Справа № 826/6310/13-а
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2013 року № 826/6310/13-а
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс
Будівельників України" до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва
Державної податкової служби про
скасування податкових повідомлень -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альянс
Будівельників України", (далі - позивач),
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва
Державної податкової служби, (далі -
відповідач), про скасування податкових
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач помилково дійшов висновку
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, оскільки
останнім не було допущено за
результатами фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Компанія
"Авертус", ТОВ "Автопартнерс", ТОВ "А.Нет",
ТОВ "ГМФ", ТОВ "Торгсервіспостач" за
період, що перевірявся, порушень вимог
законодавства при здійсненні
господарської діяльності. Позивач
звертав увагу суду на те, що відповідач
неправомірно самостійно, (без рішення
суду), визнав недійсними господарські
договори між позивачем та зазначеними
контрагентами, в силу чого, оскаржувані
податкові повідомлення-рішення є
протиправними та підлягають
Відповідач позовні вимоги не визнав,
просив у задоволенні позову відмовити
повністю, оскільки висновки акту
перевірки та оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є законними та
обґрунтованими, прийнятими на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, визначений законодавством
Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так само,
як і відсутні перешкоди для розгляду
справи у судовому засіданні.
У судовому засіданні 01.07.2013 року за
згодою сторін судом було ухвалено
продовжувати розгляд справи у порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Відповідачем була проведена
документальна планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 08.10.2010 р. по 31.12.2012 р., валютного
та іншого законодавства за період з
08.10.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами
якої, відповідачем було складено Акт
про результати планової виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс
Будівельників України" код за з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
08.10.2010 по 31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 08.10.2010 р. по
31.12.2012 р. від 07.03.2013 р. №667/22-90/37354345 (надалі
- Акт перевірки №667/22-90/37354345).
Згідно висновків, викладених в Акті
перевірки №667/22-90/37354345, позивачем
порушено вимоги: пп.5.3.9 п.5.3, п.5.9 ст.5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", п.44.1 ст.44, п.138.2
ст.138., пп.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, п.9.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.2.4 Положення "Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 р., що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму
331127,00 грн., у тому числі 2010 рік - на суму
грн., 2 квартал 2011 року - на суму 164108,00
грн., 2-3 квартали 2011 року - на суму 164108,00
грн., 2-4 квартали 2011 року - на суму 250661,00
п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження суми податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
у загальній сумі 172675,00 грн., в т.ч. за
грудень 2010 року - на суму 1863,00 грн., за
вересень 2011 року - на суму 3015,00 грн.
На підставі вказаного Акту перевірки
№667/22-90/37354345 відповідачем були прийняті
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 364079,00 грн., з яких 331127,00
за штрафними (фінансовими) санкціями;
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 174828,00
грн., з яких 172675,00 грн. - за основним
платежем, а 2153,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.
Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Альянс
Будівельників України" зареєстровано
Шевченківською районною у м. Києві
державною адміністрацією 06.10.2010 р.,
взято на податковий облік у ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва 06.10.2010
р., зареєстровано як платник податку на
додану вартість 18.10.2010 р.
Між ТОВ "Альянс Будівельників України",
як покупцем, та ТОВ "Компанія "Авертус",
як постачальником, був укладений
Договір поставки №АБУ 0103/1 від 01.03.2011
року (надалі - Договір №АБУ 0103/1),
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
(поставити) покупця, а покупець
прийняти та оплатити будівельні
матеріали - щебінь гранітний, пісок
річковий, залізобетонні вироби та інші,
вид, одиниця виміру, ціна за одиницю
виміру, умови та строки поставки і
оплати яких визначена сторонами у
договорі. Покупець оплачує товар за
ціною вказаною у рахунках-фактурах, які
є невід'ємною частиною договору. Сума
договору необмежена та визначається
шляхом додавання всіх належним чином
оформлених видаткових накладних,
виписаних на підставі рахунків-фактур.
З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору №АБУ 0103/1 ТОВ
"Компанія "Авертус" виставило позивачу
рахунки-фактури на загальну суму 776571,15
грн., в т.ч. ПДВ 129428,53 грн., а саме, №3003 від
30.03.2011 р. - на суму 114453,00 грн., в т.ч. ПДВ
На виконання умов Договору №АБУ 0103/1
ТОВ "Компанія "Авертус" поставило
позивачу товар (щебінь, пісок, цегла та
ін.) на загальну суму 776571,15 грн., в т.ч.
ПДВ 129428,53 грн., що підтверджується
видатковими накладними №3003 від 30.03.2011
містить всі обов'язкові реквізити.
Факт поставки ТОВ "Компанія "Авертус"
позивачу, зазначеного вище, товару
також підтверджується наявними в
матеріалах справи
товарно-транспортними накладними.
Судом встановлено, що ТОВ "Компанія
"Авертус" були оформлені на користь
позивача податкові накладні на
загальну суму 776571,15 грн., в т.ч. ПДВ 129428,53
(№199 від 30.03.2011 р. - на суму 114453,00 грн., в
від 03.05.2011 р. на суму 565574,90 грн., в т.ч. ПДВ
до вимог ст.201 Податкового кодексу
України та містять всі реквізити,
передбачені зазначеною нормою закону
для первинних документів.
Факт оплати позивачем товару,
поставленого ТОВ "Компанія "Авертус"
згідно Договору №АБУ 0103/1,
підтверджується, дослідженими судом,
належним чином засвідченими
банківськими виписками та платіжними
Судом також було встановлено, що між
ТОВ "Альянс Будівельників України", як
покупцем, та ТОВ "А.Нет", як
постачальником, був укладений Договір
поставки №АБУ 0109/1 від 01.09.2011 року
(надалі - Договір №АБУ 0109/1), відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
(поставити) покупця, а покупець
прийняти та оплатити будівельні
матеріали - пісок річковий, вид, одиниця
виміру, ціна за одиницю виміру, умови та
строки поставки і оплати яких
визначена сторонами у договорі. Ціна на
товар, погоджується сторонами в
рахунку-фактурі, та включає вартість
продукції та транспортні виграти
постачальника. Покупець оплачує товар
за ціною вказаною у рахунку-фактурі та
видатковій накладній. Сума договору
необмежена та визначається шляхом
додавання всіх належним чином
оформлених видаткових накладних,
виписаних на підставі рахунків-фактур.
З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору №АБУ 0109/1 ТОВ
"А.Нет" виставило позивачу
рахунки-фактури на загальну суму 682410,00
грн., в т.ч. ПДВ 113735,00 грн., а саме, №109 від
01.09.2011 р. - на суму 536769,74 грн., в т.ч. ПДВ
На виконання умов Договору №АБУ 0109/1
ТОВ "А.Нет" поставило позивачу товар
(пісок річковий) на загальну суму 682410,00
грн., в т.ч. ПДВ 113735,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №109 від 01.09.2011 р. - на суму
04.09.2011 р. - на суму 145640,26 грн., в т.ч. ПДВ
Факт поставки ТОВ "А.Нет" позивачу,
зазначеного вище, товару також
підтверджується наявними в матеріалах
справи товарно-транспортними
Судом встановлено, що ТОВ "А.Нет" були
оформлені на користь позивача
податкові накладні на загальну суму
682410,00 грн., в т.ч. ПДВ 113735,00 (№323 від 01.09.2011
грн.; №324 від 04.09.2011 р. - на суму 145640,26 грн.,
відповідності до вимог ст.201
Податкового кодексу України та містять
всі реквізити, передбачені зазначеною
нормою закону для первинних
Факт оплати позивачем товару,
поставленого ТОВ "А.Нет" згідно
Договору №АБУ 0109/1, підтверджується,
дослідженими судом, належним чином
засвідченими банківськими виписками
та платіжними дорученнями.
Між ТОВ "Альянс Будівельників України",
як замовником, та ТОВ "Автопартнерс", як
перевізником, був укладений Договір
про надання транспортно-експедиційних
послуг №АБУ 1502/11 від 15.02.2011 року (надалі
- Договір №АБУ 1502/11), відповідно до умов
якого перевізник зобов'язується
надавати послуги з перевезення вантажу
замовника, а замовник - надавати
своєчасно для перевезення вантаж
перевізнику тa сплачувати грошові
кошти перевізнику за надані послуги.
Вартість транспортних послуг
фіксується в рахунках-фактурах (актах
виконаних робіт), що є невід'ємною
частиною даного договору.
З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору №АБУ 1502/11 ТОВ
"Автопартнерс" виставило позивачу
рахунок-фактуру №2802 від 28.02.2011 р. на
На виконання умов Договору №АБУ 1502/11
ТОВ "Автопартнерс" надало позивачу
транспортно-експедиційні послуги на
грн., що підтверджується Актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№2802/1 від 28.02.2011 р., що містить всі
обов'язкові реквізити.
Факт надання ТОВ "Автопартнерс"
позивачу транспортно-експедиційних
послуг за Договором №АБУ 1502/11 також
підтверджується наявним в матеріалах
справи реєстром виконаних робіт
Судом встановлено, що ТОВ
"Автопартнерс" була оформлена на
користь позивача податкова накладна
ПДВ 4675,00 грн., що оформлена у
відповідності до вимог ст.201
Податкового кодексу України та містять
всі реквізити, передбачені зазначеною
нормою закону для первинних
Факт оплати позивачем
транспортно-експедиційних послуг,
наданих ТОВ "Автопартнерс" згідно
Договору №АБУ 1502/11 підтверджується,
дослідженими судом, належним чином
засвідченими банківськими виписками.
Також судом встановлено, що між ТОВ
"Альянс Будівельників України", як
клієнтом, та ТОВ "ГМФ", як експедитором,
був укладений Договір про надання
експедиторських послуг №0106/1 від 01.06.2011
року (надалі - Договір №0106/1), відповідно
до умов якого експедитор бере на себе
зобов'язання за плату і за рахунок
клієнта виконати послуги, пов'язані з
перевезенням вантажу клієнта, а саме:
оформлення накладних на вантаж, що
відправляється; оформлення одержання
вантажу, що прибуває, його приймання за
кількістю та якістю; додаткові
послуги: перевірка кількості і стану
вантажу під час його перевезення,
навантаження та розвантаження вантажу,
сплата мита, зборів та витрат,
покладених на клієнта, зберігання
вантажу до одержання у пункті
призначення, одержання необхідних для
експорту та імпорту документів,
виконання митних процедур. За надання
передбачених цим договором послуг
клієнт сплачує експедиторові суму, яка
вказана в рахунку-фактурі шляхом
переказу цієї грошової суми на
поточний рахунок експедитора протягом
10 днів з моменту підписання акту
З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору №0106/1 ТОВ "ГМФ"
виставило позивачу рахунок-фактуру
№0106 від 01.06.2011 р. на загальну суму 146956,59
На виконання умов Договору №0106/1 ТОВ
"ГМФ" надало позивачу експедиційні
послуги на загальну суму 146956,59 грн., в
Актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №3006.1 від 30.06.2011 р., що містить
всі обов'язкові реквізити.
Факт надання ТОВ "ГМФ" позивачу
експедиційних послуг за Договором
№0106/1 також підтверджується наявним в
матеріалах справи реєстром виконаних
робіт (наданих послуг).
Судом встановлено, що ТОВ "ГМФ" була
оформлена на користь позивача
податкова накладна №149 від 30.06.2011 р. на
оформлена у відповідності до вимог
ст.201 Податкового кодексу України та
містять всі реквізити, передбачені
зазначеною нормою закону для первинних
Факт оплати позивачем експедиційних
послуг, наданих ТОВ "ГМФ" згідно
Договору №0106/1 підтверджується,
дослідженими судом, належним чином
засвідченими банківськими виписками
та платіжними дорученнями.
Судом також встановлено, що між ТОВ
"Альянс Будівельників України", як
покупцем, та ТОВ "Торгсервіспостач", як
постачальником, був укладений Договір
поставки №АБУ/011210 від 01.12.2010 року
(надалі - Договір №АБУ/011210), відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
(поставити) покупця, а покупець
прийняти та оплатити будівельні
матеріали - щебінь гранітний, пісок
річковий, вид, одиниця виміру, ціна за
одиницю виміру, умови та строки
поставки і оплати яких визначена
сторонами у договорі. Покупець оплачує
товар за ціною вказаною у
рахунку-фактурі та видатковій
накладній. Ціна на товар, погоджується
сторонами в рахунку-фактурі, та включає
вартість продукції та транспортні
виграти постачальника. Сума договору
необмежена та визначається шляхом
додавання всіх належним чином
оформлених видаткових накладних,
виписаних на підставі рахунків-фактур.
З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору №АБУ/011210 ТОВ
"Торгсервіспостач" виставило позивачу
грн., в т.ч. ПДВ 9200,00 грн.
На виконання умов Договору №АБУ/011210
ТОВ "Торгсервіспостач" поставило
позивачу товар (щебінь, пісок) на
грн., що підтверджується видатковими
накладними №0612 від 06.12.2010 р. - на суму
9200,00 грн., що містить всі обов'язкові
Факт поставки позивачу, зазначеного
вище, товару також підтверджується
наявними в матеріалах справи
товарно-транспортними накладними.
Судом встановлено, що ТОВ
"Торгсервіспостач" були оформлені на
користь позивача податкові накладні на
в т.ч. ПДВ 2831,54 грн.; №126 від 04.02.2011 р. - на
оформлені у відповідності до вимог
ст.201 Податкового кодексу України та
містять всі реквізити, передбачені
зазначеною нормою закону для первинних
Факт оплати позивачем товару,
поставленого ТОВ "Торгсервіспостач"
згідно Договору №АБУ/011210,
підтверджується, дослідженими судом,
належним чином засвідченими
банківськими виписками та платіжними
дорученнями. Також з матеріалів справи
вбачається, що між позивачем, як
боржником, ТОВ "Торгсервіспостач", як
первісним кредитором, та ТОВ "Компанія
"Авертус", як новим кредитором, був
укладений Договір про відступлення
права вимоги №АБУ 0104/2 від 01.04.2011 р.,
відповідно до умов якого первісний
кредитор передає, а новий кредитор,
приймає на себе право вимоги боргу в
відносно боржника, новий кредитор
одержує право (замість первісного
кредитора) вимагати від боржника
належного виконання всіх зобов'язань
за Актом звірки/Договором (сплату
Судом встановлено, що на час існування
спірних правовідносин, контрагенти
позивача, - ТОВ "Компанія "Авертус", ТОВ
"Автопартнерс", ТОВ "А.Нет", ТОВ "ГМФ" та
ТОВ "Торгсервіспостач" були належним
чином зареєстровані як юридичні особи
та як платники податку на додану
вартість, відтак мали належний обсяг
правосуб'єктності для здійснення
господарських операцій.
Згідно з дослідженою судом, наданими
позивачем податковими деклараціями з
ПДВ, зокрема, в розрізі контрагентів за
грудень 2010 р., лютий-березень 2011 р.,
травень-червень 2011 р. та вересень 2011 р.
р., всі господарсько-фінансові стосунки
позивача з ТОВ "Компанія "Авертус", ТОВ
"Автопартнерс", ТОВ "А.Нет", ТОВ "ГМФ", ТОВ
"Торгсервіспостач" та третіми особами
знайшли відображення в податковому
обліку в повному обсязі. Зауважень по
наданих деклараціях, порядку їх
оформлення представник відповідача не
Суд констатує, що згідно вимог чинного
законодавства України, обов'язок
контролювати звітність контрагентів
на суб'єктів підприємницької
діяльності не покладено, також, суб'єкт
підприємницької діяльності не має
права контролювати звітність або
своєчасність сплати податків іншими
особами. Якщо віднесення сум до складу
податкового кредиту відбувається на
підставі належним чином оформлених
розрахункових, платіжних та інших
документів, обов'язковість ведення
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, дії платника
податку є правомірними.
Суд критично відноситься до посилань
відповідача на Акт від 27.07.2011
№1723/23-04/37270359 "Про результати невиїзної
документальної перевірки ТОВ "Компанія
правильності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
податку на додану вартість за період
січень, лютий, березень, квітень,
травень 2011 року, Акт від 27.02.2012р.
№221/23-08/32621457 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
правильності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість за період
серпень, вересень, жовтень, грудень
2011р.", Акт від 27.10.2011 № 2268/23-04/34486030
Акт від 17.03.2011 року №235/23-10/37001827 "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгсервіспостач"
вимог податкового та іншого
законодавства період з 01.04.2010 року по
31.01.2011 року", Акт від 16.05.2011 року №519/23-10/3
7001806 "Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автопартнерс" (код
податкового та іншого законодавства за
період з 01.03.2010 року по 31.03.2011 року",
оскільки відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору. Так, суд звертає увагу, що
відповідач не звертався до суду з
позовом про визнання Договору №АБУ
0103/1, Договору №АБУ 0109/1, Договору №АБУ
1502/11, Договору №0106/1 та Договору
№АБУ/011210 недійсними.
Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
Вирішуючи питання реальності
виконання договору з метою
використання отриманого за вказаним
договором у власній господарській
діяльності, суд звертає увагу на
Відповідно до визначення ч. 1 ст. 3
Господарського кодексу України під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1 ст.207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Доказів на підтвердження того, що
контрагенти позивача - ТОВ "Компанія
"Авертус", ТОВ "Автопартнерс", ТОВ "А.Нет",
ТОВ "ГМФ" та ТОВ "Торгсервіспостач", не
мали адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірних
операціях, відсутності фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих
зобов'язань чи відсутність можливостей
залучення до виконання зобов'язань
третіх осіб, відповідачем до суду не
Суд критично сприймає доводи
представника відповідача про
нікчемність Договору №АБУ 0103/1,
Договору №АБУ 0109/1, Договору №АБУ 1502/11,
Договору №0106/1 та Договору №АБУ/011210,
оскільки ці доводи ґрунтуються на
припущеннях, не підтверджуються
належними доказами та спростовуються
доказами, наданими представником
Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.
Частина друга ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачає, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
За правилами ч. 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.
Частиною третьою цієї статті
Цивільного кодексу України визначено,
що у разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише
у однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
Для застосування санкцій, передбачених
ст. 228 Цивільного кодексу України,
необхідними є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад, вчинення
удаваного правочину з метою приховання
ухилення від сплати податків чи з метою
неправомірного одержання з державного
бюджету коштів шляхом відшкодування
податку на додану вартість у разі його
несплати контрагентом до бюджету.
Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої ст. 69 Кодексу адміністративного
судочинства України, є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.
У відповідності до частини першої та
четвертої ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Відповідачем не наведено, а судом не
встановлено, підстав, що дозволяли б
дійти висновку про нікчемність чи
недійсність вище вказаних правочинів,
укладених між позивачем та ТОВ
"Компанія "Авертус", ТОВ "Автопартнерс",
ТОВ "А.Нет", ТОВ "ГМФ", ТОВ
"Торгсервіспостач", а також не надано
доказів, які б свідчили, що правочини в
межах спірних правовідносин, є такими,
що порушують публічний порядок чи
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
Суд також звертає увагу, що, в силу
положень ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу
України, питання недійсності правочину
у разі недодержання вимоги щодо його
відповідності інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам
вирішується виключно судом.
Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин,
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.
Підпунктом 5.2.1. п.5.2. ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" встановлено, що до складу
валових витрат включаються, зокрема,
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.
Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2.
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", в редакції чинній на
час існування спірних правовідносин,
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону. Відповідно до п. 9.6 ст. 9 цього ж
Закону свідоцтво про реєстрацію діє до
дати його анулювання.
Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість", податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.
Вимогами підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 цього ж Закону не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг).
Відповідно до п. 201.8., 201,9 та п.201.10. ст.201
Податкового кодексу України, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Не дає права на віднесення сум податку
до податкового кредиту податкова
накладна, складена платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду. Податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.184.1 ст.184 ПК України,
реєстрація платника податку на додану
вартість діє до дати анулювання
реєстрації платника податку.

Зі змісту наведених положень
законодавства України вбачається, що у
податковому обліку податкова накладна
є тим документом, який складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань і визначається як
розрахунковий документ, що підтверджує
вчинення певної господарської
операції, за якою виникають податкові
зобов'язання, породжує у платника
податку обов'язки та права щодо
нарахування та сплати податку на
додану вартість, характер яких
залежить від статусу платника
(продавець чи покупець), в тому числі
підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.
