Справа № 2а-366/10/2770
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2013-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2013 року
м. Київ К/9991/14863/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Севастополя

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 22.04.2010 р.

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 17.02.2011 р.

у справі №2а-366/10/2770

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Соріус-судносервіс»

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Севастополя

про визнання частково протиправним та
часткове скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Соріус-судносервіс»
(далі - позивач) звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі
м. Севастополя (далі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення у
частині визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 2 250,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 22.04.2010 р., залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2011 р.,
позовні вимоги задоволено: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 18.01.2010 р.
№/3 у частині визначення
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 2 250,00
грн. та стягнуто з Державного бюджету
України на користь позивача 3,40 грн.
судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведена планова виїзна перевірка
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 05.02.2006 р. по
31.03.2009 р., про що складено акт від 19.08.2009
р. № 89/23-1/34835013/4411/10, яким встановлено
порушення позивачем п.п.4.2.1 п.4.2 ст.4
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 31.08.2009 р. №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 6 472,05
грн., з яких 2 157,35 грн. за основним
платежем та 4 314,70 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

У порядку адміністративного
узгодження названого податкового
повідомлення-рішення податковим
органом було частково задоволено
повторну скаргу позивача та прийнято
податкові повідомлення-рішення від
07.12.2009 р. №/2 та від 18.01.2010 р.
№/3, аналогічні за змістом, якими
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 6 075,00 грн., з
яких 2 025,00 грн. - за основним
платежем та 4 050,00 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій.

Спірним є податкове
повідомлення-рішення у частині
визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 2 250,00 грн., з яких 750,00 гр. за
основним платежем та 1 500,00 гр. - штрафних
(фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, у ст.7 Статуту позивача,
затвердженого протоколом Загальних
зборів Учасників від 01.02.2007 р. № 01/02-2007,
передбачено, що статутний фонд
товариства становить 100 000,00 грн., на
момент реєстрації кожний учасник
вносить 50% свого внеску до Статутного
фонду у вигляді майна, що
підтверджується актом оцінки та
прийняття-передачі майна від 01.02.2007 р.
та протоколом від 01.02.2007 р. № 01/02-2007.
Згідно пункту 7.9 Статуту внески
учасників Товариства у Статутний фонд
можуть бути зроблені у вигляді,
зокрема, будинків, споруджень,
устаткування та інших матеріальних
цінностей, коштами, у тому числі в
іноземні валюті.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4, як учасник товариства, вніс до
Статутного фонду у вигляді майна -
комп'ютер (кристалічний), загальною
вартістю 5 000,00 грн., який
поставлений на баланс підприємства та
використовувався у його господарської
діяльності.

Податковим органом під час перевірки
зроблено висновок про те, що
господарські операцій з включення
основних фондів та нематеріальних
активів до статутного фонду юридичної
особи прирівнюються до придбання нею
основних фондів та є доходом у
розумінні п.п.4.2.1 п.4.2 ст.4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб».

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що вклад (внесок) фізичної особи у
вигляді майна, що знаходиться у
власності такої особи, до статутного
фонду юридичної особи, є витратами,
понесеними у зв'язку з придбанням
інвестиційного активу, і не являються
доходом.

Згідно п.п. 9.6.1. п.9.6 ст.9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
облік фінансових результатів операцій
з інвестиційними активами ведеться
платником податку самостійно, окремо
від інших доходів і витрат.

Підпунктом 9.6.2 п.9.6 ст.9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
встановлено, що інвестиційний прибуток
розраховується як позитивна різниця
між доходом, отриманим платником
податку від продажу окремого
інвестиційного активу, та його
вартістю, що розраховується виходячи з
суми витрат, понесених у зв'язку з
придбанням такого активу.

Відповідно до п.п. 9.6.6 п. 9.6 ст. 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», за наслідками звітного
року до складу загального річного
оподатковуваного доходу платника
податку включається позитивне
значення загального фінансового
результату операцій з інвестиційними
активами.

Згідно п.п. «а» п.п. 9.6.7 п.9.6 ст.9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», інвестиційний актив -
пакет цінних паперів чи корпоративні
права, виражені в інших, ніж цінні
папери, формах, випущені одним
емітентом, а також банківські метали,
придбані у банку, незалежно від місця
їх подальшого продажу.

Придбанням інвестиційного активу
вважаються також операції з внесення
платником податку коштів або майна до
статутного фонду юридичної особи в
обмін на емітовані ним корпоративні
права.

До продажу інвестиційного активу
прирівнюються також операції з: обміну
інвестиційного активу на інший
інвестиційний актив; зворотного викупу
корпоративного права його емітентом,
яке належало платнику податку;
повернення платнику податку коштів або
майна (майнових прав), попередньо
внесених ним до статутного фонду
емітента корпоративних прав, внаслідок
виходу такого платника податку з числа
засновників (учасників) такого
емітента чи ліквідації такого
емітента.

Подальший продаж окремого
інвестиційного активу є операцією
платника податку з корпоративними
правами, а позитивна різниця між
доходом, отриманим платником податку
від продажу такого окремого
інвестиційного активу та його
вартістю, що розраховується виходячи з
суми витрат, понесених у зв'язку з
придбанням такого активу, є
інвестиційним прибутком, що є об'єктом
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб при здійсненні платником
податку зазначеної операції.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій обґрунтовано дійшли
висновку про те, що вклад фізичної
особи у вигляді майна (що знаходиться у
власності такої особи) до статутного
фонду юридичної особи резидента є
придбанням такою фізичною особою права
власності на частку (пай) у статутному
фонді такої юридичної особи, тобто,
відповідно до викладених законодавчих
приписів, є витратами, понесеними у
зв'язку із придбанням інвестиційного
активу, і не є доходом згідно норм
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та не відноситься до
операцій з купівлі-продажу майна.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Севастополя
залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 22.04.2010 р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2011 р. у
справі №2а-366/10/2770 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.