Справа № 805/17507/13-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 р.
Справа №805/17507/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Михайлик А.С. при секретарі судового
засідання Мадрика К.В. розглянув у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Донецького окружного
адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області

про скасування вимоги про сплату
недоїмки

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 (свідоцтво № 3710
від 22 грудня 2010 року)

від відповідача: Пантіна М.В. (дов. №
1245/10/10-013-4 від 28 серпня 2013 року)

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги якою визначено недоїмку зі
сплати єдиного внеску в розмірі 12 164,81
грн. від 29 листопада 2013 року № Ф-6У.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувана вимога прийнята
відповідачем із порушенням статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»в
редакції Закону України "Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення окремих
норм Податкового кодексу України" №
3609-VI, що набрав чинності 06 серпня 2011
року. Положення наведеної статті
звільняють фізичних осіб-підприємців,
що перебувають на спрощеній системі
оподаткування та є пенсіонерами за
віком від обов'язку щодо нарахування та
сплати єдиного соціального внеску за
себе. Посилаючись на відсутність
обов'язку сплачувати єдиний внесок
позивач зауважував на протиправності
прийнятої відповідачем вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
викладеним в позові, просив суд
задовольнити вимоги.

Відповідач у наданих до суду письмових
запереченнях проти позову у якості
підстав незгоди із заявленими
позивачем вимогами визначив положення
частини 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від сплати
єдиного соціального внеску за себе
звільнено фізичних осіб-підприємців,
що перебувають на спрощеній системі
оподаткування та є пенсіонерами за
віком або інвалідами, проте, позивачу
відповідно до протоколу № 1234 від 12
липня 2005 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Кіровському районі м.
Донецька призначено пенсію за вислугу
років. Таким чином позивач не належить
до переліку осіб, звільнених від сплати
єдиного соціального внеску, оскільки
не є пенсіонером за віком, а отже вимога
про сплату боргу з єдиного внеску від 29
листопада 2013 року № Ф-6У є правомірною.

В судовому засіданні представник
відповідача надала пояснення
аналогічні викладеним в позові,
просила суд відмовити в задоволенні
позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
документи та заслухавши пояснення
представників сторін, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрована
Виконавчим комітетом Донецької
міської ради 6листопада 2002 року, номер
запису про державну реєстрацію 2
011661, що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_2, копія
якого наявна в матеріалах справи (арк.
справи 11). 15 травня 2012 року Державною
податковою службою України на ім'я
ОСОБА_1 виписано свідоцтво платника
єдиного податку серії НОМЕР_3 (арк.
справи 9).

29 листопада 2013 року Державною
Податковою інспекцією у Кіровському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області сформовано вимогу № Ф-6У про
сплату недоїмки з єдиного внеску в
розмірі 12 164,81 грн. (арк. справи 5). Згідно
розрахунків відповідача зазначена
недоїмка виникла через несплату
позивачем єдиного внеску за період з
січня 2011 року по вересень 2013 року (арк.
справи 13-15). У наданій відповідачем
картці особового рахунку
обліковується недоїмка з єдиного
внеску в сумі 12 164,81 грн. (арк. справи 37).

Правомірність визначення відповідачем
недоїмки позивача за єдиним внеском,
наявність підстав для формування
вимоги є спірним питанням цієї справи.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначені в
Законі України від 8 липня 2010 року № 2464
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон 2464),
який набрав чинності з 1 січня 2011 року.

Єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) є консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та нарегулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених
законодавством, прав застрахованих
осіб та членів їхніх сімей на отримання
страхових виплат (послуг) за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(пункту 2 частини 1 статті 1 Закону 2464).

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 4
Закону 2464, крім інших, платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону
2464 платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до органу доходів і
зборів за основним місцем обліку
платника єдиного внеску у строки,
порядку та за формою, встановленими
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Згідно підпункту 3 частини 1 статті 7 та
частини 11 статті 8 Закону 2464 фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, нараховують
єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка на
суми, самостійно визначені, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07
липня 2011 року статтю 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою такого змісту:
"Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування". Зазначений
Закон набрав чинності 06 серпня 2011 року.

Отже, стаття 4 Закону № 2464 в редакції,
яка діє з 06 серпня 2011 року, виключає з
числа платників єдиного соціального
внеску фізичних осіб - підприємців, які
є пенсіонерами за віком та отримують
пенсію або соціальну допомогу, окрім
випадків добровільної участі цих осіб
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Протоколом Управління Пенсійного
фонду України в Кіровському районі м.
Донецька № 1234 від 12 липня 2005 року
позивачу призначена пенсія за вислугу
років (арк. справи 22). 16 травня 2012 року
позивачу видано пенсійне посвідчення
серії ААЖ № 881856, в якому зазначено про
призначення пенсії за віком, що
підтверджує переведення позивача з
виплати пенсії за вислугу років на
виплату пенсії за віком (арк. справи 6). З
огляду на таке, судом не приймаються до
уваги посилання відповідача на
відсутність в позивача права на
звільнення від сплати єдиного внеску
за себе через отримання нею пенсії за
вислугою років..

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що
за цим законом призначаються трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років; та соціальні пенсії.

Згідно статті 6 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» особам, які
мають одночасно право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором. Особі, яка має
одночасно право на різні види пенсії
(за віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника), призначається
один із цих видів пенсії за її вибором
(стаття 10 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування").

Призначення особам пенсії за віком
свідчить про відсутність в цієї особи
обов'язку здійснювати нарахування та
сплати єдиного внеску за себе у разі
перебування на спрощеній системі
оподаткування та за умови не укладення
договору про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Посилання відповідача на отримання
позивачем пенсії за вислугу років як
підставу виникнення обов'язку щодо
нарахування та сплати єдиного внеску
після досягнення пенсійного віку судом
не приймаються до уваги, оскільки
положеннями статті 4 Закону № 2464 в
редакції, яка діє з 06 серпня 2011 року, від
зазначеного обов'язку звільнено осіб,
які є пенсіонерами за віком, тобто
досягли пенсійного віку, достатнього
для призначення пенсії за віком, а не
осіб, що отримують певний вид трудової
пенсії.

Наявними в матеріалах справи
документами підтверджено право
позивача на отримання пенсії за віком з
16 травня 2012 року, здійснення ним
підприємницької діяльності, обставина
щодо перебування позивача на спрощеній
системі оподаткування не оспорюється
сторонами. Враховуючи наведені
обставини та відсутність в матеріалах
справи доказів укладення позивачем з
Пенсійним фондом договору про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, позивач з 16
травня 2012 року звільняється від
обов'язку зі сплати єдиного внеску.

Отже відповідачем безпідставно
визначено недоїмку позивача зі сплати
єдиного внеску за період з червня 2012
року по вересень 2013 року в сумі 6 278,28
грн.

Крім цього в ході судового розгляду
справи встановлено безпідставне
включення до складу недоїмки позивача
заборгованості з єдиного внеску за
період з січня 2011 року по липень 2011 року
в сумі 2312,07 грн., що сплачена позивачем
навіть за даними наявних в матеріалах
справи розрахунків. (арк. справи 14).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено правомірність визначення
відповідачем недоїмки з єдиного
внеску в період з серпня 2011 року по
травень 2012 року в сумі 3 574,46 грн.,
недоїмку в період з січня по липень 2011
року, з червня 2012 року по вересень 2013
року в сумі 8590,35 грн. визначено
неправомірно.

Згідно частини 4 статті 25 Закону
України орган доходів і зборів у
порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Оскільки в ході судового розгляду
підтверджено наявність недоїмки
позивача в сумі 3 574,46 грн., вимога
відповідача в частині визначення
недоїмки з єдиного внеску в сумі 8590,35
грн. є неправомірною та підлягає
скасуванню.

З огляду на таке, позовні вимоги про
скасування вимоги про сплату недоїмки
зі сплати єдиного внеску в розмірі 12
164,81 грн. від 29 листопада 2013 року № Ф-6У
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене на підставі
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» та
керуючись статтями2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 104-107, 121-143, 151-154, 158, 162, 163,
167, 181, 185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування вимоги про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску в розмірі 12 164,81 грн. від 29
листопада 2013 року № Ф-6У, - задовольнити
частково.

Скасувати вимогу Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
сплату недоїмки з єдиного внеску в
розмірі 12 164,81 грн. від 29 листопада 2013
року № Ф-6У в частині визначення ОСОБА_1
недоїмки зі сплати єдиного внеску
січня по липень 2011 року, червня 2012 року
по вересень 2013 року в сумі 8 590,35 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, адреса реєстрації:
АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 121,50 грн.
(сто двадцять одну гривню 50 копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі відкладення складання постанови у
повному обсязі апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний 27 грудня 2013 року.

Суддя
Михайлик А.С.