Податкова накладна має силу
податкового і одночасно
розрахункового документа за умови її
складання особою, зареєстрованою як
платник податку у порядку,
передбаченому статтею 201 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п.198.1 та п.198.3 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що основними видами
діяльності позивача відповідно до
Довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців є, зокрема, оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно-технічним
обладнанням, будівництво інших споруд,
н.в.і.у., інша допоміжна діяльність у
сфері транспорту, будівництво житлових
і нежитлових будівель.

Судом встановлено, що зазначені вище
договори №АБУ 0103/1, №АБУ 0109/1, №АБУ 1502/11,
№0106/1 та №АБУ/011210 були укладені
позивачем з метою використання
отриманих за вказаними договорами
товарів (послуг) у власній
господарській діяльності, а саме, з
метою належного виконання своїх
обов'язків перед іншими контрагентами,
зокрема, ТОВ "Автобудкомплекс-К", ТОВ
"Нікобудпроект", ТОВ "Термінал-М", ТОВ
"Домобудівний комбінат №3", ТОВ "Сатурн
ГІК", ТОВ "КосмоПакБуд", ТОВ "Фактор
Консалтс», ТОВ "Рута", ДП "Бетон Київ" ТОВ
"ТКС Бетон", ПАТ "Завод залізобетонних
конструкцій №1", що підтверджується,
наявними в матеріалах справи,
договорами, видатковими, податковими
та товарно-транспортними накладними, а
також банківськими виписками.

З огляду на те, що судом було
встановлено наявність усіх
обов'язкових підстав для формування
позивачем витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
податку на прибуток підприємств, та
податкового кредиту за результатами
господарських відносин із вказаними
контрагентами за спірний період, суд
дійшов висновку про відсутність у
відповідача підстав для донарахування
позивачу суми податку на додану
вартість, податку на прибуток та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій оскаржуваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Із зазначеного вище вбачається, що
відповідач помилково вважав, що
первинні документи були складені ТОВ
"Компанія "Авертус", ТОВ "Автопартнерс",
ТОВ "А.Нет", ТОВ "ГМФ" та ТОВ
"Торгсервіспостач" з порушенням вимог
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність" та
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88, не несуть доказовості
відносно змісту здійсненної операції,
та не є документами, які можуть бути
підставою для відображення в облікових
регістрах бухгалтерського та
податкового обліку.

З логічного аналізу, зазначених вище
норм, та фактичних обставин справи суд
приходить до висновку, що позивачем не
було допущено порушень вимог
податкового законодавства, що
спричинило: заниження податкового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 331127,00 грн., у тому числі 2010
рік - на суму 3539,00 грн., 1 квартал 2011 року -
на суму 36532,00 грн., 2 квартал 2011 року - на
суму 164108,00 грн., 2-3 квартали 2011 року - на
суму 164108,00 грн., 2-4 квартали 2011 року - на
суму 250661,00 грн., 1 квартал 2012 року - на
суму 40395,00 грн., півріччя 2012 року - на
суму 40395,00 грн., 9 місяців 2012 року - на
суму 40395,00 грн.; 2012 рік - на суму 40395,00 грн.;
заниження суми податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
у загальній сумі 172675,00 грн., в т.ч. за
грудень 2010 року - на суму 1863,00 грн., за
лютий 2011 року - на суму 13875,00 грн., за
березень 2011 року - на суму 18397,00 грн., за
травень 2011 року - на суму 64320,00 грн., за
червень 2011 року - на суму 71205,00 грн., за
вересень 2011 року - на суму 3015,00 грн., а,
відтак, у відповідача також відсутні
підстави для застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій,
визначених оскаржуваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідачем не було доведено
правомірність та обґрунтованість
прийнятих податкових
повідомлень-рішень № та №
від 28.03.2013 р.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з положеннями частини першою
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Приймаючи до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами ст.ст.
69-71, ч.3 ст.94, ст. 158-163, ст. ст. 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс
Будівельників України" задовольнити
повністю.

2. Скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києва Державної податкової
служби № та № від 28.03.2013 р.

3. Судові витрати в сумі 2294,00 грн. (дві
тисячі двісті дев'яносто чотири гривні)
присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альянс
Будівельників України"
(ідентифікаційний номер 37354345) за
рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко