Справа № 9101/165012/2012
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2013 р.
справа № 2а-5578/11 Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів: головуючого
судді Богданенка І.Ю.

суддів: Уханенка
С.А. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська

на постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 червня
2011 року

у справі № 2а-5578/11

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України
в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська

про зобов'язання вчинити дії, стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернулась у
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльності незаконною, зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
підвищення пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 23 листопада 2010
року по 31 травня 2011 року і в подальшому.

Постановою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 червня
2011 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльності
відповідача, зобов'язано останнього
протягом одного місяця здійснити
нарахування та виплату позивачу
щомісячної соціальної допомоги,
починаючи з 01 грудня 2010 року в розмірі 20
відсотків від прожиткового мінімуму,
затвердженого на цей період для осіб,
які втратили працездатність. Постанову
в частині виплати державної соціальної
допомоги з 01 грудня 2010 року в сумі 902,40
грн. звернути до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні вимог
позивача.

Апеляційна скарга мотивована не
урегульованістю на законодавчому
рівні механізму виплати підвищення до
пенсії дітям війни та відсутністю
фінансування даного виду видатків.

Заперечень на апеляційну скаргу не
надійшло.

Судом першої інстанції з'ясовано,
матеріалами справи підтверджено і
відповідачем у справі не
заперечується, що позивач по цій справі
має статус «дитини війни» та
відповідно користується правом на
отримання пільг і державної соціальної
підтримки, встановлених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» №2195-IV від 18 листопада 2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у цій справі є розмір
виплати позивачу, як «дитині війни»,
підвищення до пенсії, встановленого
статтею 6 Закону №2195-IV від 18 листопада
2004 року.

При цьому, суд першої інстанції вірно
встановивши фактичні обставини справи
та правильно проаналізувавши чинне
законодавство, яким регулюються спірні
правовідносини, з урахуванням рішень
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року №6 і від 22 травня 2008 року
№10 щодо визнання неконституційним
положень Законів України Про Держаний
бюджет України на 2007-2008 рік, які
стосуються доплат до пенсії,
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дійшов
обґрунтованого висновку про
пріоритетність застосування до
спірних правовідносинах положень
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» №2195-IV від 18 листопада 2004
року.

Суд апеляційної інстанції з наведеними
висновками суду першої інстанції
погоджується, оскільки основною
нормативною базою, якою регулюється
питання соціального захисту дітей
війни, є Конституція України, Закон
України від 18 листопада 2004 року №2195-IV
«Про соціальний захист дітей війни» та
інші акти міжнародного та
національного законодавства, якими
передбачено ряд пільг, допомоги та
гарантій особам, на яких поширюється їх
дія, зокрема, визначено розміри виплати
щомісячного підвищення до пенсії.

Суд першої інстанції, дійшов вірного
висновку, що розмір мінімальної пенсії
за віком необхідно обраховувати
відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки чинним законодавством не
встановлено іншого, крім передбаченого
частиною першою цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28 травня 2008 року щодо
визначення розміру підвищення пенсії є
безпідставним, оскільки розмір
підвищення пенсії визначений Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», який має вищу юридичну силу, ніж
постанова Кабінету Міністрів України.

За наведених обставин, суд апеляційної
інстанції визнає обґрунтування суду
першої інстанції у вищенаведеній
частині такими, що відповідають нормам
матеріального права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає за неможливе залишити рішення
суду першої інстанції в без змін щодо
визначення конкретної суми виплати
державної соціальної допомоги
позивачу, оскільки обов'язок по
нарахуванню та виплаті вказаної
допомоги, передбаченої Законом України
«Про соціальний захист дітей війни»,
покладено на відповідний орган
Пенсійного фонду України.

Проте суд першої інстанції
неправомірно зобов'язав відповідача
виплатити позивачу конкретну суму
державної соціальної допомоги,
оскільки адміністративний суд
визначає саме право на нарахування та
виплату позивачу державної соціальної
допомоги, тому визначивши конкретну
суму такої допомоги суд перебирає на
себе повноваження управління
Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, яке і має нарахувати
та здійснити таку виплату в розмірі,
встановленому законодавством.

Крім того, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги
зобов'язав відповідача здійснити
виплати державної соціальної допомоги
у розмірі 20 відсотків від прожиткового
мінімуму, затвердженого на цей період
для осіб, які втратили працездатність,
що суперечить вимогам статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», якою визначено, дітям війни,
підвищення до пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення вимог позивача в частині
захисту його прав в межах визначеного
Кодексу адміністративного судочинства
України шестимісячного строку
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, тобто за період
починаючи з 01 грудня 2010 року.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції - скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись статтею 197, частиною 1 статті
198, пунктом 4 частини 1 статті 202,
статтями 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська - задовольнити
частково.

Постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 червня
2011 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська щодо нездійснення
перерахунку та виплати ОСОБА_1 у
повному обсязі підвищення пенсії
згідно з Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 01 грудня 2010 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
підвищення пенсії згідно статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням вимог
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 01 грудня 2010
року в розмірі 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком з урахуванням різниці,
яка була виплачена у цей період.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим