Справа № 813/7420/13-а
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2013-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2013 року м. Львів
№ 813/7420/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Москаля
Р.М., за участю секретаря судового
засідання Думич Х.М., представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Онисько З.М., розглянув у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3) до державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ДПІ у Франківському районі м. Львова)
про скасування податкових
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржені рішення
прийнято на основі необґрунтованих
висновків податкового органу про
віднесення ФОП ОСОБА_3 до складу витрат
звітних періодів (2011, 2012рр.)
документально непідтверджених витрат
на дизельне пальне, обслуговування та
страхування автотранспорту та
відрядження водіїв під час здійснення
міжнародних перевезень вантажними
автомобілями, що належать позивачу. З
тих ж мотивів ФОП ОСОБА_3 не
погоджується з висновком податкового
органу про завищення ним податкового
кредиту з податку на додану вартість
(далі - ПДВ) за рахунок сум податку,
сплаченого в ціні дизельного пального.
Тому наполягає, що сплачені в ціні
отриманих позивачем товарів (пального
тощо) суми ПДВ на підставі належно
оформлених податкових накладних та
чеків правомірно віднесено ним до
складу податкового кредиту
відповідних звітних періодів. Звертає
увагу суду, що відповідач обґрунтовує
правомірність прийнятих рішень
нормативними актами, які або не пройшли
процедури державної реєстрації в
Міністерстві юстиції України, або
скасовані, і не можуть застосовуватися
як обов'язкові для суб'єкта
господарювання. Позивач ставить під
сумнів акт планової документальної
перевірки як носій доказової
інформації, оскільки за його скаргою
було проведеного позапланову
перевірку наданих первинних
документів; в акт позапланової
перевірки в подальшому з невідомих
причин вносилися зміни листом, яким
викладено кілька розділів акта в іншій
редакції. Наведене в цілому свідчить
про тенденційність та поверховість
перевірки, що призвело до
недостовірності встановлених
податковим органом обставин.
Наполягає, що наданими до перевірки та
суду документами документально
підтверджується обґрунтованість
формування ФОП ОСОБА_3 витрат, що
враховуються при визначенні чистого
оподатковуваного доходу, а також
податкового кредиту з ПДВ відповідних
звітних періодів. Представник позивача
позовні вимоги підтримав повністю з
підстав, викладених у позовній заяві,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судових
засіданнях проти позову заперечив
повністю з підстав, викладених у
запереченні на адміністративний позов
(том 4, а.с. 136-137), вважає позовні вимоги
безпідставними, просить у задоволенні
позову відмовити. Заперечення на позов
обґрунтовано тим, що перевіркою
встановлено факт віднесення ФОП ОСОБА_3
витрат на придбання пально-мастильних
матеріалів та витрат по відрядженнях
найманих робітників при здійсненні
вантажних перевезень за 2011 рік на суму
815166,98 грн., за 2012 рік на суму 1110320,51 грн.
На думку відповідача, надані до
перевірки первинні документи не
містять необхідної інформації про факт
понесення витрат, відповідно не
встановлено кількість
пально-мастильних матеріалів,
витрачених при здійсненні перевезень і
немає можливості обчислити їх вартість
для включення їх до складу понесених
витрат. Оскільки витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
то підприємець ОСОБА_3 не мав права
відносити вартість пально-мастильних
матеріалів до складу витрат.
Перевіркою також встановлено
завищення ФОП ОСОБА_3 податкового
кредиту з ПДВ за рахунок включення до
складу податкового кредиту суми ПДВ з
вартості витрат, понесених на
придбання пально-мастильних
матеріалів. Перевіркою також
встановлено, що ФОП ОСОБА_3 не подав
розрахунок збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 4 кв.2010 року; за вказане порушення
застосовано штраф у сумі 170 грн.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, дослідив долучені до
матеріалів справи письмові докази,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та встановив
наступні обставини справи та
відповідні їм правовідносини:
ДПІ у Франківському районі м. Львова
проведено планову виїзну
документальну перевірку ФОП ОСОБА_3 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012р., за
результатами якої складено акт №777
/17-2/НОМЕР_1 від 17.05.2013 р. (том 1, а.с. 12-25;
далі - акт від 17.05.2013р.).
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в
період з 18.10.2010р. по 31.12.2012р. надавав
послуги по міжнародному перевезенню
вантажів власним автомобільним
транспортом. Податковим органом
встановлено включення ФОП ОСОБА_3 до
складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування,
витрат на придбання пально-мастильних
матеріалів та витрат по відрядженнях
найманих робітників при здійсненні
вантажних перевезень за 2011 рік на суму
815166,98 грн., за 2012 рік на суму 1110320,51 грн.
ФОП ОСОБА_3 до перевірки надав
подорожні листи вантажного автомобіля
в міжнародному сполученні, згідно яких
вираховував витрати на
пально-мастильні матеріали. Проте
графи даних подорожніх листів
"показання спідометра при виїзді з
гаража, показання спідометра при
поверненні в гараж, маршрут руху,
відстань в км, пробіг в км, з вантажем,
без вантажу, виконано ткм всього, в т.ч.
по іноземній території, перевезено
тонн, паливо: залишок при виїзді,
залишок при поверненні, вид палива,
одержано палива, витрати палива по
факту, витрати палива по нормі,
економія палива (+) чи (-)" не заповнені.
Відповідно не встановлено кількість
пально-мастильних матеріалів,
витрачених при здійсненні перевезень і
немає можливості обчислити їх вартість
для включення їх до складу понесених
витрат. Оскільки витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
то підприємець ОСОБА_3 не мав права
відносити вартість пально-мастильних
матеріалів до складу витрат. Також в
акті від 17.05.2013р. вказано, що ФОП ОСОБА_3
до перевірки не надав звіти про
використання коштів, виданих
працівникам на відрядження, які
включив до складу витрат. Тому ревізори
прийшли до висновку про завищення ФОП
ОСОБА_3 суми витрат за 2011 рік на 815166,98
грн., за 2012 рік на 1110320,51 грн.
Оскільки ФОП ОСОБА_3 не підтвердив
використання пально-мастильних
матеріалів в оподатковуваних
операціях, то сплачені при їх придбанні
суми ПДВ безпідставно включено
підприємцем ОСОБА_3 до складу
податкового кредиту відповідного
періоду, що призвело до завищення суми
податкового кредиту за 2011-2012 рр. на суму
Перевіркою також встановлено, що ФОП
ОСОБА_3 не подав до податкового органу
розрахунок збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 4 кв. 2010 року (2010 рік).
З огляду на наведені обставини
податковий орган за наслідками
планової документальної перевірки
дійшов висновку про порушення ФОП
- ст. 6 п.6.2 «Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища» № 162/379 від 19.07.99р. із
змінами і доповненнями, пп. 4.1.1. п.4.1 ст.4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000р. №2181-III із
внесеними змінами та доповненнями, в
частині не подання до податкового
органу розрахунку збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 4 кв.2010 року (2010 рік);
- п.14.1.181 ст. 14, пп. 201.4 ст. 201, пп.198.4 ст. 198,
п.200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України
від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із внесеними
змінами і доповненнями) в результаті
чого занижено податок на додану
- п. 167.1 ст. 167 та п. 177.1, п. 177.2, 177.4. ст. 177
Податкового Кодексу України N 2755-VI від
02.12.2010р. (із змінами та доповненнями) в
частині перекручення даних в поданій
декларації про майновий стан і доходи
за 2011-2012р.р., що привело до несплати до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб в сумі 324658,10 грн., в т.ч. за 2011 рік -
138013,72 грн., за 2012 рік - 186644,38 грн.
Платник податків з такими висновками
податкового органу не погодився, про що
зазначив в розписці про отримання
копії акта перевірки від 17.05.2013р.
На підставі наведених вище висновків
акта від 17.05.2013 р. ДПІ у Франківському
районі м. Львова від 31.05.2013 року винесла
податкові повідомлення - рішення:
- податкове повідомлення рішення №
ст. 167 , п.177.1, п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України ФОП ОСОБА_3 збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб на 405822,63 грн., в т.ч. 324658,1 грн. -
(фінансові) санкції (том 1, а.с.61);
- податкове повідомлення рішення
п.14.1.181 ст.14, пп. 201.4 ст. 201, пп. 198.4 ст. 198, п.
200.1 ст. 200 Податкового кодексу України
ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
грн. - основний платіж, 7975,25 грн. -
штрафні (фінансові) санкції (том 1, а.с.
- податкове повідомлення рішення
п. 6.2 «Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища» № 162/379 від 19.07.1999 р. із
змінами та доповненнями, пп. 4.1.1 п. 4.1. ст.
4 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» до ФОП ОСОБА_3 застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170
грн. (том 1, а.с.11).
ФОП ОСОБА_3 оскаржив перелічені вище
податкові повідомлення-рішення до
вищестоящого органу в порядку
адміністративного оскарження.
Головне управління Міндоходів у
Львівській області в процесі розгляду
скарги призначило позапланову
перевірку ФОП ОСОБА_3, оскільки
скаржник заперечував викладені в акті
від 17.05.2013р. обставини щодо неподання до
перевірки документів, що підтверджують
правомірність формування ним витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування (том 4, а.с.151-152).
За наслідками позапланової
документальної перевірки ФОП ОСОБА_3
складено акт № 121/17-2/НОМЕР_1 від 05.08.2013р.
«Про результати позапланової
документальної перевірки дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1)
за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012р.» (том 1,
а.с.26-52; далі - акт від 05.08.2013р.).
Позаплановою перевіркою встановлено,
що ФОП ОСОБА_3 до складу витрат включив
витрати на придбання пально-мастильних
матеріалів та витрати по відрядженнях
найманих робітників при здійсненні
вантажних перевезень за 2011 рік на суму
698784,15 грн., за 2012 рік на суму 1099283,54 грн. В
акті від 05.08.2013р. вказано про надання
ФОП ОСОБА_3 до перевірки подорожніх
листів вантажного автомобіля у
міжнародному сполученні та звітів про
використання коштів, наданих
працівникам на відрядження, проте
висновки ревізорів щодо належності
оформлення таких документів та, як
наслідок, обґрунтованості формування
ФОП ОСОБА_3 витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, по
Ревізор зазначає, що ФОП ОСОБА_3 не
підтвердив понесені витрати на
придбання пально-мастильних
матеріалів та витрати по відрядженнях
найманих робітників при здійсненні
вантажних перевезень за 2011 рік на суму
815166,98 грн. (що відображено в графі 4
(428288,62 грн.) та графі 6 (386878,36 грн.) додатку
7 до розділу податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2011 рік №
грн. (що відображено в графі 4 (635785,98 грн.)
та графі 6 (474534,53 грн.) додатку 5 до
розділу податкової декларації про
від 07.02.2012р. Поряд з тим в акті від
05.08.2013р. зазначено, що ФОП ОСОБА_3
завищив суми витрат за 2011 рік на 698784,15
грн., за 2012 рік на 1099283,54 грн., чим
порушено п.177.2, п.177.4. ст.177 Податкового
Кодексу України (том 1, а.с. 38-39).
На підставі такого викладу виявлених
порушень ревізор в розділі «Висновок»
вказав, що ФОП ОСОБА_3 порушив п. 167.1 ст.
167 та п. 177.1, п. 177.2, п.177.4. ст. 177
Податкового Кодексу України в частині
перекручення даних в поданій
декларації про майновий стан і доходи
за 2011-2012рр., що привело до несплати до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб в сумі 302996,72грн., в т.ч. за 2011 рік -
118228,66 грн., за 2012 рік - 184768,06 грн. Висновки
щодо порушення інших норм податкового
законодавства (ПДВ, штраф за неподання
звітності) в акті від 05.08.2013р. порівняно
з актом від 17.05.2013р. не змінилися.
В подальшому ДПІ у Франківському
районі м. Львова скерувала ФОП ОСОБА_3
лист від 08.08.2013 р. № 1973 (том 1, а.с.53-60) «Про
внесення змін та доповнень до акта
позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3 від
05.08.2013р. №121/17-2/НОМЕР_1». Згідно цього
листа, податковий орган вирішив
викласти розділ ІІ акта від 05.08.2013р. в
іншій редакції. Переписування акта від
05.08.2013р. мотивовано допущеними при його
складенні «опечатками».
За результатами розгляду первинної
скарги ФОП ОСОБА_3 Головне управління
Міндоходів у Львівській області
винесло рішення про результати
розгляду первинної скарги від 12.08.2013р.
№7580/10/10-8005/484 (том 1, а.с. 61-68), згідно якого
залишило без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Франківському районі м. Львова від
основного платежу з податку на доходи
фізичних осіб та 5415,35 грн. штрафних
(фінансових санкцій).
14 серпня 2013 року ДПІ у Франківському
районі м. Львова винесла податкове
а.с.9), згідно якого ФОП ОСОБА_3 збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб на 378745,89 грн., в т.ч. 302996,71 - основне
(фінансові) санкції.
Повторна скарга ФОП ОСОБА_3 до
Міністерства доходів і зборів України
на податкові повідомлення-рішення
31.05.2013 р. залишена без розгляду (том 1,
ФОП ОСОБА_3 вважає перелічені податкові
повідомлення-рішення протиправними,
оскільки такі прийняті на підставі
надуманих висновків ревізорів ДПІ у
Франківському районі м. Львова, тому
звернувся до суду з даним позовом.
При прийнятті рішення суд керується
наступними нормами права:
Відповідно до ст.ст. 162-164 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
платником податку на доходи фізичних
осіб в т.ч. є фізична особа - резидент,
яка отримує доходи як з джерела їх
походження в Україні, так і іноземні
доходи. Об'єктом оподаткування
резидента є: - загальний місячний
(річний) оподатковуваний дохід; - доходи
з джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання); -
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.
Базою оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду. Базою
оподаткування для доходів, отриманих
від провадження господарської або
незалежної професійної діяльності, є
чистий річний оподатковуваний дохід,
який визначається відповідно до пункту
177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178
Відповідно до ст. 177 ПК України доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).
