Справа № К/9991/52731/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2013-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2013 року
м. Київ К/9991/52731/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Златен Край»

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 р.

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.07.2011 р.

у справі №2а-12397/09/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Златен Край»

до Ізмаїльської митниці Державної
митної служби України,

за участю Прокурора Суворовського
району м Одеси,

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Златен Край» (далі -
позивач) звернулося до суду з позовом
до Ізмаїльської митниці Державної
митної служби України (далі -
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20.07.2011 р., у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Відповідач та Прокурор Суворовського
району м.Одеси на адресу суду
касаційної інстанції надіслали
письмові заперечення на касаційну
скаргу позивача, за змістом яких
просили касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено виїзну планову перевірку
стану дотримання законодавства з
питань митної справи позивачем, про що
складено акт від 11.09.2009 р.
№0008/9/506000000/, яким встановлено
порушення ст.264, п.5 абз.2 ст.267 Митного
кодексу України.

За результатами проведеної перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 24.09.2009 р. №12, яким визначено суму
податкового зобов'язання за платежем -
мито на товари, що ввозяться на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності у розмірі 6
310,38 грн., з яких 4 206,92 грн. за основним
платежем та 2 103,46 грн. штрафних
(фінансових) санкцій та податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
24.09.2009 р. №13, яким визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності у розмірі 8
759,09 грн., з яких 5 839,39 грн. за основним
платежем та 2 919,70 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди попередніх інстанцій
виходили з того, що позивачем при
визначенні митної вартості надано
недостовірну інформацію, яка не
базувалась на об'єктивних даних, при
цьому до митної вартості не включено
витрати на транспортування товарів до
місця ввезення на митну територію
України.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач у період з 23.09.2008 р.
по 07.10.2008 р. здійснював декларування
товару «виноград свіжий» різних
сортів, ввезеного з республіки Молдова
за контрактом від 31.07.2008 р. №52. Товар
постачався на адресу позивача, на
умовах DAF-кордон України, згідно правил
ІНКОTEPMC-2000, тобто з віднесенням усіх
витрат на доставку товарів до кордону
України на рахунок фірми-продавця
товару.

При декларуванні товарів ввезених за
вказаним контрактом, для заявлення
митної вартості та методу її
визначення, відповідно до п.5 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, який затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
№1766 від 20.12.2006 р. (далі - Порядок №1766) до
митного органу подано декларації
митної вартості, за формами,
передбаченими додатком 1 (ДМВ-1) та
додатком 2 (ДМВ-2) до Порядку №1766.

У той же час, позивачем було укладено
договір перевезення від 06.08.2008 р. з ТОВ
«Союз-Спец-Авто» на перевезення товару
по маршруту Молдова - с.Виноградівка
Тарутинського району або с. Нова
Івашівка Арцизького району Одеської
області та додатку до нього від 08.08.2008
р., яким змінено умови перевезення
вантажу, а саме: зобов'язання ТОВ
«Союз-Спец-Авто» перед позивачем щодо
перевезення вантажу виникають тільки
по території України та навантаження
товару здійснюється за рахунок
постачальника вантажу. ТОВ
«Союз-Спец-Авто» виставлено позивачу
рахунки за надані послуги, податкові
накладні та акти виконаних робіт.
Надання послуг ТОВ «Союз-Спец-Авто» по
організації перевезень товарів
позивача з Республіки Молдова до
України у 18 поставках підтверджуються
міжнародними товаротранспортними
накладним (CMR).

У зв'язку з тим, що у чотирьох випадках
перевізником товару виступали
молдавські суб'єкти відповідачем
додатково направлялися запити до
митних органів Республіки Молдова
стосовно встановлення замовника
послуг по перевезенню імпортованих
позивачем товарів.

Відповідно до відповіді митниці Кахул
республіка Молдова від 19.10.2009 р.,
встановлено, що між S.C. Gheost-Group SRL. та
позивачем укладено договір про надання
послуг перевезення від 20.09.2008 р. №20/09/08.
Відповідно до зазначеного договору,
саме позивач здійснює сплату отриманих
послуг та витрат по транспортуванню
імпортованих ним товарів, включно по
території Молдови, що підтверджується
актами виконаних робіт та платіжними
документами.

Також, відповідачем було надіслано
запит до Державного реєстратора
виконавчого комітету Ізмаїльської
міської ради Одеської області щодо
надання відомостей про підприємство,
що здійснювало послуги з
експедирування вантажу, на що отримано
відповідь про те, що одним із
засновників ТОВ «Союз-Спец-Авто» є
ОСОБА_4 (85% статутного фонду), який також
являється одним із засновників
позивача (99,17 % статутного фонду).

Згідно ст. 267 Митного кодексу України,
митною вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо чи опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача інших
документів тощо). Термін «ціна», що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею,
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Відповідно до п.5 абз.2 даної статті, при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
витрати на транспортування оцінюваних
товарів до аеропорту, порту або іншого
місця ввезення на митну територію
України.

З огляду на викладене, позивачем
порушено вимоги митного законодавства,
так як укладення окремого договору
позивачем для організації перевезення
товарів, що повинні постачатись
покупцю на умовах DAF-кордон України,
згідно зовнішньоекономічного
контракту від 31.07.2008 р. №52, та фактично
отримання послуг по перевезенню цих
товарів, свідчить про не включення до
митної вартості витрат на
транспортування імпортованих товарів
до місця ввезення на митну територію
України, що суперечить нормам Митного
кодексу України.

Крім того, судами обґрунтовано не взято
до уваги посилання позивача на те, що
сторони, які уклали контракт від 31.07.2008
р. №52, погодили загальну кількість
винограду для сортів «Аліготе» та
«Ркацителі», у розмірі 600 000 кг., за
специфікацією від 05.08.2008 р.
(додаток №1 до контракту №52) та для
сорту «Аліготе», у розмірі
120 000 кг., за специфікацією від 01.09.2008 р.
(додаток №2 до контракту №52), відтак
загальна кількість винограду сорту
«Аліготе», за контрактом №52, складає 720
000 кг., а фактично ввезено меншу
кількість.

Так, позивачем не враховано той факт, що
митне оформлення кожної поставки
товару, з наданням пільг в
оподаткуванні, відбувалося на підставі
поданих документів, які перелічені у
графі « 44» вантажних митних декларацій.
І саме специфікація від 01.09.2008 р.
(додаток №2 до контракту від 31.07.2008 року
№52) була подана до митного оформлення
товару - виноград свіжий білих сортів
«Аліготе», про що свідчать дані графи «
44» вантажно-митних декларацій.

З огляду на те, що до митного оформлення
вказаних вантажних митних декларацій,
специфікація від 05.08.2008 р. (додаток №1 до
контракту від 31.07.08 №52) не подавалася,
суди попередніх інстанцій
обґрунтовано погодилися з позицією
митного органу про те, що товар -
виноград свіжий «Аліготе», що
поставлявся згідно з додатком від
01.09.2008 р. №2 до контракту від 31.07.08 р. №52,
поставлено в обсягах, що перевищують
кількісні показники визначені
додатком №2 від 01.09.08 до контракту №52.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками попередніх
судових інстанцій про правомірність
прийнятих митним органом податкових
повідомлень-рішень та наявність
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Златен
Край» залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15.12.2010 р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.07.2011 р. у
справі №2а-12397/09/1570 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.