Справа № 810/5044/13-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2013-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5044/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на Постанову Київського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 року за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автобансервіс» до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень форми «Р»,-

В С Т А Н О В И В :

В зв'язку з неприбуттям жодного з
представників осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, які були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання,
відповідно до п. 2 частини першої ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким в адміністративному
позові відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а Постанову суду першої
інстанції - без змін, з наступних
підстав.

Відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за
фінансово-господарськими
взаємовідносинами з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Саноіл
Торг» за період діяльності з 01.11.2010 року
по 31.12.2010 року, про що складено Акт від
16.08.2013 року № 72/22-01/31982734 (далі - Акт),
копія якого наявна в матеріалах справи
(т. І, а.с. 21-53).

Перевіркою встановлено порушення
Позивачем вимог п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 22.05.1997 року №283/97-ВР, а саме,
заниження ним на 12 990 504, 95 грн. суми
податку на прибуток за ІV квартал 2010
року, пп. 7.2.5 п. 7.2, пп.пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (далі -
Закон №168/97-ВР) - заниження ним на 10 392 403,
95 грн. суми податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету, в тому
числі за періоди: за листопад 2010 року -
на 1 092 408, 17 грн., за грудень - на 461 862, 45
грн., за січень 2011 року - на 8 838 133, 33 грн.

На підставі вищезазначених порушень,
Відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення форми «Р» від
05.09.2013 року №, №, копії яких
наявні в матеріалах справи (а.с. 55, 56), та
якими збільшено Позивачу суми грошових
зобовязань: з податку на прибуток на 16
238 131 грн., в тому числі на 12 990 505 грн. за
основним платежем та на 3 247 626 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) і з податку на додану
вартість на 10 780 972 грн., в тому числі на 10
392 404 грн. за основним платежем та на 388 568
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Як вбачається з Договору №09-11-10 від
09.11.2010 року, укладеного між Позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Саніол Торг», копія
якого наявна в матеріалах справи (т. І,
а.с. 57-58), контрагент зобов'язався
передати у власність Позивачу товар в
асортименті, згідно специфікації до
Договору, а Позивач - прийняти його і
оплатити.

Відповідно до частини п'ятої ст. 203 та
частини першої, другої ст. 215
Цивільного кодексу України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу;
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається; у випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Згідно із пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 чинного до
01.01.2011 року - до набрання чинності
Податковим кодексом України Закону №
168/97-ВР, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду;
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
зазначеного вище Закону, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну, що має містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дату виписування податкової
накладної; в) повну або скорочену назву,
зазначену у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
або скорочену назву, зазначену у
статутних документах отримувача; ж)
ціну поставки без врахування податку;
з) ставку податку та відповідну суму
податку у цифровому значенні; и)
загальну суму коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку.

Згідно із ст. 1, частини першої ст. 3 та
частин першої, другої ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року №996-ХІV, первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення; метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства; підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій; первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи;
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Позивачем на виконання господарських
зобов'язань та на підтвердження
реальності придбання у контрагента
товару за зазначеним Договором надано
первинні документи, а саме, видаткові
та податкові накладні, копії яких також
наявні в матеріалах справи (том І,
а.с.60-72).

Більш того, придбаний Позивачем у
контрагента товар за зазначеним вище
договором реалізовано ним в
подальшому, що підтверджується
Договором комісії №08/10/10-К від 08.10.2010
року, укладеним між Позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Югекотоп», копія
якого наявна в матеріалах справи (т. І,
а.с. 73-76), та Актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг).

Як зазначено Відповідачем в
апеляційній скарзі, під час аналізу
податкової звітності контрагента
Позивача встановлено неможливість
фактичного здійснення господарських
операцій у зв'язку з відсутністю майна
та інших матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
операцій з купівлі-продажу,
відсутність трудових ресурсів,
основних фондів, складських приміщень,
транспортних засобів, в зв'язку з чим,
господарські операції не спрямовані на
реальне настання правових наслідків.

Колегія суддів не погоджується з
посиланням Відповідача в апеляційній
скарзі на нікчемність правочинів,
укладених між Позивачем та
контрагентом, тому, як вини та умислу
Позивача, спрямованих на заволодіння
державним майном, порушення публічного
порядку не встановлено, Відповідачем,
як суб'єктом владних повноважень, не
доведено умислу укладення угод з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, не надано
будь-яких рішень суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
«безтоварності», здійснених Позивачем
господарських операцій або судових
рішень про визнання Договору
недійсним, що збігається з позицією
Вищого адміністративного суду України,
викладеною, зокрема, в його Ухвалі від
05.12.2012 року (код ЄДРСР 27946361). Крім того,
Позивач не має нести відповідальність
за порушення податкового
законодавства його контрагентами
та/або їх посадовими особами.

Відповідно до п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
чинного до 01.01.2011 року - до набрання
чинності Податковим кодексом України
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР), валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності; до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

На виконання господарських
зобов'язань, підтвердження товарності
господарських операцій оформлено всі
необхідні первинні документи,
укладення Договору спрямовано на
реальне настання правових наслідків,
він відповідає економічному змісту та
чинному законодавству, в зв'язку з чим,
колегія суддів дійшла висновку, що
Позивачем правомірно включено
відповідну суму до податкового кредиту
з податку на додану вартість та
визначено суму податку на прибуток,
тому, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
Відповідача підлягають визнанню
протиправними та скасуванню.

Крім того, в зв'язку з відсутністю
підстав та повноважень проведення
Відповідачем позапланової невиїзної
документальної перевірки Позивача
поза межами перевіряємого періоду,
визначеного встановленими чинним
податковим законодавством для її
здійснення документами - з 01.11.2010 року
по 31.12.2010 року, який зазначено в Акті,
Відповідачем протиправно збільшено
Позивачу на 8 838 133, 33 грн. суми грошового
зобов'язання за січень 2011 року та
нараховано на неї штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів).

Відповідно до частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
Відповідачем не виконано.

Згідно із ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
за таких підстав, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області залишити без задоволення, а
Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя

Бабенко К.А.

Судді:

Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.

.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.