30.06.2011 року, № 8-2 управління
Пенсійного фонду України (далі - Фонд) у
районах, містах і районах у містах (далі
- Управління) є органами Фонду,
підпорядкованими відповідно головним
управлінням Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - регіональні
управління), що разом з цими
Управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

Відповідно до п. 1.1 Положення про
виконавчу дирекцію Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, затвердженого
постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 25 жовтня 2005 р.
№ 43 Виконавча дирекція Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України є постійно діючим
виконавчим органом правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд), що
здійснює реалізацію завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку.

Згідно до п. 2.1 Положення основними
завданнями виконавчої дирекції Фонду є
серед іншого забезпечення дотримання
положень Конституції України та вимог
чинного законодавства, інших
нормативно-правових актів у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, що спричинили втрату
працездатності; збір та акумулювання
страхових внесків, визначення умов,
порядку обслуговування і гарантій
збереження коштів Фонду, що формуються
за рахунок страхових внесків та інших
джерел фінансування.

Відповідно до п. 2.2, п. 2.3 Положення
Виконавча дирекція Фонду здійснює
керівництво робочими органами в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, контроль
за їх діяльністю щодо виконання ними
завдань та основних принципів
страхування від нещасного випадку у
відповідній
адміністративно-територіальній
одиниці, рішень правління Фонду.
Виконавча дирекція Фонду здійснює
управління соціальним страхуванням
від нещасних випадків на виробництві
шляхом проведення
виконавчо-розпорядчої діяльності, яка
передбачає забезпечення виконання
рішень правління Фонду, видання
наказів щодо планування, збору,
акумулювання та обліку страхових
внесків, забезпечення в повному обсязі
реалізації завдань цього виду
соціального страхування, які належать
до компетенції виконавчої дирекції
Фонду.

Згідно до п. 1.2 Положення робочими
органами виконавчої дирекції Фонду є
її управління в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, відділення в районах та
містах обласного значення, які є
самостійними юридичними особами і
реалізують завдання та основні
принципи страхування від нещасного
випадку у відповідній
адміністративно-територіальній
одиниці.

Отже, позивач та відповідач у
відносинах з фізичними та юридичними
особами під час реалізації своїх
завдань та функцій, встановлених
законодавством України, є органами
виконавчої влади та суб'єктами владних
повноважень, тобто дана справа є
справою адміністративної юрисдикції.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо.

Тому вирішуючи справу стосовно
позовних вимог позивача щодо стягнення
з відповідача, який є також суб'єктом
владних повноважень суму не
відшкодованих витрат на виплату та
доставку основного розміру пенсії та
виплат на її доставку внаслідок смерті
ОСОБА_2 в сумі 302,37 гривні, суд
зобов'язаний встановити чи діяли
позивач та відповідач на підставі
закону, чи являються їх дії
обґрунтованими, безсторонніми та
добросовісними.

Судом встановлено, що відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Сімферополь
АР Крим є юридичною особою державною
організацією, видом діяльності за КВЕД
є діяльність у сфері обов'язкового
соціального страхування.

Судом встановлено, що у листопаді 2013
року позивач та відповідач підписали
Акт щомісячної звірки витрат по
особовим справам потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до Акту щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих
позивачем здійснено виплати у
листопаді 2013 року 70 особам на загальну
суму 9355,33 гривень, з яких до
відшкодування відповідачем прийнято
лише 8003,21 гривні, у кількості 61 осіб.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість дій відповідача щодо
відмови прийняти до відшкодування
витрати позивача по виплаті та
доставці допомоги на поховання ОСОБА_2,
судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримував
пенсію по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва через УПФУ в
Київському районі м. Сімферополя АРК з
29.01.2008 року, в розмірі 150,00 грн., що
підтверджується довідкою УПФУ в
Київському районі м. Сімферополя від
26.11.2013 року.

