Справа № 21-417а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., Тітова
Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до Ясинуватської районної державної
адміністрації Донецької області (далі -
РДА) про визнання протиправним і
скасування розпорядження,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
протиправним та скасувати пункт 3.1
розпорядження РДА від 17 вересня 2009 року
№ 513 «Про зміну цільового призначення
земельної ділянки, що знаходиться у
власності ОСОБА_1 на території
Спартаківської сільської ради» (далі -
розпорядження № 513) у частині
зобов'язання позивача відшкодувати
втрати сільськогосподарського
виробництва в сумі 337 834 грн 95 коп., які
спричинені зміною цільового
призначення земельної ділянки для
потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським виробництвом.

На обґрунтування позову зазначила, що
законодавством не передбачено
обов'язку сплати втрат
сільськогосподарського виробництва
власником земельної ділянки при зміні
її цільового призначення. Вважає, що
немає підстав для відшкодування
зазначених втрат згідно зі статтею 207
Земельного кодексу України (далі - ЗК),
на що посилається відповідач в
оскаржуваному розпорядженні, оскільки
зміна цільового призначення земельної
ділянки позивача здійснювалася без її
вилучення (викупу) у власника та
переходу права власності на земельну
ділянку до іншої особи.

Донецький окружний адміністративний
суд постановою від 4 липня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 2 вересня 2011 року, позовні вимоги
задовольнив.

Вищий адміністративний суд України
постановою від 16 травня 2013 року рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасував, у задоволенні позову
відмовив.

Скасовуючи вказані рішення, касаційний
суд зазначив, що РДА правомірно,
відповідно до статті 207 ЗК та пункту 4
постанови Кабінету Міністрів України
від 17 листопада 1997 року № 1279 «Про
розміри та Порядок визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі - постанова № 1279),
зобов'язала позивача відшкодувати
понесені витрати
сільськогосподарського виробництва,
оскільки внаслідок зміни цільового
призначення земельних ділянок, які
перебувають у власності позивача,
відбулося фактичне вилучення
сільськогосподарських угідь з
категорії земель
сільськогосподарського призначення
для потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським виробництвом.

Касаційний суд вказав на помилковість
посилання судів на ту обставину, що
втрати сільськогосподарського
виробництва підлягають відшкодуванню
лише у випадку фактичного примусового
вилучення (викупу) земельних ділянок.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_1
просить скасувати постанову Вищого
адміністративного суду України та
залишити в силі рішення судів першої та
апеляційної інстанцій. На
підтвердження неоднакового
застосування касаційним судом норм
матеріального права додано ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 28 травня 2013 року, в якій касаційний
суд у подібних правовідносинах указав,
що факт затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та факт затвердження проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки мають
різне призначення і не можуть
ототожнюватися. Отже, затвердження
проекту відведення земельної ділянки
спірним розпорядженням відповідача не
відбулося, також не відбулось і
переходу права власності на земельну
ділянку у зв'язку з наданням, передачею,
вилученням (викупом), відчуженням цієї
земельної ділянки. Тому суд і дійшов
висновку про відсутність підстав для
відшкодування позивачем втрат
сільськогосподарського виробництва.

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що заява про
перегляд оскаржуваного рішення Вищого
адміністративного суду України не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 237
КАС судові рішення в адміністративних
справах можуть бути переглянуті
Верховним Судом України з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що у справі, копію судового
рішення в якій додано до заяви, суд
касаційної інстанції по-іншому, ніж в
оскаржуваній постанові, застосував
положення статті 207 ЗК та пункту 4
постанови № 1279.

Проте судове рішення, на яке у своїй
заяві посилається ОСОБА_1 для
підтвердження підстави, установленої
пунктом 1 частини першої статті 237 КАС,
Верховний Суд України 22 жовтня 2013 року
скасував і направив справу, в якій воно
було ухвалене, на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що оскільки
обставини, які стали підставою для
перегляду справи, не підтвердилися, у
задоволенні заяви ОСОБА_1 слід
відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути
оскаржена, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В.
Кривенко

Судді:М.Б. Гусак О.В. Кривенда П.В.
Панталієнко О.О. Терлецький О.А.
Коротких В.Л. Маринченко О.Б. Прокопенко
Ю.Г. Тітов