Справа № 819/3320/13-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2013-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3320/13-a

30 грудня 2013 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі Костецькій Н.Т.

за участю:

прокурора - Василишин Г.Б.

представника відповідача - не
зявився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Тернополі
адміністративну справу

за позовом прокурора
Тернопільського району

до Великоберезовицької селищної
ради

про визнання незаконним та скасування
рішення тридцять четвертої сесії
Великоберезовицької селищної ради
шостого скликання №452 від 2 грудня 2013
року «Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні», -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тернопільського району
Тернопільської області (надалі по
тексту - прокурор або позивач)
звернувся до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Великоберезовицької селищної ради про
визнання незаконним та скасування
рішення тридцять четвертої сесії
Великоберезовицької селищної ради
шостого скликання №452 від 2 грудня 2013
року «Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
вищевказаним рішенням вирішено
підтримати звернення депутатів
Тернопільської районної ради прийняті
на 18 сесії Тернопільської районної
ради до Президента України, Верховної
ради України та Кабінету Міністрів
України з приводу суспільно-політичної
ситуації в Україні.

Вказане рішення позивач вважає
незаконним та таким, що суперечить
вимогам чинного законодавства, порушує
конституційні засади місцевого
самоврядування, через що підлягає
скасуванню.

Прокурор зокрема зазначає, що
Великоберезовицька селищна рада не є
органом, який здійснює контроль за
діяльністю Президента України та
Кабінету Міністрів Украйни і
відповідно не може направляти до
Президента звернення про відставку
Уряду та вказівку самому йти у
відставку, а також вимагати у Верховної
ради прийняття відповідних законів. На
думку прокурора, приймаючи оскаржуване
рішення селищна рада вирішила питання,
які перебувають за межами наданих
законодавством повноважень місцевого
значення, при цьому надала оцінку
діяльності Президента України,
Кабінету Міністрів України, та
правоохоронних органів, що є
прерогативою виключно Президента
України та Верховної Ради України.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав, наведених у позовній заяві,
просила позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі. Крім того, доповнила, що
селищною радою при прийнятті
оспорюваного рішення не враховано
вимоги Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад» в частині того,
що звернення депутата місцевої ради не
підлягає затвердженню чи погодженню
органом місцевого самоврядування, а
самостійно направляється депутатом
місцевої ради до посадових осіб чи
органів, яким адресовано звернення.

Відповідач про дату час та місце
судового розгляду справи повідомлявся
судом належним чином. Явку в судове
засідання уповноваженого представника
не забезпечив, письмових заперечень не
подавав.

До початку судового розгляду через
канцелярію суду поступило клопотання
від представника відповідача, подане
ним особисто, відповідно до якого він
просить відкласти розгляд справи у
зв'язку із захворюванням.

Враховуючи те, що дане клопотання не
підтверджене будь-якими належними та
допустимими доказами, а також
враховуючи думку прокурора, який
просить справу розглядати без участі
представника відповідача, суд
керуючись вимогами ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
вирішив розглядати справу без участі
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Крім пояснень представника позивача,
судом було досліджено письмові докази,
наявні у матеріалах справи.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
позивача та дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
тридцять четвертої сесії шостого
скликання Великоберезовицької
селищної ради Тернопільського району
Тернопільської області №452 від 02.12.2013
«Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні» вирішено підтримати
звернення депутатів Тернопільської
районної ради від 2 грудня 2013 року щодо
суспільно- політичної ситуації в
Україні (а.с.15).

Як вбачається з преамбули
вищенаведеного рішення, воно прийнятно
у зв'язку із не підписанням Президентом
України Угоди про асоціацію між
Україною та Європейським Союзом на
Саміті Східного Партнерства у Вільнюсі
та жорстоким розгоном Євромайдану в
місті Києві 30.11.2013 року та
неспроможністю Президента України та
Кабінету міністрів України
забезпечити демократичний процес в
державі, а також захистити права,
свободу та законні інтереси громадян
України.

Прокурором Тернопільського району
Тернопільської області 11 грудня 2013
року винесено постанову про проведення
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів у
Великоберезовицькій селищній раді, яку
вручено відповідачеві(а.с. 9-14).

За наслідками виявлених під час
перевірки порушень закону, без
внесення подання, прокурор
Тернопільського району звернувся до
суду щодо визнання незаконним та
скасування рішення
Великоберезовицької селищної ради
Тернопільського району Тернопільської
області №452 від 02.12.2013 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Що стосується повноважень позивача на
звернення до суду, суд зазначає
наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII,
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є, зокрема,
відповідність актів, що видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону
України "Про прокуратуру" від 05.11.1991
року №1789-XII передбачено, що прокурор,
без внесення подання, може звернутися
до суду щодо визнання протиправним
рішення чи окремих його положень і щодо
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Отже, звертаючись до суду із даною
вимогою, прокурор діє як посадова особа
органу державної влади та набуває
статусу позивача.

Щодо правомірності рішення органу
місцевого самоврядування, яке
оскаржується суд вважає за необхідне
зазначити наступне:

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
(далі - Закон 280/97).

Розділом ІІ Закону №280/97 встановлена
організаційна-правова основа
місцевого самоврядування та загальна і
виключна компетенція сільських,
селищних, міських рад.

Відповідно до статті 25 Закону №280/97
передбачена загальна компетенція
сільських, селищних, міських рад, а
саме: сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Стаття 26 Закону №280/97 встановлює
виключну компетенцію сільських,
селищних, міських рад. Перелік
виключної компетенції включає в себе 39
пунктів частини першої статті 26.

Дослідивши та оцінивши кожен пункт
переліку та співставивши дану норму з
предметом позову, суд приходить до
висновку, що до виключної компетенції
сільських, селищних, міських рад
належать повноваження щодо
організації і контролю за діяльністю
виконавчих органів: утворення
виконавчого комітету ради, визначення
його чисельності, затвердження та
внесення змін до його персонального
складу; розпуск виконкому;
затвердження за пропозицією
сільського, селищного, міського голови
структури виконавчих органів ради,
загальної чисельності апарату ради та
її виконавчих органів, витрат на їх
утримання; скасування актів виконавчих
органів ради, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень;
заслуховування звітів керівників
виконавчих органів ради та посадових
осіб, яких вона призначає або
затверджує.

Тобто, компетенція місцевих рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації. Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи
загальну компетенцію, місцеві ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією та
законами України до їх відання. До
виключної компетенції належать
питання, які перебувають у віданні рад
і підлягають розгляду тільки на їх
пленарних засіданнях. Це, як правило,
найважливіші питання місцевого
значення, розгляд і вирішення яких не
може бути делеговано іншим органам.

Але, слід зазначити, що у переліку
питань виключної компетенції, які
вирішуються на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради в
Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні» відсутнє
таке питання, як вирішення та прийняття
рішення по «зверненню депутатів».

В пункті 13 частини 1 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21.05.1997 року №1997 №280/97-ВР
зазначено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішується питання
розгляду запитів депутатів, прийняття
рішень по запитах.

Натомість визначення та порядок
розгляду депутатських звернень,
запитів депутата в органах місцевого
самоврядування регламентовано Законом
України «Про статус депутатів місцевих
рад».

Так, відповідно до ч.1 ст.13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад", депутатське звернення - викладена
в письмовій формі вимога депутата
місцевої ради з питань, пов'язаних з
його депутатською діяльністю, до
місцевих органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб, а також керівників
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, здійснити певні дії,
вжити заходів чи дати офіційне
роз'яснення з питань, віднесених до їх
компетенції.

Місцеві органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи, а також керівники
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, до яких звернувся
депутат місцевої ради, зобов'язані у
десятиденний строк розглянути
порушене ним питання та надати йому
відповідь, а в разі необхідності
додаткового вивчення чи перевірки дати
йому відповідь не пізніш як у місячний
строк. (частина друга статті 13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад").

У разі невдоволення результатами
розгляду свого звернення або ухилення
посадовими особами від вирішення
порушеного питання, депутат місцевої
ради має право внести депутатський
запит відповідно до статті 22 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" (частина п'ята статті 13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад").

Депутатський запит - це підтримана
радою вимога депутата місцевої ради до
посадових осіб ради і її органів,
сільського, селищного, міського голови,
керівників підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності, які розташовані або
зареєстровані на відповідній
території, а депутат міської (міста
обласного значення), районної, обласної
ради - також до голови місцевої
державної адміністрації, його
заступників, керівників відділів і
управлінь з питань, які віднесені до
відання ради (частина перша статті 21
Закону України "Про статус депутатів
місцевих рад").

Статтею 22 Закону України "Про статус
депутатів місцевих рад" встановлено, що
строк надання відповіді на запит
депутата місцевої ради визначається
місцевою радою. Офіційна відповідь
надається у письмовій формі
відповідній раді та депутату місцевої
ради. Якщо запит з об'єктивних причин не
може бути розглянуто у встановлений
радою строк, то орган або посадова
особа зобов'язані письмово повідомити
раді та депутатові місцевої ради, який
вніс запит, і запропонувати інший
строк, який не повинен перевищувати
один місяць з дня одержання запиту.
Відповідь на запит у разі необхідності
розглядається на пленарному засіданні
ради (частина четверта статті 22 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад") .

Депутат місцевої ради має право надати
оцінку відповіді на свій запит. За
результатами відповіді на
депутатський запит може бути проведено
обговорення, якщо на цьому наполягає не
менше 1/4 присутніх на засіданні
депутатів місцевої ради. Посадових
осіб, до яких звернуто запит, своєчасно
інформують про дату та час обговорення
відповіді на запит радою. Вони або
уповноважені ними особи мають право
бути присутні на цьому засіданні ради
(частина п'ята статті 22 Закону України
"Про статус депутатів місцевих рад") .

Депутатське запитання - це засіб
одержання депутатом місцевої ради
інформації або роз'яснення з тієї чи
іншої проблеми. Відповідь на запитання
може бути оголошено на сесії ради або
дано депутату місцевої ради в
індивідуальному порядку. Запитання не
включається до порядку денного сесії,
не обговорюється і рішення по ньому не
приймається (частина друга статті 21
Закону України "Про статус депутатів
місцевих рад").

Виходячи з наведеного, законодавець
розмежовує поняття "депутатське
звернення", "депутатський запит",
"депутатське запитання", вони не є
тотожними за своєю правовою природою
та юридичними наслідками їх
реалізації.

Як встановлено в судовому засіданні,
орган місцевого самоврядування -
Великоберезовицька селищна рада, на 34
сесії підтримала звернення (заяву)
депутатів Тернопільської районної
ради прийняті на 18 сесії
Тернопільської районної ради,
адресовані Президенту України,
Верховній Раді України, Кабінету
Міністрів України та правоохоронним
органам з приводу
суспільно-політичної ситуації в
Україні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
гарантовано, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З врахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що чинне
законодавство не вимагає здійснення
додаткових процедур для направлення
депутатського звернення (схвалення
тощо). У випадку реалізації
депутатських повноважень шляхом
направлення депутатського звернення,
таке звернення надсилається
безпосередньо адресатам, а не
виноситься на голосування. Схвалення
звернення депутатів (тим більше іншого
органу місцевого самоврядування) не
належить до компетенції місцевої ради.

Такі висновки суду кореспондуються з
приписами статті 13 Закону України "Про
статус депутатів місцевих рад".
Недотримання зазначених вимог може
призвести до порушення прав депутатів,
гарантованих Законом України "Про
статус депутатів місцевих рад".

При вирішенні даного спору судом не
приймаються до уваги всі доводи
прокурора. Зокрема, суд звертає увагу
органу прокуратури на неприпустимість
ревізування змісту депутатських
звернень, оскільки такі дії органу
прокуратури виходять за межі наданих
йому законом повноважень та суперечать
ст.40 Конституції України.

Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

З огляду на наведене, оспорюване
рішення підлягає визнанню
протиправним та скасуванню, а
адміністративний позов - задоволенню
повністю.

Згідно з ст.94 КАС України судові
витрати на користь сторін не
присуджуються.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення тридцять четвертої сесії
Великоберезовицької селищної ради
шостого скликання №452 від 2 грудня 2013
року "Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні".

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 3 січня 2014 року.

Суддя
Осташ А. В.

копія вірна

Суддя
Осташ А. В.