Справа № 826/16753/13-а
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2013 року 09:45
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
представника позивача - Максименко В.О.,
представника відповідача - Мороз О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Креді Агріколь Банк» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулось публічне
акціонерне товариство «Креді Агріколь
Банк» (далі - позивач) з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків (далі - відповідач), в якому
просить визнати протиправним та
повідомлення-рішення від 23.05.2013 р.
Окружної Державної податкової служби -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків державної
податкової служби від 07.05.2013 року №
494/43-10/19357443, про результати виїзної
позапланової документальної перевірки
публічного акціонерного товариства
«Корпоративний та Інвестиційний Банк
300379 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 року по
Мотивуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає про порушення
податковим органом норм матеріального
та процесуального права при винесенні
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, а тому останнє
підлягає скасуванню.
Відповідачем позовні вимоги
заперечуються з огляду на те, що в ході
перевірки встановлено, що позивачем в
перевіряємому періоді здійснювалось
безоплатне надання товарів,
розповсюджених серед потенційних
клієнтів банку в рекламних цілях, що
суперечить нормам чинного
законодавства, а тому податкове
повідомлення-рішення прийняте
Представники позивача в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі та просили суд їх
В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував,
просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.
Співробітниками Окружної Державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків державної податкової служби
на підставі наказу від 27.02.2013 року №198
та направлень від 28.02.2013 року №209, №210,
№211, №212, №213, №214, №215 була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка публічного акціонерного
товариства «Корпоративний та
Інвестиційний Банк Креді Агріколь» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2009 р. по 28.02.2013 року.
Перевіркою встановлено порушення п.4.1
ст.4, п.5.1, пп.5.4.4 п.5.4 ст.5, п.7.4 ст.7 Закону
№334, пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.135.1 ст.135, абз. «г»
п.п.138.10.3 п.1З8.10 ст.138, п.п.153.2.5 п.153.2 ст.153
Податкового кодексу, що призвело до
заниження податку на прибуток у сумі 403
943,83 грн. в т.ч. періодах: І квартал 2010
року - 17 500,10 грн., ІІІ квартали 2010 року -
2011 року - 40 772,81 грн., ІІ квартал 2011 року -
8 490,76 грн., III квартали 2011 року - 55 332, 10
грн., ІІ-IV квартали 2011 року - 116 795,54 грн.,
І квартал 2012 року - 55 694,49 грн., ІІ
квартал 2012 року - 52 632,44 грн., ІІІ квартал
2012 року - 56 530,49 грн., 2012 рік - 164857,42 грн.;
пункту 2 підрозділу 4 розділу XX
«перехідних положень» з урахуванням
пп.57.1 ст.57 Податкового кодексу, а саме: у
встановлені законодавством терміни не
сплачено авансовий внесок з податку на
прибуток за лютий 2013 року у розмірі 6 997
879,00 грн.; пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1, п.4.2 ст.4,
пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 із урахуванням п.1.4 Закону
№168, пп.14.1.185 п.14.1, п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187,
п.188.1 ст.188, пп.189.1 ст.189 Податкового
кодексу, внаслідок чого занижено
податкове зобов'язання на загальну
суму 108 237,33 грн., в т.ч. по періодах:
липень 2010 року - 6 344,00 грн.; листопад 2010
року -4 022,00 грн.; грудень 2010 року - 33 136,20
грн.; лютий 2011 року - 2 691,18 грн.; березень
2011 року - 884,98 грн., квітень 2011 року - 53,10
грн.; червень 2011 року - 3 427,19 грн.;
вересень 2011 року - 561,76 грн.; листопад 2011
року - 798,67 грн., грудень 2011 року -31 156,00
грн.; лютий 2012 року - 3527,98 грн.; квітень 2012
року - 90,12 грн., червень 2012 року - 59,60 грн.,
серпень 2012 року - 65,50 грн.; жовтень 2012
року - 15 182,25 грн., листопад 2012 року - 6
236,80 грн.; порушення абз.«б» п.п.4.2.9 п.4.2
ст.4 з урахуванням вимог п.1.6 та п.1.15 ст.1,
ст..8, ст.14, ст. 16, абз.«а» п.17.2 ст.17 Закону
України від 22.05.2003 року №889-ІV «Про
податок з доходів фізичних осіб», із
змінами та доповненнями та абз. «б»
п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 з урахуванням пп.162.1.1
п.162.1 ст.162, пп.168.1.1 п.168.1, п.168.4 ст.168, абз
«а» п.171.1 ст.171 Податкового кодексу,
встановлено, що банком не нараховано,
