Справа № 196/1809/13-а
Суддя: Гудим О. М.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/1809/13-а
№ провадження 2-а/196/60/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2013 року

см
т. Царичанка

Суддя
Царичанського районного суду
Дніпропетровської області, як
адміністративного суду, ОСОБА_1,
розглянувши у порядку скороченого
провадження в смт. Царичанка
Дніпропетровської області
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до Департаменту
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації про визнання дій
незаконними, проведення перерахунку та
виплати одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним
позовом до Департаменту соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації про
визнання дій незаконними, проведення
перерахунку та виплати одноразової
грошової допомоги.

На обґрунтування своїх вимог вказав, що
відповідно до Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” є інвалідом
війни 3 групи внаслідок поранення,
отриманого при виконанні
інтернаціонального обов’язку в
Афганістані.

01.10.2013 року він звернувся до
Департаменту соціального захисту
населення Дніпропетровської
облдержадміністрації із заявою про
перерахунок йому розміру допомоги як
інваліду війни ІІІ групи. Рішенням
Департаменту соціального захисту
населення Дніпропетровської
облдержадміністрації від 14.10.2013 р. №Щ-29
в перерахунку йому було відмовлено.

Відповідно до ст.17-1 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", постанов
Кабінету Міністрів України від 11.04.2002
року №486 та від 31.03.2003 року №425, виплати
щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня здійснюються
органами праці та Департаментом
соціального захисту населення.

В порушення вимог ст.12 ч.5 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та
ст.ст.3, 19 ч.2, 22 ч.2, 22 ч.3, 64 Конституції
України призначена грошова допомога
нараховувалась та виплачувалась йому
не повністю.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" щорічно до 5
травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі, який визначається Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України (в редакції
закону від 22.05.2008 року зміну визнано
неконституційною згідно з рішенням
Конституційного суду).

Згідно п.27 ст.13 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” від 25 грудня 1998
року № 367-XIУ йому до 5 травня повинні
були виплатити разову грошову допомогу
у розмірі семи мінімальних пенсій за
віком, як інваліду війни 3-ої групи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України при
вирішенні справи слід керуватися
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові та службові особи зобов'язані
діяти лише на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана ВР України, або іншому правовому
акту суд застосовує правовий акт, який
має вищу юридичну силу.

Отже, оскільки Закони України мають
вищу юридичну силу над урядовими
нормативними актами, то при вирішенні
даного спору щодо визначення розміру
щорічної допомоги до 5 травня
підлягають застосуванню саме
положення ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", а не постановам
Кабінету Міністрів України.

В разі колізії між
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України та законами України
застосуванню підлягають саме
положення законів України, які є актами
вищої юридичної сили.

Також, вважає безпідставними посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати вказаної
допомоги у розмірах, передбачених
Законом, оскільки органи державної
влади та місцевого самоврядування не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань, а принцип верховенства
права, закріплений в Конституції
України, означає, що якщо держава
схвалила певну концепцію, то дії
державних органів вважатимуться
протиправними, якщо вони
відступатимуть від такої політики.

Враховуючи вищевикладене та
посилаючись на вимоги ч.3 ст.152
Конституції України, ст.ст.18, 104, 106 КАС
України, прохає суд:

- визнати дії Департаменту соціального
захисту населення Дніпропетровської
облдержадміністрації по не
нарахуванню і невиплаті разової
грошової допомоги до 5 травня у 2013 році
у відповідності до вимог ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а
саме у розмірі не менше семи
мінімальних пенсій за віком не
законним;

- зобов'язати провести перерахунок та
стягнути з Департаменту соціального
захисту населення Дніпропетровської
облдержадміністрації на його користь
одноразової грошової допомоги до 5
травня за 2013 рік відповідно до вимог
ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" у розмірі семи
мінімальних пенсій за віком як
інваліду війни ІІІ групи в Афганістані.

Ухвалою суду від 07 листопада 2013 року
відкрито провадження по даній справі.

Вивчивши надані сторонами докази,
даючи їм оцінку у їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що
заявлені позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач відповідно до Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” є інвалідом
війни 3 групи. Це підтверджується
посвідченням управління праці та
соціального захисту населення
Царичанської РДА Дніпропетровської
області серії Є № 051811, яке видане 18
квітня 2012 року та діє до 01.05.2014 року
(а.с.6).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» фінансування
витрат, пов'язаних з його реалізацією,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Невід'ємною складовою здійснення
правового регулювання відносин у сфері
соціального забезпечення є визначення
правового механізму та державних
органів, на які покладається обов'язок
виконання соціальної політики держави
у цій сфері. Одним із таких органів і є
Кабінет Міністрів України, який згідно
з пунктом 2 частини першої статті 20
Закону України «Про Кабінет Міністрів
України» забезпечує проведення
державної соціальної політики,
соціальний захист громадян та вживає
заходів щодо підвищення реальних
доходів населення.

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Виходячи з викладеного, Урядом були
гарантовані виплати окремих видів
компенсацій, доплат і допомоги, у
розмірах визначених постановами
Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 № З-рп/2012 підтверджено право
Кабінету Міністрів України, як
державного органу, що має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, на визначення механізму
реалізації законів України, в тому
числі встановлення порядку та розміру
соціальних виплат виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету.

Конституційний суд України, вирішуючи
це питання, врахував також положення
актів міжнародного права.

Так, згідно зі статтею 22 Загальної
декларації прав людини розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
„Ейрі проти Ірландії" констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
„Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від
12 жовтня 2004 року.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема через неможливість
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

Згідно до частини другої ст. 4
Бюджетного кодексу України при
здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно -
правових актів застосовується лише в
частині, якій вони не суперечать
положенням Конституції України, цього
Кодексу та Закону України про
Державний бюджет України.

Згідно п.4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році
норми і положення ст.12-16 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантій
їх соціального захисту»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

13.03.2013 року Кабінетом Міністрів України
прийнята постанова №149 «Деякі питання
виплати у 2013 році грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань»,
відповідно до якої інвалідам війни ІІІ
групи встановлена виплата разової
грошової допомоги у 2013 році в розмірі
1895 грн. Вказана сума була отримана
ОСОБА_2 в повному обсязі (а.с.4, 5).

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету
Міністрів України № 177 від 18.02.2004р. (із
змінами згідно ПКМУ № 726 від 25.05.2006р.)
„Про забезпечення щорічної виплати
разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" Міністерство
фінансів України та Державне
казначейство забезпечують щороку до 10
квітня виділення коштів Міністерству
праці та соціальної політики для
виплати разової грошової допомоги, у
розмірах, встановлених Законом України
про Державний бюджет на відповідний
рік, і для подальшого перерахування їх
місцевим органам праці та соціального
захисту населення.

Отже, кошти бюджету, які одержують
фізичні особи, надаються їм тільки
через розпорядника коштів вищого
рівня, а тому будь-які платежі з бюджету
можна здійснювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.

Відповідач виконав, відносно позивача,
свої функції виплати грошової
допомоги в повному обсязі, відповідно
до розміру перерахованих коштів.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в
адміністративній справі» «законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права з урахуванням
юридичної сили правового акта в
ієрархії національного законодавства,
що регулює спірні правовідносини,
подібні правовідносини (аналогія
закону), або за відсутності такого
закону - на підставі конституційних
принципів і загальних засад права
(аналогія права), принципів
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського суду з
прав людини при дотриманні норм
процесуального права. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені під час судового розгляду
справи (у судовому засіданні, у порядку
скороченого чи письмового провадження)
з урахуванням вимог статті 70 КАС
України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними».

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ст.86 ч.1 КАС України).

Вищевикладене в сукупності дає суду
підстави для висновку, що здійснюючи
нарахування і виплату позивачеві
щорічної грошової допомоги до 05 травня
у 2013 році у розмірі 1895 грн., відповідач
діяв правомірно, а тому відсутні
підстави для задоволення даного
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 94, 158, 159, 160-163, 167, 183-2 КАС України,
суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Департаменту соціального захисту
населення Дніпропетровської обласної
державної адміністрації про визнання
дій незаконними, проведення
перерахунку та виплати одноразової
грошової допомоги
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського Апеляційного
адміністративного суду через
Царичанський районний суд, як місцевий
адміністративний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення або
одержання копії постанови.

Головуюча
О.МГУДИМ