Справа № 805/15211/13-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року справа №805/15211/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Яковенко М.М.

судді:
Ханова Р.Ф., Гайдар А.В.

при секретарі судового засідання
Крамська С.О

за участю представників від:

позивача
не з'явився

відповідача
Гришина О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Ленінському
районі м. Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 28
листопада 2013 року по адміністративній
справі № 805/15211/13-а за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Ленінському
районі м. Донецька про стягнення суми
витрат у розмірі 4605,98 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Ленінському
районі м. Донецька про стягнення суми
витрат за період з лютого 2013 року по
квітень 2013 року на суму 4605,98 грн. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач відмовився від
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій на випадок втрати
годувальника, який загинув або помер
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання у період
з лютого 2013 року по квітень 2013 року на
суму 4605,98 гривень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 28
листопада 2013 року по адміністративній
справі № 805/15211/13-а позов задоволений
частково (а.с.108, 109-111).

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Ленінському
районі м. Донецька на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька витрати
на виплату та доставку пенсій за період
з 01.02.2013 року по 30.04.2013 року у розмірі 80,99
гривень (вісімдесят) гривень 99 коп. У
задоволенні іншої частини
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції особи, які беруть участь у
справі звернулись з апеляційними
скаргами.

Позивач послався на порушення норм
матеріального права при прийнятті
постанови суду першої інстанції,
просив постанову суду першої інстанції
скасувати в частині не задоволених
вимог і прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач послався на
необґрунтованість постанови суду
першої інстанції, прийняту с
порушенням норм матеріального права,
просив постанову суду першої інстанції
скасувати і прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Представник відповідача наполягав на
задоволенні своєї апеляційної скарги,
заперечував проти апеляційної скарги
позивача. Зазначив, що відповідачем по
ОСОБА_3, якій виповнилося 23 роки
ІНФОРМАЦІЯ_1, була зарахована до заліку
та виплачені витрати позивача на
виплату та доставку пенсії по за
попередній період до 14.02.2013 року.
Відповідачем не прийнято до
відшкодування витрати по виплаті
пенсії по вказаній особі з 14.02.2013 року
по 28.02.2013 року, тому як відпали підстави
та умови, за яких відповідач повинен
був здійснити таке відшкодування.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу позивача
залишити без задоволення,а апеляційну
скаргу відповідача задовольнити з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що між сторонами
підписані акти щомісячної звірки
видатків пов'язаних з виплатою пенсії
по інвалідності та у зв'язку з втратою
годувальника згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" за період
лютий-квітень 2013 року включно.

Вказані акти підписані із
розбіжностями згідно до яких
відповідачем не прийнято витрати на
загальну суму 4605,98 гривень у зв'язку із
наступним.

Не враховані витрати:

у зв'язку із відсутністю висновку МСЕК
про причинно-наслідковий зв'язок
смерті з каліцтвом або
профзахворюванням по особам: ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на суму 907,14 гривень;

дружини на час смерті потерпілого були
працездатними та не досягли пенсійного
віку по особам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 на суму 3617,85 гривень;

дітям, які досягли повноліття на суму
80,99 гривень по особі ОСОБА_3 на суму 80,99
гривень.

Відповідно до п. "д" ч. 1 статті 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999 № 1105-XIV (далі за текстом - Закон №
1105-XIV) у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Тобто, на відповідача покладається
обов'язок виплатити пенсію по втраті
годувальника, у разі його смерті від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання. Оскільки
пенсійне забезпечення здійснюється
позивачем, то відповідач зобов'язаний
відшкодувати вказану пенсію.

Частиною 3 статті 30 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що пенсія по
інвалідності від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання призначається відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Також частиною 1 статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначено, що пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Статтею 21 Закону № 1105-ХІV визначений
перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1105-ХІV,
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:
1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата); 2)
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Згідно із статтею 33 Закону № 1105-ХІV, у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26.11.2012 у
справі №2а/0570/14281/2012, яка залишена без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року, в задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Донецька до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в Ленінському
районі м. Донецька про стягнення витрат
на виплату пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, стягнення
заборгованості з відшкодування
допомоги на поховання, стягнення
витрат на виплату державної адресної
допомоги на загальну суму 396 280,55 грн. -
відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено постановою суду у
справі № 2а/0570/14281/2012, гр. ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 є дружинами померлих,
однак на день смерті їх чоловіків, вони
були працездатними особами і не
досягли 55 років. Отже, право на
отримання виплат у розумінні ст. 33
Закону № 1105-ХІV, в них не виникло, тому
витрати на виплату їм пенсій не
підлягають стягненню.

Клегія суддів вважає встановленими
обставини щодо необґрунтованості
заявлених вимог в частині стягнення
сум виплачених пенсій по гр. ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12

З приводу не врахування відповідачем
суми витрат на виплату пенсій у зв'язку
із втратою годувальника ОСОБА_4, ОСОБА_5,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з Акту від 31.07.1975 про
нещасний випадок, який пов'язаний із
виробництвом, ОСОБА_15 отримав
виробничу травму - забій шийного
відділу хребта (а.с.74-75).

Відповідно до актового запису № 816 від
07.07.1993 в Книзі реєстрації смертей
Відділу державної реєстрації актів
цивільного стану Ленінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 помер, про
що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.77).

Згідно з Актом № 21/79 від 06.03.1979 про
нещасний випадок, який пов'язаний з
виробництвом, ОСОБА_17 отримав
виробничу травму (а.с. 81-82).

Відповідно до актового запису № 306 в
Книзі реєстрації смертей Відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Ленінського районного
управління юстиції у м. Донецьку
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_17 помер, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1 (а.с. 83).

Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Колегія суддів звертає увагу, що
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів (ч. 9 ст. 34
зазначеного Закону). Інструкцією про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затвердженою наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15
листопада 2005 р. N 606, органом, який
встановлює причинний зв'язок смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, є МСЕК.

Позивачем не наведено доказів, які б
підтверджували, що смерть ОСОБА_15
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3,
настала внаслідок трудового каліцтва
або професійного захворювання, тому
витрати Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Донецька на виплату пенсій по втраті
годувальника у зв'язку з відсутністю
висновків МСЕК про причинно-слідчий
зв'язок смерті з каліцтвом або
профзахворюванням не підлягають
відшкодуванню.

Що стосується ОСОБА_3, якій виповнилося
23 роки ІНФОРМАЦІЯ_1, колегія суддів
зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_3 є отримувачем пенсії, якій було
призначено як дитині по втраті
годувальника, який помер від нещасного
випадку на виробництві або
профзахворювання. Витрати позивача на
виплату та доставку пенсії по особі
ОСОБА_3 відповідачем за попередній
період до 14.02.2013 року було відшкодовано
без заперечень. Зазначені обставини
сторонами не оспорювались. Разом з тим,
відповідачем не прийнято до
відшкодування витрати по виплаті
пенсії по вказаній особі з 14.02.2013 року
по 28.02.2013 року у розмірі 80 грн. 99 коп..

Задовольняючи вимоги позивача в цій
частині, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Згідно ч.2 ст. 47 Закону України "Про
пенсійне забезпечення",- зміна розміру
пенсії або припинення її виплати
членам сім'ї провадиться з першого
числа місяця, що йде за тим місяцем, в
якому настали обставини, що спричинили
зміну розміру або припинення виплати
пенсії.

Згідно абз. 7 ст. 40 Закону № 1105-XIV,-
страхові виплати провадяться протягом
строку, на який встановлено втрату
працездатності у зв'язку із страховим
випадком, а фінансування додаткових
витрат згідно із статтею 21 цього Закону
- протягом строку, на який визначено
потребу в них.

Згідно п. "д" ч.1 ст. 21 Закону № 1105-XIV,- у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

На думку суду першої інстанції,
відшкодування пенсії має
здійснюватися до закінчення потреби і
не обмежуватися днем досягнення 23
років.

Проте, колегія суддів не погоджується
із такими висновками.

Згідно із ст. 33 Закону, у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: діти,
які не досягли 16 років; діти з 16 до 18
років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти;

діти, які є учнями, студентами
(курсантами, слухачами, стажистами)
денної форми навчання - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ними 23 років;

жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють; інваліди - члени сім'ї
потерпілого на час інвалідності;
неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;
непрацездатні особи, які не перебували
на утриманні померлого, але мають на це
право. Право на одержання страхових
виплат у разі смерті потерпілого мають
також дружина (чоловік) або один з
батьків померлого чи інший член сім'ї,
якщо він не працює та доглядає дітей,
братів, сестер або онуків потерпілого,
які не досягли 8-річного віку. Пенсія у
разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Тобто, виходячи з наведених вимог
законодавства, якщо вимогами Закону
№1058 визначено право на пенсію певної
категорії осіб, які відповідають
певним критеріям, порядок пенсійних
виплат, то вимогами Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" також визначене право
на одержання щомісячних страхових
виплат певної категорії осіб. При чому
різниця полягає не лише у сфері
правового регулювання такого права,
але і можливих наслідків пов'язаних з
виконанням обов'язків, безпосередньо
Фонду по відшкодуванню пенсійному
фонду певних витрат пов'язаних з
пенсійними виплатами.

В даному випадку спір полягає не у
правомірності призначення та виплати
пенсії наведеній особі, якій
виповнилось 23 роки, але продовжує
отримувати пенсію по втраті
годувальника за правилами Закону №1058,
а спірним питанням є правова
можливість здійснити відшкодування
Відповідачем на користь Позивача
понесених ним витрати на виплату
пенсії по втраті годувальника
внаслідок настання певних обставин, що
унеможливлюють проведення такого
відшкодування.

Під цю категорію не може бути віднесена
ОСОБА_3, якій виповнилося 23 роки
ІНФОРМАЦІЯ_1, так як, з урахуванням ст.33
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в період проведених
пенсійних виплат з 14.02.2013 року вона
набула такого статусу, за яким у
відповідача відсутній обов'язок
проводити відшкодування сплаченої
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Застосування до спірних правовідносин
правил визначених судом першої
інстанції ч.2 ст. 47 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", абз. 7 ст. 40
Закону № 1105-XIV щодо необхідності
провести відшкодування понесених
витрат позивачем, з огляду на те, що
припинення її виплати членам сім'ї
провадиться з першого числа місяця, що
йде за тим місяцем, в якому настали
обставини, що спричинили припинення
виплати пенсії, в даному випадку є
недоречним та безпідставним.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції задовольняючи позовні
вимоги в цій частині, внаслідок
неправильної правової оцінки спірним
правовідносинам та положенням норм
матеріального права, прийшов до
безпідставного висновку про
задоволення позовних вимог. Щодо іншої
частини позовних вимог, у задоволенні
яких відмовлено, то суд апеляційної
інстанції вважає їх правильними.

З огляду на вищезазначене, з
урахуванням положень ст.202 КАС України,
апеляційна скарга позивача не підлягає
задоволенню, а апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню у
повному обсязі, в зв'язку з чим у
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 196,
198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Донецька - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Ленінському
районі м. Донецька - задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 28
листопада 2013 року по адміністративній
справі № 805/15211/13-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені адміністративного позову
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Донецька -
відмовити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частина
постанови прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошена у судовому засіданні 13
січня 2014 року. У повному обсязі
складена 14 січня 2014 2013 року.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів, - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя
М.М. Яковенко

Судді
Р.Ф. Ханова

А.В. Гайдар