Справа № 255/13227/13-а
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2013-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/255/380/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Орєхова О.І.,

при секретарі – Ангеліній Н.В.,

за участю ппредставників відповідача
ОСОБА_1 міської ради – ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4
Держземагентства у м. Донецьку –
ОСОБА_5,

представника третьої особи – ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_7»єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Дом 49» до
ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_4
Держземагантства у м. Донецьку
Донецької області, третя оосба ОСОБА_8
про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_7»єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Дом 49» звернувся до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_1
міської ради, ОСОБА_4 Держземагантства
у м. Донецьку Донецької області, третя
оосба ОСОБА_8 про скасування рішення,
посилаючись на наступні обставини.

21.05.2013 р. Позивач дізнався
про те, що Відповідачі 1 і 2 прийняли
рішення, якими надали земельну ділянку
для будівництва житлового будинку на
прибудинковій території Відповідачу 3
ОСОБА_8

Дізнатися раніше про порушення своїх
прав Позивач не міг оскільки юридична
особа позивача створена 11.04.2013 р.
Доказом цієї обставини є Виписка з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців ААВ
№ 837037, де також зазначена особа
керівника, який згідно ч. 7 ст. 56 КАС
України є законним представником
організації позивача в суді (додаток 2).

Оскаржені рішення є протиправними
оскільки ними порушуються право
користування прибудинковою
територією, гарантоване наступними
нормативно-правовими актами.

Відповідно до Методичних рекомендацій
щодо визначення прибудинкових
територій багатоквартирних будинків,
затверджених наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України 29.12.2011 р. № 389 прибудинкова
територія, це територія навколо
багатоквартирного будинку, що
визначена на підставі відповідної
містобудівної та землевпорядної
документації в межах відповідної
земельної ділянки, на якій розташовані
багатоквартирний будинок і належні до
нього будівлі і споруди, та яка
необхідна для обслуговування
багатоквартирного будинку і
забезпечення задоволення житлових,
соціальних і побутових потреб
власників (співвласників) та наймачів
(орендарів) квартир, а також нежитлових
приміщень, розташованих у
багатоквартирному будинку.

До складу прибудинкової території
багатоквартирного житлового будинку
можуть входити (у разі наявності):
майданчики, які призначені для
обслуговування мешканців тільки цього
будинку, для відпочинку біля входів в
житловий будинок, для ігор дітей
дошкільного і молодшого шкільного
віку, відпочинку населення, занять
фізкультурою, а також території
зелених насаджень, пішохідні доріжки,
що сполучують вказані майданчики між
собою; Передбачений даним наказом
дитячий майданчик, розташований на
спірній земельній ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Земельного
кодексу України земельні ділянки, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками.

В порушення зазначеної норми права
спірна земельна ділянка передана
фізичній особі, яка не є підприємством,
установою або організацією, яка
здійснює управління житловими
будинками.

Також при вирішенні питання цільового
призначення спірної земельної ділянки
(будівництво житлового будинку)
Відповідачами був порушений п. 3.16
Державних будівельних норм 360-92**
"Планування і забудова міських і
сільських поселень", затверджених
наказом Держкоммістобудування від
17.04.1992 р. № 44. Відстань від запланованої
забудови до житлових будинків не
відповідає вимогам даного
нормативно-правового акту. Також
оскарженими рішеннями порушуються
права позивача на питомий розмір
дитячих та ігрових майданчиків на одну
людину.

Таке порушення є очевидним, оскільки
мешканці десяти будинків мають на усіх
лише одну земельну ділянку, де
розташований дитячий майданчик.

Крім того, оскаржені рішення
суперечать п.4.10 «Державних санітарних
правил планування та забудови
населених пунктів", затверджених
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 19,06.1996 "І року № 173.

Згідно ч.4 ст.42 Земельного Кодексу
України розміри та конфігурації
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі проектів розподілу
території кварталу, мікрорайону та
відповідної землевпорядної
документації.

Наявність у населених пунктах
земельних ділянок багатоквартирної
забудови викликає певну специфіку
правового регулювання цих земель.

Прибудинкова територія являє собою
територію навколо багатоквартирного
будинку і призначену для
обслуговування багатоквартирного
будинку. Вона встановлюється для
будинку (будинків) і не може виділятися
для частини будинку (блоку, поверху,
секції кварти тощо).

Прибудинкова територія включає:
територію під жилим будинком, проїзди
та тротуари, озеленені території,
ігрові майданчики для дітей
дошкільного та молодшого шкільного
віку. Майданчики для відпочинку
дорослого населення, майданчики для
занять фізичною культурою, майданчики
для тимчасового зберігання
автомобілів, майданчики для
господарських цілей, майданчики для
вигулювання собак, інші території,
повязані з утриманням та експлуатацією
будинків.

Земельна ділянка багатоквартирного
житлового будинку є частиною житлового
комплексу, який являє собою єдиний
комплекс нерухомого майна, утворений
земельною ділянкою в установлених
межах, розміщеним на ній жилим
багатоквартирним будинком або його
частиною разом зі спорудами та
інженерними мережами, які утворюють
цілісний майновий комплекс.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» від
06.09.2005 p.. №2807-IV благоустрій населених
пунктів передбачає: 1) розроблення і
здійснення ефективних і комплексних
заходів з утримання територій
населених пунктів у належному стані, їх
санітарного очищення, збереження
об'єктів загального користування, а
також природних ландшафтів, інших
природних комплексів і об'єктів; 2)
організацію належного утримання та
раціонального використання територій,
будівель, інженерних споруд та об'єктів
рекреаційного, природоохоронного,
оздоровчого, історико-культурного та
іншого призначення.

З п.8 ч.І ст.21 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
випливає, що елементами благоустрою є
обладнання (елементи) дитячих,
спортивних та інших майданчиків.
Згідно Наказу Держкоммістобудування
від 17.04.1992, № 44 "Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень. ДБН 360-92" при
будівництві житлових та громадських
будинків в існуючих житлових кварталах
необхідно передбачати забезпечення
нормальних умов експлуатації існуючої
забудови. В цьому разі необхідно
використовувати будівельні ділянки
мінімальної площі, улаштовувати
тимчасові під'їзди і пішохідні дороги,
дитячі майданчики і господарські
ділянки.

Найменші відстані від дитячих
майданчиків до вікон житлових і
громадських будинків повинна
становити не менше 12 метрів.

Оскільки в ч.І ст. 155 Земельного кодексу
України чітко зазначено, що у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

На момент прийняття оскаржених рішень
спірна земельна ділянка
використовувалась для розташування
дитячого майданчика, тому вже мала
відповідне цільове призначення.

Оскарженими рішеннями був порушений
порядок зміни цільового призначення
земель .

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу
України порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою для: а)
визнання недійсними рішень органів
державної влади, Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
та органів місцевого самоврядування
про надання (передачу) земельних
ділянок громадянам та юридичним
особам; б) визнання
недійсними угод щодо земельних
ділянок; в) відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною; г)
притягнення до відповідальності
відповідно до закону громадян та
юридичних осіб, винних у порушенні
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель.

Таким чином, законні підставами для
скасування оскаржених рішень та
задоволення позовних вимог.

Крім того, згідно п.3,8 Наказу державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики від 10,12.2001р. № 219 «Про
затвердження Типових регіональних
правил забудови» і зовнішній
благоустрій ділянок садибної житлової
забудови мусить включати влаштування
огорож, проїздів, доріжок, майданчиків
відпочинку, господарських майданчиків,
озеленення території тощо.

Також, відповідно до Державних
будівельних норм України (ДБН 360 92*)
встановлено допустимі відстані від
дитячих спортивних майданчиків,
майданчиків для господарських цілей по
відношенню до входу у житловий будинок
- не менше 100 метрів; зменшення цих
розмірів допускається, але не більше
ніж на 50%. В даному випадку, такі норми
не дотримані.

За таких обставин даний спір підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства згідно юрисдикції
адміністративних судів, встановлених
п. 2, ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, як спір юридичної
особи та фізичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його дій.

Просили суд визнати дії Відповідачів
щодо прийняття оскаржених рішень
протиправними, рішення ОСОБА_1 міської
від 27.07.2012 № 18/139 «О передаче ОСОБА_9
земельного участка в собственность для
строительства и обслуживания жилого
дома хозяйственных построек и
сооружений по проспекту Дзержинского
(севернее дома №49) в Калининском
районе» скасувати, рішення ОСОБА_1
міської від 22.07.2011 № 7/317 «О
предоставлении ОСОБА_9 разрешения на
разработку проекта землеустройства по
отводу земельного участка в
собственность для строительства и
обслуживания жилого дома,
хозяйственных построек и сооружений по
проспекту Дзержинского в Калининском
районе» скасувати, визнати недійсною
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку, проведену на
підставі рішення ОСОБА_1 міської від
27.07.2012 № 18/139, державний акт про право
власності на земельну ділянку, виданий
ОСОБА_8 на підставі рішення ОСОБА_1
міської від 27.07.2012 № 18/139 скасувати ( а. с.
3-5 ).

Ухвалою ОСОБА_1 окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року було відмовлено у відкритті
провадження в адміністративаній
справі в частині позовних вимог до
ОСОБА_8 ( а. с. 7 ).

Ухвалою ОСОБА_1 окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року провадження у адміністративній
справі в частині позовних вимог про
визнання дій ОСОБА_4 Держземагентства у
місті ОСОБА_1 протиправними, скасування
державного акту про право власності
ОСОБА_8 на земельну ділянку та визнання
недійсною державну реєстрацію –
закрито ( а. с. 54-56 ).

Ухвалою ОСОБА_1 окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року адміністративну справу за позовом
ОСОБА_7»єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Дом 49» до
ОСОБА_1 міської ради, третя оосба ОСОБА_8
про визнання дій протиправними та
скасування рішень передано на розгляд
до Ворошиловського районного суду м.
Донецька ( а. с. 57 ).

Вказані матервали
адміністративної справи були отримані
Ворошиловським районним судом м.
Донецька 25 жовтня 2013 року, про що
свідчить відповіний штамп суду ( а. с. 59
).

26.11.2013 року на адресу суду предствником
позивача було надано заяву про зміну
предмета позову, в якій просив суд
скасувати рішення ОСОБА_1 міської від
27.07.2012 № 18/139 «О передаче ОСОБА_9
земельного участка в собственность для
строительства и обслуживания жилого
дома. хозяйственных построек и
сооружений по проспекту Дзержинского
(севернее дома №49) в Калининском
районе», скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, проведену ОСОБА_4
Держземагантства у місті ОСОБА_1, на
підставі рішення ОСОБА_1 міської ради
від 27.07.2012 року № 18/139, скасувати
державний акт про право власності на
земельну ділянку серія АМ № 638513,
виданий ОСОБА_8 на підставі рішення
ОСОБА_1 міської ради від 27.07.2012 року №
18/139, скасувати рішення про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку, щ обула передана ОСОБА_8 на
підставі рішення ОСОБА_1 міської ради
від 27.07.2012 року № 18/139 ( а. с. 71 ).

Ухвалою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 27.12.2013 року
провадження у адміністративній справі
в частині позовних вимог про скасувати
державну реєстрацію земельної ділянки,
проведену ОСОБА_4 Держземагантства у
місті ОСОБА_1, на підставі рішення
ОСОБА_1 міської ради від 27.07.2012 року №
18/139, скасувати державний акт про право
власності на земельну ділянку серія АМ
№ 638513, виданий ОСОБА_8 на підставі
рішення ОСОБА_1 міської ради від 27.07.2012
року № 18/139, скасувати рішення про
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку, щ обула передана
ОСОБА_8 на підставі рішення ОСОБА_1
міської ради від 27.07.2012 року № 18/139 –
закрито.

В судове засідання представник
позивача ОСОБА_10 не з»явився, про час та
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, про що в матеріалах
справи свідчить судова розписка ( а. с. 75
).

Представники відповідача ОСОБА_1
міської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють
на підставі довіреностей в судовому
засіданні позовні вимоги позивача
визнали та надали відповідну заяву,
керуючись ст. 136 КАС України.

Представник відповідача ОСОБА_4
Держземагентства у м. Донецьку
Донецької області ОСОБА_5, яка діє на
підставі довіреностів судовому
засіданні погодилася з позовними
вимогами позивача та не заперечувала
проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_6, який
діє на підставі довіреності в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог, просив суд відмовти позивачу у
задоволенні вимог та захистити права
третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України
адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року було відкрито і призначено
справу до розгляду ( а. с. 1 ), яка в
подальшому ухвалою суду була передана
на розгляд до Ворошиловського
районного суду м. Донецька та отримана
25.10.2013 року ( а. с. 59 ).

Отже, суд з урахуванням вищенаведеного,
приходить до висновку про можливість
продовження розгляд справи у
відсутність позивача, який в судове
засідання не з»явився, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
слухання справи.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги позивача ОСББ «Дом 49»
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 1 статті 18 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що місцевим загальним
судам як адміністративним судам
підсудні адміністративні справи, у
яких однією зі сторін є орган чи
посадова особа місцевого
самоврядування, посадова чи службова
особа органу місцевого самоврядування,
крім тих, які підсудні окружним
адміністративним судам.

Позивач ОСББ «Дом 49» звернувся до суду
з адміністративним позовом про
скасування рішення ОСОБА_1 міської ради
№ 7/317 від 22.07.2011 року, який було отримано
ОСОБА_1 окружним адміністративним
судом 11.09.2013 року, за вх. № 13564/13, про що
мається відповідний штамп суду ( а. с. 3 ).

Згідно частинами 1,2 статті 99 КАС
України адміністратвний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду
суб»єктам владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб»єкту владних повноважень
право на пред»явлення передбачених
законом вимог.

Частиною 2 статті 99 КАС України ( в
редакції, яка діяла до 30 липня 2010 року )
для звернення до адмінінстративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересвів особи встановлюється
річний строк, який, якщо не встановлено
інше, обчислюється з дня. Коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За частиною 1 статті 100 КАС України ( в
редакції, яка діяла до 30 липня 2010 року )
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

30 липня 2010 року Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року зазначений статтею 99 КАС
України строк звернення з позовом до
адміністративного суду було скорочено
до шести місяців.

Позивач ОСББ «Дом 49» зазначив, що про
порушення своїх прав та про
оскаржувальне рішення дізналася лише
21.05.2013 року, оскільки дізнатися раніше
про порушення своїх прав позивач не
міг, так як юридична особа позивача
створена 11.04.2013 роу, що підтверджується
наявною в матеріалах справи випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців ААВ
№ 837037.

Отже, виходячи з вищенаведеного суд
приходить до висновку, що строк
звернення з позовом до
адміністративного суду в розумінні зі
99 КАС України у позивача не пропущено, а
адмінінстративний позов подано в межах
шестимісячного строку.

Судом встановлені наступні обставини.

Встановлено, що 22.07.2011 року ОСОБА_1
міською радою було прийняте рішення

№ 7/317 «О предоставлении ОСОБА_9
разрешения на разработку проекта
землеустройства по отводу земельного
участка в собственность для
строительства и обслуживания жилого
дома, хозяйственных построек и
сооружений по проспекту Дзержинского в
Калининском районе»

Позивач ОСББ «Дом 49»
звртаючись до суду з вищевказаними
адміністративним позовом прость суд
скасувати вищезазначене рішення
ОСОБА_1 міської ради, так як вказане
рішення порушує право користування
прибудинковою територією, гарантоване
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42
Земельного кодексу України земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

Згідно ч.4 ст.42 Земельного
Кодексу України розміри та
конфігурації земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Наявність у населених пунктах
земельних ділянок багатоквартирної
забудови викликає певну специфіку
правового регулювання цих земель.

Прибудинкова територія являє собою
територію навколо багатоквартирного
будинку і призначену для
обслуговування багатоквартирного
будинку. Вона встановлюється для
будинку (будинків) і не може виділятися
для частини будинку (блоку, поверху,
секції кварти тощо).

Прибудинкова територія включає:
територію під жилим будинком, проїзди
та тротуари, озеленені території,
ігрові майданчики для дітей
дошкільного та молодшого шкільного
віку. Майданчики для відпочинку
дорослого населення, майданчики для
занять фізичною культурою, майданчики
для тимчасового зберігання
автомобілів, майданчики для
господарських цілей, майданчики для
вигулювання собак, інші території,
повязані з утриманням та експлуатацією
будинків.

Земельна ділянка багатоквартирного
житлового будинку є частиною житлового
комплексу, який являє собою єдиний
комплекс нерухомого майна, утворений
земельною ділянкою в установлених
межах, розміщеним на ній жилим
багатоквартирним будинком або його
частиною разом зі спорудами та
інженерними мережами, які утворюють
цілісний майновий комплекс.

Згідно п.8 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
вбачається, що елементами благоустрою
є обладнання (елементи) дитячих,
спортивних та інших майданчиків.

Згідно Наказу Держкоммістобудування
від 17.04.1992, № 44 "Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень. ДБН 360-92" при
будівництві житлових та громадських
будинків в існуючих житлових кварталах
необхідно передбачати забезпечення
нормальних умов експлуатації існуючої
забудови.