не утримано та не сплачено (не
перераховано) до бюджету податок з
доходів фізичних осіб на загальну суму
23 154,47 грн., в тому числі по періодах:
червень 2010 року - 2 101,50 грн., жовтень 2010
року - 2 501,08 грн., листопад 2010 року - 1 517,58
грн., грудень 2010 року - 440,91 грн., січень
2011 року - 2 891,69 грн., лютий 2011 року - 989,81
грн., березень 2011 року - 836,12 грн., квітень
2011 року - 1 355,61 грн., травень 2011 року - 479,93
грн., червень 2011 року - 2 298,56 року,
листопад 2011 року - 1126,87 грн., грудень 2011
року - 1 773,68 грн., березень 2012 року - 1 697,21
грн., квітень 2012 року - 957,66 грн., травень
2012 року - 475,43 грн., червень 2012 року - 799,83
грн., липень 2012 року - 373,24 грн., жовтень
2012 року - 340,91 грн., листопад 2012 року - 321,30
грн.; п.2, п.4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 01.03.1999 року №303
«Про затвердження Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору» (зі
змінами та доповненнями) з урахуванням
Постанови Кабінету Міністрів України
від 20.06.1995 року №440 «Про затвердження
Порядку одержання дозволу на
виробництво, зберігання,
транспортування, використання,
захоронення, знищення та утилізацію
отруйних речовин» та Постанови
Кабінету Міністрів України від 03.08.1998
року №1218 «Про затвердження Порядку
розроблення, затвердження і перегляду
лімітів на утворення та розміщення
відходів» в частині розміщення та
тимчасового зберігання відходів за
перевіряємий період на суму 58 398,36 грн.,
ст. 7 Закону України від 03.07.1992 року №
2535-ХІІ (зі змінами та доповненнями), та
пп. 276.3.1 п. п.276.3 ст. 276 Податкового
кодексу, а саме банківською установою
не враховано підвищені коефіцієнти до
земель розташованими на територіях та
об'єктах історико-культурного
призначення за земельну ділянку, яка
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Володимирська, 23-а за період з 01.07.2009
року по 28.02.2013 року, в результаті чого
занижено податкове зобов'язання на
суму 378 792,78 грн.
За результатами даної перевірки було
складено акт «Про результати виїзної
позапланової документальної перевірки
публічного акціонерного товариства
«Корпоративний та Інвестиційний Банк
300379) з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 року по
28.02.2013 року (у зв'язку із реорганізацією
шляхом приєднання до ПАТ «Креді
(далі - акт перевірки).
На підставі виявлених порушень, що
зафіксовані в акті перевірки,
відповідачем прийнято податкове
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
108237,33 грн., за штрафними (фінансовими)
Вважаючи дане рішення відповідача
необґрунтованим, таким, що прийняте без
урахування фактичних обставин справи
та порушує права позивача, останній
звернувся до суду за їх захистом шляхом
скасування оскаржуваного рішення.
Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства врегульовує
Податковий кодекс України.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Відповідно до п.201.14 ст.201 Податкового
кодексу України платники податку
зобов'язані вести окремий облік
операцій з постачання та придбання
товарів/послуг, які підлягають
оподаткуванню, а також які не є
об'єктами оподаткування та звільнені
від оподаткування згідно з цим
Згідно п.1.4 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин) поставка послуг -
будь-які операції цивільно-правового
характеру з виконання робіт, надання
послуг, надання права на користування
або розпорядження товарами, у тому
числі нематеріальними активами, а
також з поставки будь-яких інших, ніж
товари, об'єктів власності за
компенсацію, а також операції з
безоплатного виконання робіт, надання
послуг. Поставка послуг, зокрема,
включає надання права на користування
або розпорядження товарами у межах
договорів оренди (лізингу), поставки,
ліцензування або інші способи передачі
права на патент, авторське право,
торговий знак, інші об'єкти права
інтелектуальної, в тому числі
промислової, власності.
Стаття 3 Закону України «Про податок на
додану вартість» визначає, що об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з поставки товарів та послуг,
місце поставки яких знаходиться на
митній території України.
Пунктом 14.1.185 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено постачання
послуг як будь-яка операція, що не є
постачанням товарів, чи інша операція з
передачі права на об'єкти права
інтелектуальної власності та інші
нематеріальні активи чи надання інших
майнових прав стосовно таких об'єктів
права інтелектуальної власності, а
також надання послуг, що споживаються в
процесі вчинення певної дії або
провадження певної діяльності.
Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України
«Про податок на додану вартість» база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
Згідно п.4.2 ст.4 Закону України «Про
податок на додану вартість» у разі
поставки товарів (робіт, послуг) без
оплати або з частковою оплатою їх
вартості коштами у межах бартерних
(товарообмінних) операцій, здійснення
операцій з безоплатної передачі
товарів (робіт, послуг), натуральних
виплат у рахунок оплати праці фізичним
особам, що перебувають у трудових
відносинах з платником податку,
передачі товарів (робіт, послуг) у межах
балансу платника податку для
невиробничого використання, витрати на
яке не відносяться до валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з
продавцем особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності, який не
зареєстрований як платник податку,
база оподаткування визначається
виходячи з фактичної ціни операції, але
не нижчої за звичайні ціни.
Стаття 188 Податкового кодексу України
визначає порядок визначення бази
оподаткування в разі постачання
Так, база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
Відповідно до п.187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; дата відвантаження товарів, а
в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
Як вбачається з матеріалів справи,
вибірковою перевіркою встановлено, що
банком в перевіряємому періоді
здійснювалось безоплатне надання
товарів, розповсюджених серед
потенційних клієнтів банку в рекламних
цілях на загальну суму 641186,19 грн.
Банком за період з 01.07.2009 року по 28.02.2013
року на підставі банківських виписок
та видаткових накладних здійснювалось
перерахування коштів за відповідні
Як зазначає відповідач, в ході
перевірки ПАТ «КІБ «Креді Агріколь»
надано підтверджуючі первинні
документи, а саме акти
приймання-передачі, банківські
виписки, видаткові накладні, податкові
накладні та ін. щодо понесених витрат.
Так, згідно бухгалтерських проводок
призначенням платежу зазначено
витрати на вартість чашок з логотипом,
календарів, новорічних подарункових
карток, компакт-дисків, листівок,
квітів для клієнтів, парасольок,
спиртних напоїв тощо.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги
посилається на приписи Закону України
«Про рекламу», згідно якого рекламні
засоби - засоби, що використовуються
для доведення реклами до її споживача.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
«Про рекламу», розповсюджувачі реклами
не можуть поширювати рекламу, якщо
відповідно до законодавства види
діяльності або товари, що рекламуються,
підлягають обов'язковій сертифікації
або їх виробництво чи реалізація
вимагає наявності відповідних дозволу,
ліцензії, а рекламодавець не надав
розповсюджувачу реклами копії таких
сертифіката, дозволу, ліцензії,
засвідчених у встановленому порядку.
Статтею 8 Закону України «Про рекламу»
передбачено, що у рекламі
забороняється, зокрема, рекламувати
товари, які підлягають обов'язковій
сертифікації або виробництво чи
реалізація яких вимагає наявності
спеціального дозволу, ліцензії, у разі
відсутності відповідного сертифіката,
Реклама алкогольних напоїв, реклама
знаків для товарів і послуг, інших
об'єктів права інтелектуальної
власності, під якими випускаються
алкогольні напої, забороняється,
зокрема, за допомогою заходів
рекламного характеру (крім спеціальних
виставкових заходів алкогольних
В ході судового розгляду встановлено
та матеріалами справи спростовується
факт того, що придбані позивачем
послуги виконували рекламну функцію, а
розповсюдження рекламних матеріалів
носило індивідуалізований характер,
матеріальні носії, спиртні напої не є
засобами розповсюдження інформації та
потребує спеціального оформлення, тому
суд приходить до висновку, що таке
розповсюдження, як зазначає позивач
рекламного продукту, по своїй суті
підпадає під поняття продажу товарів
(робіт, послуг), передбаченого п. 1.4
Закону України «Про податок на додану
вартість», а тому створює для позивача
податкові зобов'язання зі сплати ПДВ.
Враховуючи викладене, судом
встановлено, а позивачем не доведено,
що придбані ним матеріальні цінності
носять лише рекламний характер, у
зв'язку з чим контролюючим органом
правомірно донараховано податкові
Зважаючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про
необґрунтованість позовних вимог, а
отже, податкове повідомлення-рішення
прийняте з урахуванням всіх обставин.
Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних
повноважень покладений на нього
обов'язок щодо доказування виконав
Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.69, 70, 71, 158-163,167 КАС України,
Окружний адміністративний суд м. Києва,
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Креді Агріколь Банк» відмовити
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко