Справа № 826/15370/13-а
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2013-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі судді Григоровича П.О.,
розглянув в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Дока України
Т.О.В.»до проКиївської міжрегіональної
митниці Міндоходів Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості, стягнення
з державного бюджету коштів. ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дока України Т.О.В.»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування митної вартості товарів
від 28.03.2013: №100250000/2013/600377/2,
№100250000/2013/600378/2, №100250000/2013/600379/2; карток
відмови в прийнятті митної декларації
та стягнення з Державного бюджету
коштів в сумі 106758,84грн.
Ухвалою суду від 18.10.2013 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 07.11.2013, яке в подальшому відкладалось
з метою отримання додаткових доказів
по справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, в порушення норм Митного
кодексу України, було необґрунтовано
використано резервний метод
визначення митної вартості товарів,
які переміщувались позивачем через
митний кордон України, що призвело до
того, що митна вартість товару була
значною мірою збільшена. Позивач також
зазначає, що у відповідача не було
підстав для непогодження із заявленою
ним митною вартістю, визначеною за
основним методом №1 (ціною договору), а
тому оскаржуване рішення підлягає
Представник відповідача проти позову
заперечував та просив суд в позові
відмовити, посилаючись при цьому на
недотриманні позивачем вимог ч.2 ст.53 МК
України в частині надання всіх
необхідних для митного оформлення
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами за
відсутності необхідності
заслуховувати свідків чи експертів.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
Згідно з контрактом купівлі-продажу
від 18.01.2013 № ІМ-1/2013, укладеним між
підприємством «Дока Індастрі Гмбх»
(Австрія) та ТОВ з ІІ «ДОКА Україна
Т.О.В.» (Україна), позивач купує новий
опалубковий матеріал Дока та бувший у
використанні, а також його компоненти,
програмне забезпечення та рекламну
Відповідно до п. 1.2 Контракту точне
найменування товару, ціни, а також його
кількість вказані в інвойсі, який є
невід'ємним додатком до даного
Контракту, на кожну поставку окремо.
Пунктом 3.1 Контракту встановлено, що
оплата здійснюється шляхом
банківського переказу на рахунок
продавця протягом 90 днів з дати,
вказаної в товарних інвойсах.
На підставі вказаного договору до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів представником митного
брокера ФОП «ОСОБА_1» було подано
електронні митні декларації від 28.03.2013
№№100250000/2013/051781, №100250000/2013/051782,
100250000/2013/051786 для митного оформлення
товарів «вироби з дерева», що надійшли
на адресу позивача. Суд звертає увагу,
що вказані митні декларації позивач
суду не надав.
Митна вартість товарів була
задекларована за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).
Як зазначає позивач, для підтвердження
заявлених відомостей ним були подані
- зовнішньоекономічний контракт
№ІМ-1/2013 від 18.01.2013;
- інвойси №080150684 від 25.03.2013, №080150550
від 22.03.2013, №080150768 від 26.03.2013;
- Довідки про транспортні витрати
№28-03/13-1від 28.03.2013, №25-03/13-1 від 25.03.2013;
№28-03 від 28.03.2013.
На переконання позивача, вказані
документи чітко ідентифікували
оцінюваний товар та місили об'єктивні і
достовірні дані, що піддавались
обчисленню, підтверджували ціну
товарів та одночасно підтверджували
митну вартість імпортованих позивачем
За результатами розгляду поданих
документів відповідач-1 направив
декларанту позивача електронні
повідомлення на адресу
на виявлені у документах розбіжності.
Одночасно, декларанту було
запропоновано надати наступні
додаткові документи: транспортні
(перевізні) документи, прайс-лист
виробника товару; висновок про
вартісні характеристики товару,
підготовлені спеціалізованою
експертною організацією; виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).
В трьох випадках представника митного
брокера ОСОБА_1 було ознайомлено з
вказаним переліком та проведено
процедуру консультації з ним.
Декларант повідомив про те, що на даний
момент не має можливості надати
додаткові документи, що
підтверджується його особистим
підписом на витягах з електронних
повідомлень, які наявні в матеріалах
справи.
У зв'язку з цим, митну вартість ввезених
товарів було самостійно скориговано
відповідачем-1 за шостим (резервним)
методом та прийняті оскаржуваних
Зокрема, на підставі рішення про
коригування митної вартості товарів
від 28.03.2013 №100250000/2013/600378/2 митну вартість
товару "вироби з дерева, що
використовуються при складанні
будівельної опалубки, нові. Doka Балка.
Виробник «Doka Industri Gmbh» скориговано на
рівні 1,9570 євро/кг.; товару «вироби з
пластмас, що використовуються при
складанні будівельної опалубки,
жорсткі, виробник «Doka Industri Gmbh»
скориговано на рівні 2,11 євро/кг.; товару
«вироби з пластмас, що
використовуються при складанні
опалубки (універсальний конус 22мм)
виробник «Doka Industri Gmbh» скориговано на
рівні 8,9155 євро/кг.;
Згідно з рішенням про коригування
митної вартості товарів від 28.03.2013
№100250000/2013/600379/2 митну вартість товарів
- товару №1 «вироби з дерева, що
використовуються при складанні
будівельної опалубки, нові. Doka Балка.
Виробник "Doka Industri Gmbh" - на рівні 1,9570
- товару №2 «вироби з чорних металів
(устаткування та складові частини
збірної опалубки. Нові: Doka стійка для
перекриттів)" - на рівні 3,0850 євро/кг;
У зв'язку з прийняттям вищевказаних
рішень відповідачем-1 відмовлено у
митному оформленні митних декларацій
та прийнято картки відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
Товари було випущено у вільний обіг за
митними деклараціями від 29.03.2013
№№100250000/2013/051802, 100250000/2013/051848,
100250000/2013/051799 із наданням позивачем
гарантій відповідно до частини 7 статті
55 Митного кодексу України зі сплатою
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною декларантом, та
забезпеченням сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом.
Не погоджуючись з прийнятими
рішеннями, у межах строку дії гарантій
позивач направив відповідачу-1
додаткові документи, що
підтверджується листами від 13.06.2013 №№
413, 410, 412).

За результатами їх розгляду
відповідач-1 повідомив про відсутність
підстав для перегляду спірних рішень,
про що свідчать листи Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
від 19.06.2013 №14.1/2-24/739, №14.1/2-24/780, №14.1/2-11/787.

Вирішуючи спір по суті заявлених
позовних вимог, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами статті 52 Митного кодексу
України заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Відповідно до частин 1-3 статті 53
Митного кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави
для висновку про те, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості товарів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та пояснення сторін, оцінюючи
встановлені митним органом неповноту
та розбіжності у поданих документах,
суд виходить з наступного.

Згідно з інвойсом від 22.03.2013 №080150550
загальна вартість партії товару
складає 19494,80євро. Разом з тим, як
свідчить копія експортної декларації
країни відправлення від 22.03.2013
№13АТ230000ЕVGNIG35, вартість товару складає
19854,79євро.

Згідно з інвойсом від 25.03.2013 №080150684
загальна вартість партії товару
складає 17042,40євро. Разом з тим, як
свідчить копія експортної декларації
країни відправлення від 25.03.2013
№13АТ230000ЕVGW62J6, вартість товару складає
17402.40євро.

В матеріалах справи наявний витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, з
якого вбачається, що засновником та
єдиним володільцем статутного
капіталу позивача є компанія «Doka Industri
Gmbh» (Австрія).

Враховуючи викладене, суд вважає
пропозицію митниці надати додаткові
документи з метою перевірки впливу
взаємозалежності на ціну товарів
доречною та обґрунтованою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
58 Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товару за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорт, застосовуються
у разі, якщо покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Частинами 12-15 статті 58 Митного кодексу
України передбачено, що той факт, що
продавець і покупець пов'язані між
собою особи, сам по собі не може бути
підставою для розгляду вартості
операції як неприйнятної. У таких
випадках необхідно розглянути
обставини продажу та прийняти вартість
операції за умови, що взаємовідносини
покупця і продавця не вплинули на ціну
оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав
вважати, що відносини, зазначені у
частині дванадцятій цієї статті,
вплинули на ціну оцінюваних товарів,
митний орган повинен надати декларанту
або уповноваженій ним особі свої
письмові обґрунтування, що такий вплив
мав місце.

Частиною 16 статті 58 Митного кодексу
України передбачено, що для цілей цього
Кодексу особи вважаються пов'язаними
між собою у випадках, зазначених у
статті 15 Угоди про застосування статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року.

Згідно з частиною 17 статті 58 Митного
кодексу України особи, одна з яких є
одноосібним агентом, одноосібним
дистриб'ютором чи одноосібним
концесіонером іншої, як би це не
називалося, вважаються пов'язаними для
цілей цього Кодексу, якщо вони
підпадають хоча б під один із
критеріїв, визначених у статті 15 Угоди
про застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Відповідно до пункту 4 Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди про тарифи й торгівлю 1994 року для
цілей цієї Угоди особи вважаються
пов'язаними між собою, тільки якщо:

а) вони є службовцями або директорами
підприємств один в одного;

b) вони юридично визнані партнерами по
бізнесу;

c) вони є роботодавцем і працівником;

d) будь-яка особа безпосередньо чи
опосередковано володіє, контролює або
утримує 5 чи більше відсотків випущених
акцій, що дають право голосу, або акцій
обох з них;

e) один з них безпосередньо або
опосередковано контролює іншого;

f) обидва безпосередньо або
опосередковано контролюються третьою
особою;

g) разом вони безпосередньо або
опосередковано контролюють третю
особу;

h) вони є членами однієї й тієї самої
сім'ї.

З аналізу вищезазначених законодавчих
положень суд приходить до висновку, що
підставою, яка унеможливлює визнання
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) є пов'язаність
покупця та продавця, яка вплинула на
ціну товару.

Відповідно до частини 18 статті 58
Митного кодексу України при продажу
товарів між пов'язаними особами
вартість операції береться за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів за першим методом,
якщо декларант покаже, що така вартість
є близькою до вартості однієї з
нижчезазначених операцій, яка
здійснювалася одночасно або майже
одночасно з операцією з оцінюваними
товарами:

1) вартості операції при продажу
непов'язаним покупцям ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів для
експорту в Україну;

2) митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів,
визначеної згідно з положеннями статті
62 цього Кодексу;

3) митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів,
визначеної згідно з положеннями статті
63 цього Кодексу.

У разі здійснення вищезазначених
порівнянь враховується наявна у органу
доходів і зборів або подана
декларантом чи уповноваженою ним
особою інформація щодо різниці в
комерційних рівнях продажу, кількісних
показниках, елементах і витратах,
зазначених у частині десятій цієї
статті, та витратах, які понесені
продавцем при продажу, коли продавець і
покупець не пов'язані між собою, і не
понесені продавцем при продажу, коли
продавець і покупець пов'язані між
собою.

Під час судового розгляду встановлено,
що позивачем не було надано довідкову
інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам,
розрахунок ціни (калькуляцію).

Враховуючи те, що продавець товару -
фірма «Doka Industri Gmbh» (Австрія) є
одноосібним учасником позивача, суд
вважає, що ненадання вищевказаних
документів не дозволяє контролюючому
органу дійти однозначного висновку про
відсутність впливу взаємопов'язаності
сторін на ціну товарів.

В матеріалах справи наявний лист фірми
«Doka Industri Gmbh» (Австрія) від 28.02.2013, згідно
з яким калькуляція цін та вартості
виробництва є комерційною таємницею та
не може бути розголошена третім особам.
Не заперечуючи право виробника на
захист своєї комерційної таємниці, суд
звертає увагу на те, що отримані
відомості про митну вартість товару не
можуть використовуватись в інших
цілях. Крім цього, витребуваний
митницею розрахунок ( калькуляція) мала
бути адресована підприємству, яке
створене безпосередньо самим "Doka Industri
Gmbh", а не третім особам.

На підтвердження висновку суду про
істотне значення вищевказаних
документів для перевірки правильності
задекларованої вартості свідчать
також положення п. 2.3 контракту,
відповідно до якого при поставці
нового опалубкового матеріалу Дока
продавець надає покупцю знижки для
розвитку ринку на окремі статистичні
групи.

Згідно з п. 2.4 контракту продавець
продає покупцю опалубковий матеріал
Дока, що був у використанні, по зниженій
ціні. Ціна залежить від строку
експлуатації та фактичного стану
матеріалу. Ціна на матеріал, що був у
використанні, є нижчою від вартості
нового опалубкового матеріалу від 1 до
80%.

Також, суд зазначає, що під час розгляду
справи позивачем не надавались до суду
виписки з бухгалтерської документації,
а також банківські платіжні документи,
які з огляду на пункт 3.1 Контракту могли
бути в наявності позивача.

Крім того, суд звертає увагу на той
факт, що в калькуляціях транспортних
витрат виділена плата за навантаження,
а в ДМВ така інформація відсутня.

В наданому прайс-листі фірми виробника
товарів не вказано умов оплати,
відповідно до яких можуть бути
застосовані вказані ціни на продукцію,
характер тари, упаковки.

Прайс-лист розроблений безпосередньо
для позивача, тобто має суб'єктивну
спрямованість та суперечить суті
прас-листа як комерційної пропозиції.

Згідно з експертним висновком №2505 в
процесі аналізу експертом
розглядались документи, що подавались
до митного оформлення та інформація
фірми-виробника. Таким чином, не
здійснено аналізу цін на ідентичні або
подібні товари та не враховано
кон'юнктуру ринку, а експерт
посилається виключно на цінову
інформацію фірми-виробника товару.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що
розмір знижки залежить від статичної
групи матеріалу та регулюється умовами
ринку. Але митному органу не надано
жодної інформації щодо віднесення
оцінюваного товару до групи матеріалів
на яку може надаватись знижка у розмірі
20% або доказів падіння ринку даної
продукції.

Методи визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних
товарів, за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів не
використовувались у зв'язку з
відсутністю цінової інформації у
митного органу щодо митної вартості
ідентичних та подібних (аналогічних)
товарів, які продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього.

Для використання методу визначення
митної вартості на основі віднімання
вартості у митного органу була
відсутня інформація щодо ціни одиниці
товару, за якою оцінювані ідентичні чи
подібні товари продаються найбільшою
партією на території України одночасно
або у час, максимально наближений до
часу ввезення, або на найбільш ранню
дату після ввезення товарів, які
оцінюються, але до сплину 90-денного
строку.

Метод визначення митної вартості на
основі додавання (віднімання) вартості
не був використаний у зв'язку з тим, що
Позивачем не були надані документи на
основі яких можливо застосувати даний
метод: вартості матеріалів та витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів, обсягу прибутку та
загальних витрат, витрат на
завантаження, розвантаження та обробку
оцінюваних товарів, витрат на
страхування цих товарів та інших
витрат, пов'язаних із ввезенням цих
товарів в Україну.

Таким чином, митницею був застосований
резервний метод визначення митної
вартості.

Верховний суд України при розгляді
справи аналогічної категорії (визнання
протиправними та скасування рішень про
визначення митної вартості товарів), а
саме в постанові від 10.04.2012 у справі №
21-52а12 за позовом відкритого
акціонерного товариства «Грета» до
Східної митниці Державної митної
служби України, Головного управління
Державного казначейства України в
Донецькій області про визнання
протиправними та скасування рішень,
дійшов до висновку, що митниця може
вимагати, а суб'єкт господарювання має
надати лише належні документи для
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності визначеної
митної вартості товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Митний орган може вимагати, а декларант
має надати лише належні документи для
перевірки та підтвердження
правильності зазначеної митної
вартості товару.

Надання неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митного
органу щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Митні органи, відповідно до покладених
на них завдань, забезпечують контроль
за виконанням законодавства України з
питань митної справи й справлянням
податків і зборів та інших завдань,
покладених на митну службу України.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів проводиться
митним органом, що здійснює митне
оформлення товарів із застосуванням
різних форм митного контролю згідно з
положеннями Митного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що оскаржувані рішення про
коригування митної вартості товарів та
картки відмови в прийнятті митної
декларації прийняті відповідачем у
відповідності та у межах чинного
законодавства, а тому підстав для їх
скасування у суду немає.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, дійшов
висновку, що позовні вимоги, в даному
випадку, є необґрунтованими та такими,
що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 КАС України. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя

П.О. Григорович