До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.
Пунктом 138.1 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, складаються із:
- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті;
- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Пунктом 138.4 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Пунктом 138.8 статті 138 ПК України
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: - прямих матеріальних витрат; -
прямих витрат на оплату праці; -
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; -
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; - вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; - інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
Підпунктом «г» підпункту 138.8.5 пункту
138.8 статті 138 ПК України передбачено, що
до складу загальновиробничих витрат
включаються серед інших витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Пунктом 44.1 статті 44 розділу II ПК
України передбачено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 року від N
996-XIV (з наступними змінами та
доповненнями) визначено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства, а первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
Згідно ст. 9 цього ж Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 року N 88, первинні документи -
це документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів. Первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.
Відповідно до пп. 139.1.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.
Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які:
1) підтверджені первинними документами;
2) пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Датою використання
товарів/послуг вважається дата
визнання витрат відповідно до розділу
Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Аналіз господарської діяльності
платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.
До 01.01.2011 року принципи побудови
системи оподаткування в Україні,
податки і збори (обов'язкові платежі) до
бюджетів та до державних цільових
фондів, а також права, обов'язки і
відповідальність платників визначав
Закон України «Про систему
оподаткування» від 25.06.1991 року № 1251-XII
(далі - Закон № 1251).
У статті 2 цього Закону передбачено, що
під податком і збором (обов'язковим
платежем) до бюджетів та до державних
цільових фондів слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету
відповідного рівня або державного
цільового фонду, здійснюваний
платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законами України про
Одним із обов'язків платника податків і
зборів (обов'язкових платежів),
передбачених у ст. 9 Закону №1251, є
подання до державних податкових
органів та інших державних органів
відповідно до законів декларації,
бухгалтерську звітність та інші
документи і відомості, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів (обов'язкових платежів) (п. 2 ч. 1
Відповідно до п. 14 ч. 1, ч. 2 ст. 14 Закону
№1251 збір за забруднення навколишнього
природного середовища належить до
загальнодержавних податків і зборів
(обов'язкових платежів), які
встановлюються Верховною Радою
України і справляються на всій
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища» збір за забруднення
навколишнього природного середовища
встановлюється на основі фактичних
обсягів викидів, лімітів скидів
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище і розміщення
відходів, утворення радіоактивних
відходів (включаючи вже накопичені)
(обчислюється пропорційно обсягу та
активності радіоактивних відходів, а
також для експлуатуючої організації
ядерних установок атомних
електростанцій - на основі показників
виробництва електричної енергії за
певний період, для інших суб'єктів
діяльності у сфері використання
ядерної енергії, перелік яких
визначається Кабінетом Міністрів
України, - пропорційно активності
радіоактивних матеріалів, та
стягується одночасно з їх придбанням)
та тимчасове зберігання радіоактивних
відходів їх виробниками (обчислюється
пропорційно терміну зберігання
радіоактивних відходів понад
встановлений строк з урахуванням їх
обсягу та активності).
На виконання положень Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища» спільним наказом
Державної податкової адміністрації
України та Мінекобезпеки №162/379 від
19.07.1999 року було затверджено Інструкцію
про порядок обчислення та сплати збору
за забруднення навколишнього
природного середовища (далі -
Інструкція № 162/379), відповідно до п. 1
якої ця Інструкція визначає єдиний на
території України порядок обчислення і
сплати збору за забруднення
навколишнього природного середовища
(далі - збір), а також відповідальність
платників за достовірність даних про
обсяги викидів в атмосферне повітря
забруднюючих речовин, скиди
забруднюючих речовин безпосередньо у
водні об'єкти, розміщені відходи та за
правильність обчислення, повноту і
своєчасність сплати збору.
Згідно з п. 1.4 Інструкції № 162/379 за цією
Інструкцією обчислюються суми збору,
який справляється, в т.ч. за викиди в
атмосферне повітря забруднюючих
речовин (далі - викиди) стаціонарними і
пересувними джерелами забруднення.
Відповідно до п. 6.2 Інструкції № 162/379
суми збору, який справляється за викиди
пересувними джерелами забруднення,
обчислюються платниками самостійно
щокварталу наростаючим підсумком з
початку року, виходячи з кількості
фактично використаного пального та
його виду, на підставі нормативів збору
за ці викиди. Відповідно до п. 7.1.
Інструкції № 162/379 базовий податковий
(звітний) період збору дорівнює
календарному кварталу. Платники збору
складають податкові розрахунки за
формою, затвердженою центральним
органом державної податкової служби,
наростаючим підсумком за квартал,
півріччя, дев'ять місяців та рік і
подають їх протягом 40 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем податкового (звітного) кварталу,
до органів державної податкової служби
за місцем перебування платника збору
на податковому обліку - у разі
здійснення викидів пересувними
джерелами забруднення (підп. 3 п. 7.1).
Згідно з п. 7.2. Інструкції № 162/379
платники збору протягом десяти
календарних днів, що настають після
граничного строку подання податкового
розрахунку, сплачують збір за місцем
перебування платника збору на
податковому обліку - у разі здійснення
викидів пересувними джерелами
забруднення (підп. 3 п. 7.2).
Згідно з пп. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 року № 2181-III (чинного у період
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон №2181), платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом «г» підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті. Відповідно підп. «б» підп. 4.1.4. п.
4.1 ст. 4 Закон № 2181 податкові декларації
подаються за базовий податковий
(звітний) період, що дорівнює
календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі при
сплаті квартальних або піврічних
авансових внесків), - протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).
З метою приведення чинних
нормативно-правових актів до норм
Податкового кодексу України спільним
наказом Державної податкової
адміністрація та Міністерства
екології та природних ресурсів України
від 20.01.2011 року № 24/35 «Про визнання
такими, що втратили чинність, деяких
наказів Комітету України з питань
геології та використання надр,
Державної податкової адміністрації
України» визнано таким, що втратив
чинність наказ Державної податкової
адміністрації України та
Мінекобезпеки № 162/379 від 19.07.1999 року,
яким було затверджено згадану вище
Інструкцію про порядок обчислення та
сплати збору за забруднення
навколишнього природного середовища.
Відповідно до п. 4 наказу Державної
податкової адміністрації та
Міністерства екології та природних
ресурсів України від 20.01.2011 року № 24/35,
цей наказ набирає чинності з дня його
офіційного опублікування. За допомогою
бази даних офіційного веб-порталу
Верховної ради України
встановив, що офіційна публікація
названого нормативного акта відбулася
в Офіційному віснику України від 11.02.2011
року, № 8, (стор. 209, стаття 402). Таким
чином, саме з цієї дати зазначений вище
наказ набрав чинності. До цієї дати
положення Інструкції № 162/379 були
При вирішенні спору суд враховує
наступні обставини та керується
наступними мотивами:
ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа
- підприємець 24.01.2006р., станом на дату
перевірки перебуває на обліку як
платник податків в ДПІ у Франківському
районі м. Львова; в охоплений
перевіркою період був платником в т.ч.
податку на додану вартість (том І, а.с. 13,
Основними зареєстрованими видами
діяльності ФОП ОСОБА_3 в охоплений
перевіркою період серед інших були:
- вантажний автомобільний
транспорт (КВЕД 49.41);
- інша допоміжна діяльність у
сфері транспорту (КВЕД 52.29).
ФОП ОСОБА_3 володіє ліцензією Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті НОМЕР_2, згідно якої вправі
надавати послуги з внутрішніх та
міжнародних перевезень вантажів
автомобільним транспортом (том 1, а.с.13).
У підприємницькій діяльності ФОП
ОСОБА_3 в охоплений перевіркою період
1) власні транспортні засоби: -
автомобіль вантажний DAIMLER CHRYSLER днз №?
НОМЕР_3; - причіп бортовий № НОМЕР_4; -
автомобіль вантажний DAIMLER CHRYSLER днз №?
НОМЕР_5; - причіп бортовий № НОМЕР_6; -
автомобіль вантажний DAIMLER CHRYSLER №?
НОМЕР_7; - причіп бортовий № НОМЕР_8 (том
2) працю трьох найманих працівників
шоферів (том 1, а.с.15).
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в
охоплений перевіркою період надавав
послуги по міжнародному перевезенню
вантажів автомобільним транспортом
ФОП ОСОБА_3 на підставі п. 1.3 Наказу
Мінтрансу від 10.02.1998р. № 43 «Про
затвердження Норм витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті» наказом №
01/11 від 25.03.2011р. (том 4, а.с.134-135) встановив
норми (в т.ч. базову лінійну норму, норму
на виконання транспортної роботи, а
також коригуючі коефіцієнти згідно п.
3.1.1, 3.1.10., 3.1.13, 3.1.14 наказу № 43 від 10.02.1998р.)
для автомобіля: вантажний Мерседес днз
№ НОМЕР_3 з причепом № НОМЕР_4;
вантажний Мерседес днз № НОМЕР_5 з
причепом № НОМЕР_8; - вантажний Мерседес
НОМЕР_7 з причепом № НОМЕР_6.
Необхідність видання ФОП ОСОБА_3 такого
наказу зумовлюється тим, що наказ
Мінтрансу від 10.02.1998р. № 43 «Про
затвердження Норм витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті» не
передбачає нормативів для списання
пального належними позивачу
вантажними автомобілями Мерседес (DAIMLER
CHRYSLER) модифікації ACTROS 1835.
Факт використання вище перелічених
вантажних автомобілів в
підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_3
підтверджується в т.ч. подорожніми
листами вантажного автомобіля в
міжнародному сполученні (том 1, а.с.82-199),
в яких зафіксовано марку та державний
номерний знак автомобіля та причепа,
П.І.Б. водія, дату виїзду з гаража,
замовника послуг по перевезенню,
маршрут перевезення, місце
завантаження та розвантаження,
фактично пройдену відстань, відмітки
про маршрут перевезення, а також
розрахунок витрат пального на
перевезення в літрах, проведений
згідно нормативів на підставі наказу №
01/11 від 25.03.2011р.
Оцінюючи доводи сторін щодо належності
таких доказів суд враховує таке.
Обов'язковість використання типової
форми подорожнього листа вантажного
автомобіля в міжнародному сполученні
та необхідність заповнення всіх його
граф всіма суб'єктами підприємницької
діяльності установами і організаціями
незалежно від відомчого
підпорядкування, форми власності, які
здійснюють перевезення вантажів
автомобільним транспортом або для яких
виконуються такі перевезення
встановлювалася спільним наказом
Мінтрансу та Мінстату від 07.08.1996р. №
228/253 «Про затвердження Інструкції про
порядок виготовлення, зберігання,
застосування єдиної первинної
транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи». На підставі висновку
Міністерства юстиції України від 15
травня 2006 року № 10/68 рішення про
державну реєстрацію наказу
Міністерства статистики України та
Міністерства транспорту України від 7
серпня 1996 року N 228/253 скасовано та 31
травня 2006 року зазначений наказ
виключено з Державного реєстру
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади.
Спільний наказ Мінтрансу та Мінстату
від 29.12.1995р. № 488/346 «Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля», яким
затверджено в т.ч. форму подорожнього
листа вантажного автомобіля в
міжнародному сполученні, не
зареєстрований в Міністерстві юстиції
Відповідно до Указу Президента України
від 03.10.1992р. № 493/92 «Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади» встановлено, що з 1
січня 1993 року нормативно-правові акти,
які видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації. Державну
реєстрацію здійснюють
нормативно-правових актів міністерств,
інших центральних органів виконавчої
влади, органів господарського
управління та контролю - Міністерство
юстиції України. Нормативно-правові
акти, зазначені в статті 1 цього Указу,
набувають чинності через 10 днів після
їх реєстрації, якщо в них не
встановлено пізнішого строку надання
З огляду на викладені норми права ФОП
ОСОБА_3 не зобов'язаний застосовувати
передбачені наведеними нормативними
актами типові форми подорожніх листів
чи обов'язково заповнювати всі наявні в
таких типових формах реквізити.
Суд оцінює надані позивачем подорожні
листи з огляду на їх заповнені графи та
в сукупності з іншими письмовими
доказами. Суд вважає, що наведених в цих
подорожніх листах відомостей
достатньо для встановлення факту
надання ФОП ОСОБА_3 транспортних послуг
по міжнародному перевезенню вантажу та
віднесення до витрат вартості
зазначеної в цих листах кількості
дизельного пального. Адже з відомостей
цих подорожніх листів можна становити
замовника послуг по перевезенню, водія
та автомобіль з причепом, який
здійснював перевезення, маршрут
перевезення, пункт навантаження та
розвантаження, відстань між цими
пунктами, загальну протяжність
маршруту та кількість палива,
списаного на поїздку згідно
встановлених по підприємству
нормативів для конкретного автомобіля.
З огляду на це не заповнення тих чи
інших реквізитів наданих до перевірки
подорожніх листів сама по собі жодним
чином не спростовує того факту, що ФОП
ОСОБА_3 поніс витрати на оплату
дизельного пального для заправки
вантажного автомобіля, що здійснював
міжнародне перевезення по вказаному у
подорожньому листі маршруті.
ФОП ОСОБА_3 надав суду та до перевірки
звіти про використання коштів на
відрядження або під звіт за охоплений
перевіркою період (том 1, а.с.200-249; том 2,
а.с.1-188, 199-248; том 3, а.с.1-249; том 4, а.с.1-87), до
кожного з котрих долучено
документальне підтвердження
використання водіями коштів (платіжні
документи про оплату пального, послуг
митниці та ДП «Служба міжнародних
автомобільних перевезень», а також про
розмір добових водію тощо). Надані
документи в сукупності підтверджують
факт понесення ФОП ОСОБА_3 витрат на
оплату водіям відрядження та інших
витрат, пов'язаних із здійсненням
міжнародного перевезення, та не
містять очевидних недоліків щодо їх
форми та змісту. Суд враховує, що в акті
перевірки від 17.05.2013р. ревізори
вказували про відсутність таких
доказів. Після подання позивачем
скарги до вищестоящого органу в акті
від 05.08.2013р. ревізор вказав про часткове
надання таких документів, але не
врахував їх показників з причини
неналежного оформлення (без пояснення,
в чому саме полягає їх неналежне
оформлення). В листі від 08.08.2013р. про
внесення змін до акта від 05.08.2013р.
ревізор вже вказує, що ФОП ОСОБА_3 до
перевірки не представив в повному
обсязі та представив не належним чином
оформлені звіти про використання
коштів, виданих працівникам на
відрядження, а саме: за 2011 рік на суму
270495,53 грн. та за 2012 рік на суму 463497,56 грн.
Наведені акти не містять відомостей
про те, в чому саме полягає
неналежність звітів про використання
коштів на відрядження. З огляду на це
суд критично оцінює доводи податкового
органу щодо документального не
підтвердження ФОП ОСОБА_3 факту
понесення витрат на відрядження
На вимогу суду представник позивача
надав реєстри первинних документів
(том 4, а.с.161-171), в яких містять відомості
про найменування (чек, квитанція,
накладна тощо), дату та номер
первинного документа, а також вид
товару (дизпаливо, олива, страховка,
авансовий звіт тощо), на підставі яких
формувалися показники графи «вартість
документально підтверджених витрат,
пов'язаних з господарською діяльністю»
податкових декларацій ФОП ОСОБА_3 про
майновий стан і доходи за 2011-2012рр. (том 3,
а.с.194-199). До матеріалів справи долучено
копії таких первинних документів (том 1,
а.с.200-249; том 2, а.с.1-188, 199-248; том 3, а.с.1-249;
том 4, а.с.1-133, 172-250; том 5, а.с.1-97).
З відомостей цих реєстрів вбачається,
що документально підтверджені витрати
ФОП ОСОБА_3 на паливо, оливу, страховки,
відрядження та супутні міжнародному
перевезенню обов'язкові платежі
митниці та обслуговуючим
підприємствам становлять: 1) за 2011 рік -
816055,63 грн., в т.ч. 472858,20 грн. по чеках,
квитанціях, накладних на придбання
палива, оливи, страховок тощо та 343470,43
грн. витрат по авансових звітах; 2) за 2012
рік - 1111886 грн. (864134,20 грн. + 247751,80 грн.
Оцінюючи наведені обставини в їх
сукупності суд дійшов висновку, що
надані позивачем первинні документи
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» до форми та змісту
первинних документів бухгалтерського
обліку. Дослідження змісту цих
первинних документів дозволяє без
будь-яких перешкод встановити характер
та обсяги господарських правовідносин
позивача з його контрагентами,
оскільки містять всі необхідні
відомості про господарські операції та
підтверджують їх реальне здійснення.
Аналіз змісту придбаних позивачем
товарів/послуг свідчить про їх
безпосередній зв'язок з господарською
діяльністю підприємства, що полягає
наданні послуг з міжнародного
перевезення товарів власним вантажним
транспортом. З огляду на це висновок
відповідача про те, що ФОП ОСОБА_3 не
підтвердив понесення витрат на
придбання пально-мастильних
матеріалів та витрат по відрядженнях
найманих робітників при здійсненні
вантажних перевезень за 2011 рік на суму
698784,15 грн. та за 2012 рік на суму 1099283,54 грн.
є помилковим та спростовується
долученими до матеріалів справи
письмовими доказами. Тому податкове
14.08.2013р. слід скасувати як протиправне.
Враховуючи те, що понесені позивачем
витрати на придбання пально-мастильних
матеріалів є документально
підтвердженими та пов'язаними з його
господарською діяльністю (вантажні
перевезення), суд вважає правомірним
формування ФОП ОСОБА_3 показників
податкового кредиту з ПДВ за рахунок
сум податку, сплачених в ціні таких
пально-мастильних матеріалів. Спору
щодо належності оформлення наданих до
перевірки податкових накладних чи
чеків на придбання пального між
сторонами не виникало. З огляду на це
суд вважає, що висновок податкового
органу про заниження ФОП ОСОБА_3 суми
знайшов документального
підтвердження. Тому податкове
31.05.2013р. слід скасувати як протиправне.
Матеріалами перевірки підтверджується
та сторонами визнається той факт, що в
період з 01.04.2010 року по 31.12.2010 року ФОП
ОСОБА_3 здійснював підприємницьку
діяльність з використанням вантажних
транспортних засобів та на підставі
норм Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
був платником збору за забруднення
навколишнього природного середовища.
В даному випадку в предмет доказування
входить встановлення
наявності/відсутності обов'язку ФОП
ОСОБА_3 подати розрахунок по збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 4 квартал 2010 року.
Суд вважає, що ФОП ОСОБА_3 як платник
збору за забруднення навколишнього
природного середовища відповідно до
наведених вище норм Інструкції № 162/379
був зобов'язаний протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) кварталу (31.12.2010р.), тобто до 10
лютого 2011 року, подати податковому
органу розрахунок збору за забруднення
навколишнього природного середовища.
Як вже вказано судом, Інструкція № 162/379
втратила чинність з 11 лютого 2011 року,
відтак до цієї дати її положення, в тому
числі щодо необхідності подання
платником збору згаданого вище
розрахунку, були чинними і
обов'язковими до виконання. Суд
встановив, що ФОП ОСОБА_3 свого
обов'язку подати розрахунок збору за
забруднення навколишнього середовища
не виконав. Мотиви, якими він
обґрунтовує свою позицію на думку суду
є безпідставними, оскільки ґрунтуються
вони на помилковій думці про те, що
Інструкція №162/379 втратила чинність ще
в січні 2011 року, відповідно обов'язку
подавати такий розрахунок не виникло.
З урахуванням наведених вище норм
законодавства та встановлених
обставин справи суд погоджується з
висновком відповідача у тому, що
позивач допустив порушення норм
податкового законодавства, оскільки не
подав у встановлені законодавством
строки розрахунку збору за забруднення
навколишнього природного середовища
Щодо розмірів штрафних санкцій за
порушення ФОП ОСОБА_3 податкового
законодавства в цій частині суд
Відповідно пп. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону
України №2181 платник податків, що не
подає податкову декларацію у строки,
визначені законодавством, сплачує
штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожне таке неподання або її
затримку. Станом на дату завершення
податкової перевірки позивача та
прийняття оскарженого податкового
року Закон №2181 вже втратив чинність.
Відтак, суд погоджується з позицією
відповідача, що при вирішенні питання
щодо застосування до платника
фінансових (штрафних) санкцій за
податкове правопорушення слід
керуватися положеннями чинного з 01.01.2011
року Податкового кодексу України (далі
Згідно з п. 120.1 ст. 120 ПК України
неподання або несвоєчасне подання
платником податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання. Разом з тим,
пунктом 7 Підрозділу 10 «Інші перехідні
положення» Розділ XX «Перехідні
положення» встановлено, що штрафні
санкції за порушення податкового
законодавства за період з 1 січня по 30
червня 2011 року застосовуються у
розмірі не більше 1 гривні за кожне
Відповідно до підпункту 14.1.265 ст. 14 ПК
України «штрафна санкція (фінансова
санкція, штраф)» - це плата у вигляді
фіксованої суми та/або відсотків, що
справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним вимог
податкового законодавства та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
яких покладено на контролюючі органи, а
також штрафні санкції за порушення у
сфері зовнішньоекономічної
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України
податковими правопорушеннями є
протиправні діяння (дія чи
бездіяльність) платників податків,
податкових агентів, та/або їх посадових
осіб, а також посадових осіб
контролюючих органів, що призвели до
невиконання або неналежного виконання
вимог, установлених цим Кодексом та
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Тобто неподання
звітності можна трактувати як
бездіяльність платників податків.
Згідно з п. 113.3 ст. 113 ПК України штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) за
порушення норм законів з питань
оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, застосовуються у
порядку та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та іншими законами України.
Тому суд вважає, що податковий орган,
застосовуючи положення статті 120 ПК
України, безпідставно не врахував
наведену вище норму пункту 7 підрозділу
10 розділу ХХ ПК України. Податковий
кодекс України не передбачає будь-яких
винятків чи обмежень щодо порушень
податкового законодавства за період з 1
січня по 30 червня 2011 року, для яких
застосовується штраф в розмірі 1
Враховуючи те, що порушення
податкового законодавства, допущене
ФОП ОСОБА_3 (неподання звітності) мало
місце в період з 1 січня по 30 червня 2011
року (в лютому 2011 року), то й штрафні
санкції повинні нараховуватися з
урахуванням норми пункту 7 підрозділу 10
Перехідних положень Податкового
кодексу України. Враховуючи наведене,
суд дійшов висновку, що мотиви, якими
відповідач обґрунтовує правомірність
застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 170 грн. не
ґрунтуються на законі, тому оскаржене
від 31.05.2013 року є частково протиправним.
Відповідно до вимог ст. 94 КАС України
понесені позивачем присуджуються з
державного бюджету України
пропорційно до суми задоволених
Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 158, 160-163 КАС
України, суд, -
адміністративний позов задовольнити
Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Визнати протиправним податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем збір за забруднення
навколишнього природного середовища в
В задоволенні інших позовних вимог -
Стягнути з державного бюджету на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 судові витрати на сплату
судового збору в сумі 2293 (дві тисячі
двісті дев'яносто три) гривні 98 копійок.
Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 31
грудня 2013 року.

Суддя
Москаль Р.М.