З акту про нещасний випадок на
виробництві №3 від 21.09.07 р. вбачається,
що ОСОБА_2 за наказом директора №123 від
21.09.2007 року був направлений у
відрядження в м. Судак, Кировське,
Белогорськ терміном на один день 21.09.2007
р. для доставки медтоварів в аптечну
мережу. У 07:00 годині 21.09.07 р. водій ОСОБА_3
виїхав на лінію по маршруту,
зазначеному в дорожньому листі, не
зважаючи на головний біль і погане
самопочуття . Повертаючись на
автогосподарство ДП "ЦАС" службовим
автомобілем ГАЗ-2705 держ.НОМЕР_1 о 14:00
годині на перетині пр. Перемоги та вул.
Будьонного м. Сімферополя дорогу перед
автомобілем несподівано став
перебігати хлопчик. Водій зміг
запобігти наїзд на хлопчика, різко
загальмувавши, після чого відчув різке
погіршення здоров'я в результаті
нервового перенапруження. В
результаті отриманого стресу у водія
відмовила ліва рука і ліва нога. ОСОБА_2
була надана медична допомога,
встановлено діагноз - гостра
недостатність мозкового кровообігу за
ішемічним типом (Довідка
Республіканської Клінічної лікарні ім.
Семашко від 24.08.07 р. №166.0).

Згідно з випискою із акту огляду МСЕК №
016673 ОСОБА_2 була встановлена перша
група інвалідності з причини трудове
каліцтво.

Судом встановлено, що позивач просить
стягнути витрати на поховання ОСОБА_2 у
зв'язку з тим, що цей пенсіонер
отримував пенсію у зв'язку з трудовим
каліцтвом.

Але позивач не надав суду жодного
документу, який би підтверджував факт
настання смерті ОСОБА_2 у зв'язку з
трудовим каліцтвом.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 2008
року №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування:

- пенсійне страхування;

- страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням;

- медичне страхування;

- страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності;

- страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначені у
статті 25 Основ. Усі види страхування,
крім медичного, включають в себе
допомогу на поховання. Так, зокрема, до
пенсійного страхування входить
допомога на поховання пенсіонерів; до
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням, - допомога на
поховання (крім поховання пенсіонерів,
безробітних та осіб, які померли від
нещасного випадку на виробництві); до
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання - допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону N 1105-XIV Фонд зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначені
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку Фонд у встановленому законом
порядку має, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34
Закону N 1105-XIV у разі смерті потерпілого
від нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року N
826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом другим частини
дев'ятої статті 34 Закону N 1105-XIV у разі
смерті потерпілого, який одержував
страхові виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення
пункту 4 Порядку, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону N 1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21
цього Закону пов'язує виникнення
такого обов'язку у Фонду зі смертю
працівника, а не з отриманням померлим,
який не працював, зазначеної вище
пенсії.

Аналогічна позиція викладена в
Постанові Верховного суду України від
23.04.2013 р. по справі №21-108а13 за позовом
управління Пенсійного фонду України у
Немирівському районі Вінницької
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Немирівському
районі Вінницької області про
зобов'язання вчинити дії та стягнення
заборгованості.

Таким чином, Пенсійний фонд України має
право на відшкодування Фондом
соціального страхування сум витрат на
виплату допомоги на поховання лише у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, відшкодування має
здійснюватись за наявності
обов'язкового причинного зв'язку
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, який має підтверджуватись
висновками відповідних медичних
закладів.

Враховуючи відсутність висновків щодо
наявності відповідного причинного
зв'язку смерті з нещасним випадком
правові підстави для відшкодування
вказаних сум Пенсійного фонду України
відсутні.

Отже, вимоги позивача про стягнення з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь АР
Крим понесених витрат на виплату та
доставку допомоги на поховання за
листопад 2013 року ОСОБА_2 в розмірі 302,37
гривень, у тому числі витрати на
доставку - в розмірі 2,37 гривні , є
необґрунтованими та не відповідають
діючому законодавству, тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Вступна та резолютивна частини
постанови були оголошені у судовому
засіданні 16.12.2013 року, постанова у
повному обсязі складена та підписана
18.12.2013 року.

Керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволені позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Трещова О.Р.