Справа № 826/15217/13-а
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., суддів Келеберди В.І.,
Данилишина В.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно державної
реєстраційної служба України Сіволіна
Михайла Юрійовича, Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, третя особа Державна
реєстраційна служби України про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії ,скасування
рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту
також - позивач) з позовом до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
державної реєстраційної служба
України Сіволіна Михайла Юрійовича
(надалі також - відповідач1), Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
(надалі також - відповідач2), третя особа
Державна реєстраційна служби України,
в якому з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна щодо відмови у
внесенні змін до технічного паспорту
будинку АДРЕСА_1;

- зобов'язати Комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
внести зміни до технічного паспорту на
будинок АДРЕСА_1 та виключити зі штампу
«самочинне будівництво» цього
технічного паспорту підвал під літерою
«аі» площею 74,1 кв.м., прибудову під
літерою «аЗ-1» площею 26,4 кв.м., надбудову
під літерою «а4-1» площею 164,6 кв.м,
мансарду під літерою «а4» площею 136,7
кв.м., сарай під літерою «В» площею 22,0
кв.м., сарай під літерою «в» площею 2,7
кв.м., гараж під літерою «Г» площею 41,3
кв.м., сарай під літерою «Г1» площею 41,3
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1».

- визнати незаконним та скасувати
рішення № 5223168 від 22.08.2013р. Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сіволіна Михайла Юрійовича про
відмову у реєстрації права власності
на приміщення будинку АДРЕСА_1 згідно
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22.08.2013р .

- зобов'язати Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича зареєструвати за
ОСОБА_1 право власності на підвал під
літерою «аі» площею 74,1 кв.м., прибудову
під літерою «аЗ-1» площею 26,4 кв.м.,
надбудову під літерою «а4-1» площею 164,6
кв.м, мансарду під літерою «а4» площею
136,7 кв.м., сарай під літерою «В» площею
22,0 кв.м., сарай під літерою «в» площею 2,7
кв.м., гараж під літерою «Г» площею 41,3
кв.м., сарай під літерою «Г1» площею 41,3
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що дії та рішення
відповідачів не відповідають вимогам
законодавства, порушують законні права
та інтереси позивача як співвласника Ѕ
частини житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечували з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
суд з підстав, визначених ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, прийшов до висновку про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з огляду
про наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
Згідно договору купівлі-продажу від
03.02.1977 р. позивач придбав Ѕ частину
житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель. Право власності на вказану
частину будинку зареєстровано в КМБТІ
8.04.1977 р. за№17108.

В 1978 р. позивачем добудовано на
земельній ділянці кухню, коридор,
веранду, басейн. В період 2005-2006 років за
письмовою згодою іншого співвласника
будинку ОСОБА_3 позивачем зроблено за
власний рахунок прибудови та добудови
до будинку АДРЕСА_1.

15.07.2013р. позивач звернувся з заявою до
реєстраційної служби Головного
управління юстиції в м. Києві про
реєстрацію вказаних приміщень.

За наслідком розгляду заяви
позивача відповідачем1 прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації права власності від 22.08.2013р.
№ 5223168.

Позивач вважає таке рішення
протиправним, та таким, що порушує його
законні права та інтереси, за захистом
яких звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV
(далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації врегульовано
нормами Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», який спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону № 1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
є обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ст. 19 Закону,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: -договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; -
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; - свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;
державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом; - рішень судів, що
набрали законної сили; - інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав
на нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Водночас, в ч. 1 ст. 24 Закону №1952,
визначений вичерпаний перелік
правових підстав для відмови у
державній реєстрації прав, до яких
зокрема належать: - заявлене право не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; - нерухоме
майно або більша за площею його частина
перебуває в іншому реєстраційному
(кадастровому) окрузі; - із заявою про
державну реєстрацію звернулася особа,
яка відповідно до цього Закону не може
бути суб'єктом права власності на даний
об'єкт нерухомого майна або
представником такого суб'єкта; - подані
документи не відповідають вимогам,
установленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами, або не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; - заяву про державну
реєстрацію права власності відповідно
до правочину про відчуження нерухомого
майна було подано після державної
реєстрації обмежень, вчинених щодо
цього майна; - заявлене право власності
або інше речове право вже
зареєстроване.

Частиною третьою ст. 17 Закону № 1952-IV
визначено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Як слідує із позовної заяви,
позивач зазначає, що рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень було прийнято всупереч
рішенню Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 лютого 2013 року у
справі № 2610/24727/2012, яким визнано за
позивачем право власності.

З огляду про що, суд зазначає, як
вбачається з описової частини рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 лютого 2013 року у справі
№2610/24727/2012 у 1978 році до частини
житлового будинку, що належить ОСОБА_1
було добудовано кухню, коридор, веранду
та басейн.

При цьому, зазначеним рішенням суду за
позивачем визнано право власності на:
"підвал під літерою "аі", прибудову під
літерою "а-3-1", прибудову під літерою
"а4-1", мансарду під літерою "а4", сарай під
літерою "В", сарай під літерою "в", гараж
під літерою "Г", сарай під літерою ТІ", що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1".

Так, відповідно до статті 5 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" у Державному реєстрі прав
реєструються речові права та їх
обтяження на земельні ділянки, а також
на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено
прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
прав на такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

З поданого заявником рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 лютого 2013 року у справі №
2610/24727/2012 вбачається, що до частини
житлового будинку, що належить ОСОБА_1
було добудовано кухню, коридор, веранду
та басейн, разом із тим, заявником не
подано документів, що свідчать про
введення наведених об'єктів в
експлуатацію.

Проте, суд звертає увагу на те, що
питання щодо правомірності
спорудження відповідних прибудов в
рамках справи №2610/24727/2012 не
досліджувались, а відтак у державного
виконавця не було можливості провести
державну реєстрацію права власності на
них.

Разом з тим, зміст рішення суду у
справі №2610/24727/2012 не дає змоги
встановити чи є підвал під літерою "аі",
прибудова під літерою "а-3-1", прибудова
під літерою "а4-1", мансарда під літерою
"а4", сарай під літерою "В", сарай під
літерою "в", гараж під літерою "Г" та
сарай під літерою "П", право власності
на які визнано за ОСОБА_1, об'єктами
нерухомого майна в розумінні статті 181
Цивільного кодексу України та статті 5
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», що унеможливлює
визначення можливості проведення
державної реєстрації прав власності на
зазначені речі.

Крім того, якщо зазначені речі є
нерухомим, то із наведеного рішення
суду не вбачається за можливе
встановлення їх характер, а саме чи є
вони самостійними нерухомим речами,
складають складну нерухому річ або ж є
складовими частинами головної
нерухомої речі - житлового будинку або
його частини.

Так матеріали справи свідчать
проте, що заявником подано заяву про
державну реєстрацію права власності на
житловий будинок в той час, якщо
зазначені об'єкти нерухомості є
окремими нерухомими речами, то
відповідно до абзацу другого пункту 7
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703, заява про державну реєстрацію
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо.

Також зазначене рішення суду не
містить необхідної для внесення до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно інформації, а саме:
призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий); площа об'єкта
нерухомого майна (загальна та (за
наявності) житлова); відомості про
складові частини об'єкта нерухомого
майна (найменування та/або присвоєння
літера, загальна та (за наявності)
житлова площа об'єкта нерухомого майна,
який є складовою частиною складної
речі та призначений для обслуговування
іншої (головної) речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю).

Як вбачається з рішення суду,
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 в рівних частках (по Ѕ частині) і
був реконструйований ОСОБА_1 за
наявності спільної часткової
власності.

Разом із тим, відповідно до
абзаців сьомого та восьмого пункту 46
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703, у разі коли державна реєстрація
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно
проводиться на реконструйований об'єкт
нерухомого майна, що до проведення
реконструкції належав на праві
спільної власності, заявник, крім
документів, що зазначені в цьому
пункті, подає органові державної
реєстрації прав письмову згоду всіх
співвласників об'єкта нерухомого майна
щодо проведення його реконструкції.
Якщо розмір відповідних часток у праві
спільної власності змінився у зв'язку з
проведенням реконструкції об'єкта
нерухомого майна, заявник подає
органові державної реєстрації прав
письмову заяву співвласників про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт нерухомого
майна.

У разі коли державна реєстрація
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно
проводиться на новозбудований або
реконструйований об'єкт нерухомого
майна, будівництво якого здійснювалося
двома і більше особами, заявник, крім
документів, що зазначені в цьому
пункті, подає органові державної
реєстрації прав документ, яким
визначено окрему частину об'єкта
нерухомого майна, що набувається у
власність кожною з таких осіб, або
письмову заяву даних осіб про розподіл
часток у спільній власності на
новозбудований або реконструйований
об'єкт нерухомого майна у зв'язку з
набуттям права спільної власності на
такий об'єкт.

Водночас, всупереч зазначеного
нормативного положення заявником не
було подано відповідних документів для
проведення державної реєстрації прав.

За таких обставин на переконання
суду, відповідач1 діяв правомірно,
оскільки подані позивачем документи
не відповідали установленим вимогам та
не давали змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, що є
підставою для відмови у проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень відповідно до частини першої
статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Водночас, суд звертає увагу на те,
що відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, зазначених у
статті 24 Закону, не позбавляє заявника
права повторно звернутися із заявою за
умови усунення перешкод для державної
реєстрації прав та їх обтяжень (частина
3 статті 24 Закону).

Враховуючи вищевикладене, суд
прийшов до висновку про те, що
відповідач1 діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог до
відповідача2, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів
технічної інвентаризації Бюро, на
об'єкт нерухомого майна що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, станом на 04.11.2011
року, позивачем здійснено самовільне
будівництво, а саме: підвал під літ.
«аі» пл.. 74,1 кв.м; прибудова під літ.
«аЗ-1» пл.. 26,4 кв.м; надбудова під літ.
«а4-1», 164,6 кв.м; мансарда над. літ. «а4» 136,7
кв.м.; сарай під літ. «В» пл.. 22,0 кв.м;
сарай під літ. «в» пл.. 2,7 кв.м.; гараж під
літ. «Г» пл. 41,3 кв.м., сарай під літ. «Г»
пл.. 41,3 кв.м.; гараж під літ. «Д» пл. 20,0
кв.м.

Відповідно до абзацу 38 пункту 3.2
із змінами, внесеними згідно з наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 08.02.2006 р. № 42, наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 01.06.2010 р. № 167) Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, виявлені в установленому
порядку самочинно збудовані будинки
або прибудови до будинків,
господарські будівлі (прибудови),
торговельні, господарські кіоски та
павільйони, металеві гаражі підлягають
технічній інвентаризації з уключенням
їх у планові та інші матеріали. У разі
самочинного будівництва на оригіналах
інвентаризаційної справи, технічного
паспорта і копіях планових матеріалів,
що їх видають власникам, на вільному
від записів місці, з лицьового боку
проставляють штампи встановленого
зразка: «Збудовано самочинно».

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до Постанови КМУ від 13
квітня 2011 р. №461 Про питання прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів прийняття в експлуатацію
об'єктів, що належать до І - III категорії
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснено на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації Інспекцією поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації. Датою
прийняття в експлуатацію об'єкта є дата
реєстрації такої декларації.

У відповідності до п.9.1.2 Правил
забудови м. Києва, затверджених
рішенням Київської міської ради від
27.01.2005 року, експлуатація та
використання об'єктів незавершених
будівництвом і не прийнятих в
експлуатацію забороняється.

Отже, враховуючи ту обставину, що
в матеріалах справи відсутні дані про
те, що дана будівля не введена в
експлуатацію відповідачем2 правомірно
було внесено до технічного паспорту
відмітку про відсутність введення в
експлуатацію вказаних будівель.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
прийшов до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно державної
реєстраційної служба України Сіволіна
Михайла Юрійовича, Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, третя особа Державна
реєстраційна служби України про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії, скасування
рішення, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
І.А. Качур

Судді
В.І. Келеберда

В.М. Данилишин