Справа № 2а/0109/399/12
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2013-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2013 р. м. Київ
К/800/22215/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Фороської селищної ради на постанову
Київського районного суду м.
Сімферополя від 1.10.2012р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2013р. у
справі

за позовом Колективного
підприємства «Кримтранстур»

до відповідача-1 Фороської селищної
ради

відповідача-2 Виконавчого комітету
Фороської селищної ради

про скасування рішень та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

12.09.2012р. до суду з позовом про
скасування рішень Фороської селищної
ради і виконавчого комітету Фороської
селищної ради та про зобов'язання
відповідачів вчинити певні дії
звернулось колективне підприємство
«Кримтранстур» (далі Підприємство).
Свої вимоги позивач мотивував тим, що
рішеннями відповідачів було порушено
інтереси Підприємства як
землекористувача земельної ділянки, на
якій розташовано власність позивача.

Постановою Київського районного
суду м. Сімферополя від 1.10.2012р.,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2013р.,
позов задоволено.

Не погодившись з судовими рішеннями,
Фороська селищна рада звернулась з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, просила їх скасувати та
відмовити в задоволенні позову. При
цьому скаржник зазначив, що суди дійшли
помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

У своїх запереченнях позивач
послався на те, що рішення судів є
законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення попередніх інстанцій
вказаним вимогам не відповідають, в
зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення Фороської селищної
ради від 22.03.2002р. між підприємством
«КРИМГАЗПРОМСЕРВІС» та відповідачем-1
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 0,211га для будівництва та
обслуговування кемпінгу строком на 10
років. Вказаний договір зареєстровано
29.03.2002р.

Угодою від 25.01.2005р. до договору
внесено зміни, відповідно до яких,
орендарем земельної ділянки є позивач.

На протязі 2010-2011р.р. Підприємством
здійснено будівництво нежитлових
приміщень та 7.10.2011р. Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.

21.10.2011р. Підприємство звернулось до
голови Фороської селищної ради із
заявою оформити право власності на
нежитлові приміщення та видати
свідоцтво про право власності.

8.06.2012р. Фороська селищна рада внесла
зміни до свого рішення від 31.01.2012р. №2 та
припинила право користування
Підприємством земельною ділянкою
площею 0,211га, в зв'язку з закінченням
строку дії договору оренди

Пославшись на вищезгадані рішення та
на постанову Київського районного суду
м.Сімферополя від 16.01.2012р., виконкомом
Фороської селищної ради 25.07.2012р.
прийнято рішення №80, яким відмовлено в
оформленні права власності
Підприємства на нежитлові приміщення.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що Підприємство
неодноразово зверталось до суду з
позовами, в яких оскаржувало дії
виконкому Фороської селищної ради.

Так, постановою Київського районного
суду м. Сімферополя від 16.01.2012р., яке
набрало в цій частині чинності,
виконком зобов'язано прийняти рішення
щодо заяви Підприємства від 21.10.2011р. про
оформлення права власності. Крім того,
ухвалою суду від 19.07.2012р. виконком
зобов'язано надати завіт про виконання
постанови суду від 16.01.2012р.

Також, ухвалою Київського районного
суду м. Сімферополя від 2.04.2012р., в
порядку забезпечення позову,
заборонено селищній раді та її
виконкому здійснення будь-яких дій та
прийняття будь-яких рішень щодо
будівель, розташованих на земельній
ділянці, площею 0,211га, та щодо цієї
земельної ділянки.

Судом першої інстанції скасовано
рішення Фороської селищної ради від
8.06.2012р. і рішення виконкому селищної
ради від 25.07.2012р. та зобов'язано
виконком прийняти рішення щодо
звернення позивача від 21.10.2011р. «з
урахуванням обставин, які існували на
час цього звернення, та по суті на
підставі тих документів, що малися ними
на час звернення і наданих для його
вирішення».

Своє рішення місцевий суд мотивував
тим, що на час прийняття Фороською
селищною радою рішення від 8.06.2012р.
існувала ухвала суду від 2.04.2012р. про
заборону відповідачам вчиняти будь-які
дії щодо земельної ділянки площею
0,211га, а тому відповідач-1 не мав права
приймати рішення про припинення права
користування Підприємством земельної
ділянки. Крім того, суд послався на те,
що, надавши своїм рішенням від 14.01.2010р.
дозвіл на будівництво кемпінгу,
відповідачі повинні були враховувати
необхідність пролонгації дії договору
оренди.

Суд апеляційної інстанції погодився
з висновками місцевого суду.

Колегія суддів під час касаційного
перегляду справи враховує наступне.

Матеріалами справи встановлено, що,
на час прийняття відповідачем-2 рішення
від 25.07.2012р., існували два судових
рішення, які містили взаємовиключні
вимоги до виконкому : розглянути заяву
Підприємства від 21.10.2012р. та заборонити
прийняття будь-яких рішень щодо
приміщень, про які йдеться у заяві від
21.10.2012р., та земельної ділянки, на яких
вони розташовані.

Дійшовши висновку про те, що
відповідач-2 не мав права приймати
рішення про відмову у задоволенні
заяви Підприємства, суди попередніх
інстанцій не зазначили, яким чином та
на підставі яких правових актів
повинен був діяти виконком за
наявності вищезгаданих судових рішень,
ініціатором прийняття яких було само
Підприємство. При цьому, зобов'язавши
виконком прийняти рішення щодо
звернення позивача від 21.10.2011р., суди
першої та апеляційної інстанцій не
врахували наявність іншого судового
рішення, яким заборонено виконкому
приймати будь-які рішення щодо
вказаних приміщень

Що стосується розгляду
відповідачами питання про продовження
дії договору оренди, то колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті
12 ГПК України господарським судам
підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів.

До матеріалів справи не залучено
копію рішення Фороської селищної ради
від 31.01.2012р. №2, а судами не з'ясовано
правову природу цього рішення та
рішення від 8.06.2012р., яким вносились до
нього зміни. Відтак, судами не дано
оцінки того, чи діяв відповідач при їх
прийнятті як учасник господарського
договору при розгляді питання щодо
зміни строку дії договору, чи як суб'єкт
владних повноважень, про якого йдеться
в рішенні Конституційного Суду України
від 1.04.2010р. №10-рп/2010, при здійсненні дій,
передбачених пунктами а-г ст. 12
Земельного Кодексу України.

З огляду на це, судам слід з'ясувати
питання, чи віднесено до юрисдикції
адміністративних судів позов в частині
оскарження дій Фороської селищної ради
щодо продовження дії договору оренди
від 22.03.2002р.

Відповідно до Розділу VІІІ
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
(затв. наказом Міністерства юстиції
України від 7.02.2002р. №7/5) в редакції, що
діяла на час прийняття рішення
виконкому селищної ради від 25.07.2012р.,
оформлення права власності на нерухоме
майно проводиться з видачею свідоцтва
про право власності за заявою про
оформлення права власності на нерухоме
майно органами місцевого
самоврядування юридичним особам на
новозбудовані об'єкти нерухомого майна
за наявності документа, що посвідчує
право на земельну ділянку.

З огляду на це, суди повинні були
з'ясувати, чи мало підприємство на час
виникнення спірних правовідносин
передбачений Земельним Кодексом
України документ, що посвідчує право на
земельну ділянку, відсутність якого
унеможливлювала оформлення права
власності на нерухоме майно.

Крім того, судами не з'ясовано, для
будівництва та обслуговування яких
об'єктів надавалась земельна ділянка
рішенням відповідача-1 від 22.03.2002р., чи
передбачалось будівництво на ділянці
об'єктів нерухомості чи інших
тимчасових споруд, термін експлуатації
яких не збігається зі строком, на який
землю було передано в оренду.

Таким чином, попередні судові
інстанції у розгляді даної справи
припустилися порушення норм
процесуального права, а саме вимог
частини третьої статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо прийняття судового рішення на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених дослідженими у судовому
засіданні доказами.

Не встановлення в судовому процесі
вище зазначених обставин як таких, що
мають суттєве значення у справі з
огляду на неможливість правильно
вирішити спір без їх з'ясування,
відповідно до частини другої ст. 227 КАС
України є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень у
зв'язку з їх не відповідністю вимогам
частин 4 та 5 ст.11, частині 1 ст. 138 та ст. 159
цього Кодексу з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231, 254
КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Фороської селищної
ради задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду
м. Сімферополя від 1.10.2012р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2013р.
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз