Справа № 823/3731/13-а
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року
справа № 823/3731/13-а

м. Черкаси

11 год. 25 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Гаращенка В.В.,

при секретарі - Шоколенко Т.М.,

за участю:

представників позивача: Сисоєвої Л.В. -
за довіреністю;

представника відповідача: Левенець А.М.
- за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «МАНЕЖ» до
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання неправомірними дій та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю «МАНЕЖ», в якому
просить визнати протиправними дії та
скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області № та №
від 15.07.2013.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що оскаржувані дії та рішення
суперечать вимогам Податкового
кодексу України та фактичним
обставинам щодо вчинених
господарських операцій.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, обґрунтовуючи їх тим, що
спірні податкові повідомлення-рішення
прийняті на підставі акта позапланової
виїзної перевірки від 03.07.2013
№24/22-11/31332957. За висновками акту
перевірки податковою інспекцією
винесено податкові повідомлення -
рішення № та № від 15.07.2013, у
зв'язку з чим збільшено суму грошового
зобов'язання ТОВ «МАНЕЖ» з податку на
прибуток за основним платежем 13034 грн.,
нараховані штрафні санкції в розмірі
6517 грн. та з податку на додану вартість
за основним платежем 117222 грн.,
нараховані штрафні санкції в розмірі
58611 грн.

Представник позивача зазначає, що
висновки акту перевірки не
відповідають нормам чинного
законодавства, базуються на
припущеннях і не підтверджуються
доказами та даними господарської
діяльності товариства з обмеженою
відповідальністю «МАНЕЖ», з огляду на
те, що згідно вимог Податкового кодексу
України нарахування податкового
кредиту здійснюється на підставі
податкової накладної, яка сама по собі
є єдиною і достатньою підставою для
нарахування податкового кредиту за
умови її відповідності вимогам
законодавства та виписки особою, що має
на це право. Факт поставки товару
контрагентом позивача в повній мірі
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського обліку: податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями та ін.

Крім того, висновки акту перевірки
відповідача від 03.07.2013 №24/22-11/31332957
ґрунтуються на інформації бази даних
податкового органу про неможливість
контрагентів позивача виконати умови
договору з урахуванням часу, місця її
здійснення, наявності необхідних
ресурсів. Ні акти перевірок інших
платників податків (контрагентів
позивача), ні відомості баз даних
податкових органів в розумінні чинного
законодавства не є первинними
документами чи документами
бухгалтерського або податкового
обліку, які могли б підтвердити факт
безтоварності операцій.

Вважаючи винесені податкові рішення
неправомірними та такими, що
підлягають скасуванню, позивач
оскаржив їх до суду.

В свою чергу, представник відповідача в
судовому засіданні просила відмовити в
задоволенні адміністративного позову
повністю, зазначивши при цьому, що в
ході проведення перевірки правомірно
встановлено порушення, оскільки до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого у зв'язку з
придбанням товарів чи послуг, не
підтверджених належними первинними
документами та фактичним вчиненням
господарської операції. Відповідач
зазначив, що перевіркою не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій позивача з ТОВ
«Транс сервіс груп плюс».

Позивачем завищено витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, в результаті занижено
податок на прибуток та занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету. На підставі
викладеного податкові
повідомлення-рішення щодо позивача
винесені правомірно, а тому скасуванню
не підлягають.

Заслухавши пояснення та доводи
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд зазначає
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «МАНЕЖ» як суб'єкт
господарювання - юридична особа,
ідентифікаційний код 31332957,
зареєстроване виконавчим комітетом
Черкаської міської ради 23.02.2001 року.
Основним видом діяльності ТОВ «МАНЕЖ»
є виробництво готових текстильних
виробів, крім одягу, а саме: виробництво
зовнішніх та внутрішніх сонцезахисних
систем - жалюзі вертикальні,
горизонтальні, ролети, маркізи, тенти.

Судом встановлено, що в період з 19.06.2013
по 26.06.2013 державною податковою
інспекцією у м. Черкасах Черкаської
області Державної податкової служби
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю «МАНЕЖ» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при господарських
взаємовідносинах з постачальником
товариством з обмеженою
відповідальністю «Транс сервіс груп
плюс» (код 38112606).

За результатами даної перевірки 03.07.2013
року складено акт № 24/22-11/31332957.

Перевіркою встановлено порушення: п.п.
138.2 п. 138. та п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток всього на суму 13034
грн., в т.ч. за ІІ квартал 2012 року на суму
13034 грн.; а також пп. 7.2.3 п т.2, пп. 7.3.1 п. 7.3,
пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» № 16897 від
03.04.1887 року та п. 198.3, п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість, що підлягає
нарахуванню та сплаті до бюджету
всього на загальну суму 117222 грн., в т.ч.:
за квітень 2012 року на суму 14948 грн., за
травень 2012 року на суму 48792 грн. та за
червень 2012 року на суму 53482 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
державна податкова інспекція у м.
Черкасах Черкаської області Державної
податкової служби прийняла податкове
повідомлення-рішення № від 15.07.2013
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 117222 грн. за
основним платежем та в 58611 грн. за
штрафними санкціями, а також прийняла
податкове повідомлення-рішення №
від 15.07.2013, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 13034 грн. за основним
платежем та в розмірі 6517 грн. за
штрафними санкціями.

Судом встановлено, що під час перевірки
позивача використано акт ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 23.01.2013 року №143 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Транс сервіс груп плюс» () з питань господарсько-фінансових
відносин з ТОВ «Ник 7» ()
із контрагентами за травень та червень
2012 року.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує, що
згідно п. 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з пунктом
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). У разі якщо частка
товарів/послуг, послуг не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів/послуг зазначається в додатку
до податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань (стаття 201 Податкового
кодексу України).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 Податкового
кодексу України) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11
статті 201 Податкового кодексу України
(п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України).

Таким чином, наявність податкової
накладної є обов'язковою, але не
вичерпною умовою формування
податкового кредиту, оскільки
відповідні наслідки у податковому
обліку платника податків створюють
вчинювані платником податку
господарські операції. Тобто
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «МАНЕЖ»
задекларований податковий кредит з
податку на додану вартість згідно
реєстру виданих та отриманих
податкових накладних у квітні, травні
та червні 2012 року, який був сформований
за рахунок постачальника ТОВ «Транс
сервіс груп плюс» (код 38112606) сума ПДВ,
відображена в складі податкового
кредиту у декларації з податку на
додану вартість у квітні 2012 року
становить 14948 грн., у травні 2012 року
становить 304488 грн., у червні 2012 року 53482
грн.

Судом встановлено, що грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість та з податку на прибуток
підприємств в загальному розмірі 195384
грн., нараховані товариству з обмеженою
відповідальністю «МАНЕЖ» згідно
оскаржуваних в судовому порядку
податкових повідомлень-рішень, є
наслідком відображення в податковому
обліку результатів господарських
відносин позивача з контрагентом
товариством з обмеженою
відповідальністю «Транс сервіс груп
плюс» (). Зазначені
господарські відносини
підтверджуються наступними наявними в
матеріалах справи первинними
документами:

- товариство з обмеженою
відповідальністю «МАНЕЖ» - договір
постачання № 41 від 23.04.2012; додаткова
угода № 1 до договору №41 від 23.04.2012 від
02.08.2012; договір перевезення вантажу №42
від 23.04.2012; виписка по рахунку за період
з 01.04.2012 по 31.05.2012; специфікації від
26.04.2012, №2 від 27.04.2012, №3 від 24.05.2012, №4 від
31.05.2012; видаткова накладна №42612 від
26.04.2012, №53126 від 31.05.2012, №52411 від 24.05.2012,
№42717 від 27.04.2012; податкова накладна №42612
від 26.04.2012, №42613 від 26.04.2012, №42717 від
27.04.2012, №42718 від 27.04.2012, №52411 від 24.05.2012,
№52412 від 24.05.2012, №53126 від 31.05.2012, №53127 від
31.05.2012; акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №42613 від 26.04.2012, №42718
від 27.04.2012, №52412 від 24.05.2012, №53127 від
31.05.2012; товарно-транспортна накладна
№42612 від 26.04.2012, №42717 від 27.04.2012, №52411 від
24.05.2012, №53126 від 31.05.2012.

Договірні відносини та факт постачання
ТМЦ оформлені зі складанням первинних
бухгалтерських документів у
відповідності з вимогами чинного
законодавства. Крім того, ТОВ «Транс
сервіс груп плюс» відобразило в своїх
податкових деклараціях податкові
зобов'язання з ПДВ які виникли по
взаємовідносинах з ТОВ «МАНЕЖ» за
перевіряємий період квітень-червень 2012
року. Це підтверджується тим, що
розбіжностей між реєстром податкових
накладних обох контрагентів після
здачі податкової звітності з ПДВ не
встановлено та податковим органом не
повідомлялось.

Також товар, який був придбаний у ТОВ
«Транс сервіс груп плюс» частково був
використаний у виробництві для
виготовлення готової продукції, що є
основним видом діяльності ТОВ «МАНЕЖ»,
а частину товару - система ICARUS (фасадна
сонцезахисна система, яка складається
з алюміневих ламелей різної
модифікації) реалізована для ТОВ
«Металургійний завод «Дніпросталь» -
на суму 1614905 грн. з ПДВ.

З аналізу досліджених під час судового
розгляду вказаних документів суд
дійшов висновку про фактичне
здійснення господарських операцій.
Договори між ТОВ «Транс сервіс груп
плюс» - ТОВ «МАНЕЖ» - ТОВ «Металургійний
завод «Дніпросталь» укладені з
додержанням загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину та
відповідають ст. 203 ЦК України.

Позивачем виконано вимоги статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» щодо
документального оформлення фактів
здійснення господарських операцій та
дотримано вимоги статті 198 Податкового
кодексу України, і в підтвердження
правомірності формування податкового
кредиту за податковими накладними,
виданими вище зазначеними
контрагентами позивача, надано всі
передбачені діючим законодавством
України документи, в тому числі
податкові накладні, складені у
відповідності до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України особами,
які зареєстровані як платники податку
у порядку, передбаченому статтею 183
цього Кодексу.

Відповідно до акту перевірки
вбачається, що основними видами
діяльності ТОВ «МАНЕЖ» є, зокрема,
виробництво готових текстильних
виробів (17.40.0), виробництво інших
виробів з деревини (20.51.0), виробництво
будівельних металевих виробів (28.12.0),
виробництво будівельних виробів з
пластмас (25.23.0).

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено наявність зв'язку
відповідно до договору постачання №41
від 23.04.2012 року та договору перевезення
вантажу №42 від 23.04.2012 року між ТОВ
«МАНЕЖ» та ТОВ «Транс сервіс груп плюс»
Відповідач не надав доказів, що
підтверджували б відсутність ділової
мети в діях платника податків під час
здійснення господарських операцій.

Враховуючи те, що судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи рух
активів у процесі здійснення
господарських операцій, наявність у
позивача та його контрагента
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
встановлено зв'язок між укладеним
договором та господарською діяльністю
платника податку, витрати підтверджені
первинними документами, суд вважає
встановленим факт здійснення
господарської операції, а відтак
доходить висновку про відсутність
підстав у контролюючого органу для
винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку відповідно до п.
36.5 статті 36 Податкового кодексу
України несе платник податків.
Зазначена відповідальність стосується
кожного окремого платника податку і не
може автоматично поширюватись на
третіх осіб, у тому числі на його
контрагентів.

Виходячи з наведеного, порушення,
допущені одним платником податків у
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків. Таким чином, якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Надання ж податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
оподаткування, з метою одержання
податкової вигоди (бюджетного
відшкодування) є підставою для її
одержання, якщо контролюючий орган не
доведе і не встановить, що відомості,
які містяться в цих документах,
неповні, недостовірні та (або)
суперечливі, є наслідком укладення
нікчемних правочинів або коли
відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Із наведеного випливає, що сама по собі
несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування, а отже не є підставою
для зменшення податкового кредиту або
відмови у відшкодуванні зазначеного
податку покупцю, який відніс до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість, сплачену продавцю
разом із ціною товару (послуги).

За таких обставин, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині скасування податкових
повідомлень-рішень.

Разом з тим суд не може погодитися про
необхідність задоволення позовних
вимог в частині визнання протиправними
дій відповідача щодо складання п. 1
висновку акта перевірки. Позовні
вимоги у цій частині обґрунтовані тим,
що позивач не погоджується з
наведеними у такому акті певними
фактами та обставинами з підстав
суперечності їх вимогам законодавства.

Зі змісту Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 №984, випливає, що під актом
перевірки розуміється службовий
документ, який стверджує факт
проведення перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності і
є носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання.

Отже, акт перевірки та викладені у
ньому факти і висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки,
регулює ті чи інші відносини і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Акт перевірки є виключно носієм
доказової інформації про виявлені
податковим органом порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства платниками податків,
обов'язковим документом, на підставі
якого приймається відповідне рішення
контролюючого органу.

Контролюючий орган не позбавлений
права викладати в акті перевірки
власні суб'єктивні висновки щодо
зафіксованих обставин та в подальшому,
у разі виникнення спору щодо рішень про
визначення податкових зобов'язань,
обґрунтовувати ними власну позицію
щодо наявності певних допущених
платником податків порушень.

Оцінка акту перевірки, в тому числі й
оцінка дій посадових осіб податкового
органу щодо викладення у ньому
висновків перевірки, а також щодо самих
висновків перевірки, надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
акту.

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для задоволення позову в
частині визнання протиправними дій
відповідача щодо складання п. 1
висновку акту перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 17, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Податкові повідомлення - рішення
державної податкової інспекції в м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від 15
липня 2013 року № та № -
скасувати.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «МАНЕЖ» 1884 (одну
тисячу вісімсот вісімдесят чотири) грн.
96 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови, а в разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини постанови
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 30 грудня 2013 року.

Суддя
В.В. Гаращенко