Справа № К/9991/35004/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2013-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2013 року
м. Київ К/9991/35004/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.,за участю
секретаря:Руденко А.М.,за участю
представників позивача:не з'явився,
відповідача:Яфонкіна Є.А.,прокурора:
Чубенка В.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.08.2010 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.05.2011 р.

у справі № 2а-6414/10/2670

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_7

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва

про визнання незаконними та скасування
рішень,

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_7 (далі - позивач)
звернулася з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва (далі -
відповідач) про визнання незаконними
та скасування рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.08.2010 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.05.2011 р.,
позов задоволено частково: скасовано
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 30.06.2009 р.
№/0 та від 17.09.2009 р. №/1, в
іншій частині позову відмовлено,
судовий збір у розмірі 1,70 грн. стягнуто
на користь позивача за рахунок
місцевого бюджету, витрати на правову
допомогу у сумі 74,48 грн. стягнуто на
користь позивача за рахунок Державного
бюджету України.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із касаційною скаргою, у якій просить
їх скасувати у частині задоволення
позовних вимог та прийняти нове
рішенням, яким відмовити у задоволенні
позову.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу на адресу суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що фахівцями податкового
органу було проведено виїзну планову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2006 р. по 31.03.2009 р., результати
якої оформлено актом від 23.06.2009 р.
№7177/17-4-.

У ході проведеної перевірку
контролюючим органом було встановлено
порушення позивачем вимог п. 1 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме:
проведення розрахункових операцій на
суму вартості проданих товарів
(наданих послуг) без використання
розрахункової книжки; пп. 7.7.1, пп. 7.8.2 п.
7.8 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», а саме: несвоєчасне
подання до ДПІ декларацій з ПДВ за
лютий, квітень, грудень місяці 2007 року.

На підставі акту перевірки були
прийняті рішення від 30.06.2009 р. №/0
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 10 557 840,70 грн. та
податкове повідомлення рішення від
30.06.2009 р. №/0 щодо сплати штрафних
(фінансових) санкцій по податку на
додану вартість у розмірі 510,00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження вказаних рішень, скарги
позивача було залишено без
задоволення, прийнято нове податкове
повідомлення-рішення від 31.08.2009 р.
№/1 та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 17.09.2009
р. №/1, аналогічні за змістом.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, розглянувши та
обговоривши наведені сторонами доводи,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновків, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду касаційної
інстанції, відповідач вказує на
безпідставність висновків судів
попередніх інстанцій щодо порушення
ним строку застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій згідно
рішень від 30.06.2009 р. №/0 та від
17.09.2009 р. №/1, передбаченого ст. 250
Господарського кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач проводила розрахунки у
безготівковій формі через установу
банку, а також за готівку з
використанням книги обліку
розрахункових операцій.

За період з 01.07.2006 р. по 31.12.2006 р.
приватним підприємцем задекларовано
валовий дохід на загальну суму 407 422,00
грн. (без ПДВ), а згідно з банківськими
виписками встановлено отримання
доходу на загальну суму 186 560,00 грн. (без
ПДВ), відповідно до книги обліку
розрахункових операцій - 152 958,35 грн. (без
ПДВ).

У 2006 р. не задекларований дохід, також
не проведений через книгу обліку
розрахункових операцій за період 01.07.2006
р. по 31.12.2006 р. на загальну суму 1 691 736,47
грн. (без ПДВ). Всього за II півріччя 2006
року не проведено через КОРО дохід у
сумі 2 111 568,14 грн.

Відтак, податковим органом встановлено
проведення позивачем розрахункових
операцій на суму вартості проданих
товарів (наданих послуг) без
використання розрахункової книжки, чим
порушено п.1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Суди попередніх інстанцій
задовольняючи позовні вимоги,
обгрунтовано виходили з того, що
встановлене в акті перевірки порушення
позивачем вимог Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» вчинене протягом ІІ півріччя
2006 року, тоді як оскаржуване рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій прийняте 30.06.2009 р., тобто з
порушенням встановленого ст. 250
Господарського кодексу України
річного строку застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Так, ст. 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» встановлено, що за порушення
вимог цього Закону до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові
санкції.

Відповідно до ст.238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідації його
наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються ст. 239 цього
Кодексу, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

З огляду на викладене фінансові
санкції у вигляді штрафів за порушення
норм регулювання обігу готівки є
адміністративно-господарськими
санкціями у розумінні ст.238, ст.239
Господарського кодексу України, а
відтак повинні застосовуватися у межах
строків, визначених ст.250 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 250
Господарського кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Відтак, з урахуванням того, що факт
порушення позивачем вимог п.1 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів» розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг був підтверджений
судовими інстанціями, підстави вважати
спірне рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій законним
відсутні зважаючи на порушення
відповідачем законодавчо визначеного
строку для застосування таких санкцій.

Зважаючи на викладене, задоволення
судами попередніх інстанцій позовних
вимог у зазначеній частині є цілком
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210 - 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва залишити без
задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05.08.2010 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.05.2011 р. у справі № 2а-6414/10/2670
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута з підстав, встановлених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя:О.М. Нечитайло
Судді:Л.В. Ланченко Н.Г. Пилипчук