В цьому разі необхідно використовувати
будівельні ділянки мінімальної площі,
улаштовувати тимчасові під'їзди і
пішохідні дороги, дитячі майданчики і
господарські ділянки.

Найменші відстані від дитячих
майданчиків до вікон житлових і
громадських будинків повинна
становити не менше 12 метрів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного
кодексу України зазначено, що у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Встановлено, що на момент прийняття
оскарженого рішення спірна земельна
ділянка використовувалась для
розташування дитячого майданчика, тому
вже мала відповідне цільове
призначення.

Отже, оскарженими рішеннями був
порушений порядок зміни цільового
призначення земель.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу
України порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою для: а)
визнання недійсними рішень органів
державної влади, Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
та органів місцевого самоврядування
про надання (передачу) земельних
ділянок громадянам та юридичним
особам; б) визнання
недійсними угод щодо земельних
ділянок; в) відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною; г)
притягнення до відповідальності
відповідно до закону громадян та
юридичних осіб, винних у порушенні
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель.

Крім того, оскаржувальним рішенням
ОСОБА_1 міської ради було порушено
законні права мешканців будинку.

Також, в судовому засіданні
встановлено, що рішення ОСОБА_1 міської
ради № 18/139 від 27.07.2012 року «О передаче
ОСОБА_9 земельного участка в
собственность для строительства и
обслуживания жилого дома,
хозяйственных построек и сооружений по
проспекту Дзержинского ( севернее дома
49 ) в Калиненском районе» вже було
скасовано, що не спростовано сторонами
у судовому засіданні.

Відповідно до статті 1
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виконавчі
органи рад - органи, які відповідно до
Конституції України та цього Закону
створюються сільськими, селищними,
міськими, районними в містах (у разі їх
створення) радами для здійснення
виконавчих функцій і повноважень
місцевого самоврядування у межах,
визначених цим та іншими законами.

Відповідно до статті 19
Конституції України органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В судовому засіданні
відповідач ОСОБА_1 міська рада надала
заяву про визнання адміністративного
позову, про що була надана відповідна
заява, яка підписана ОСОБА_1 міським
головою.

Представники відповідача
ОСОБА_1 міської ради в судовому
засіданні підтримали заяву, визнали
вимоги позивача та погодилася з тим, що
при винесенні оскаржувального рішення
дійсно не було враховано та з»ясовано
всіх обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 112 КАС України у
разі часткового визнання
адміністративного позову відповідачем
і прийняття його судом може бути
прийнята постанова суду про
задоволення визнаних відповідачем
позовних вимог відповідно до статті 164
цього Кодексу. У разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом приймається
постанова суду про задоволення
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КАС України
позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а відповідач
– визнати адміністративний позов
протягом всього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Якщо
відмову від адміністративного позову
чи визнання адміністративного позову
викладено в адресованій суду письмовій
заяві, ця заява приєднується до справи.

Згідно із ч. 3 ст. 136 КАС України судове
рішення у зв»язку з відмовою від
адміністративного позову, визнання
адміністративного позову чи
примирення сторін ухвалюється за
правилами, встановленими статтями 112, 113
цього Кодексу.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_7»єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Дом 49» до
ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_4
Держземагентства у м. Донецьку
Донецької області, третя особа ОСОБА_8
про скасування рішення є такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 19 Конституції України,
ст.ст. 21, 42, 155 ЗК України, ст.ст. 2, 18, 52, 71,
72, 99, 100, 104, 112, 136, 159-163 КАС України, ст. 1
Закону України «Про місцеве
самоврядування», ст. 21 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_7»єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Дом 49» до ОСОБА_1 міської ради,
ОСОБА_4 Держземагентства у м. Донецьку
Донецької області, третя особа ОСОБА_8
про скасування рішення, - задовольнити.

Скасувати рішення ОСОБА_1 міської ради
від 22.07.2011 року № 7/317 «О предоставлении
ОСОБА_9 разрешения на разработку
проекта землеустройства по отводу
земельного участка в собственность для
строительства и обслуживания жилого
дома, хозяйственных построек и
сооружений по проспекту Дзержинского в
Калининском районе».

Постанова у повному обсязі
виготовлена 01 січня 2014 року.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції може бути подана до
ОСОБА_1 апеляційного адміністративного
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Постанова надрукована в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м.
Донецька

О.І. Орєхов