Справа № 9101/173792/2011
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2013-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2013 р. справа
№ 2-3322/10 Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Уханенка С.А.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про зобов'язання
вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2010 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
протиправною бездіяльність
відповідача по невиконанню з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 17 серпня 22010 року приписів
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" та визнати її право
на отримання невиплаченої соціальної
допомоги, встановленої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в розмірі 30% відсотків
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб на відповідний
період часу з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 17
серпня 2010 року.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 21 вересня
2010 року позов задоволено. Визнано
незаконними дії управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська в частині виплати
ОСОБА_1 у періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року та з 22.05.2008 року по 17.08.2010 року без
урахування підвищення, встановленого
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни". Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська здійснити
перерахунок пенсії, що була виплачена
ОСОБА_1 у періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року та з 22.05.2008 року по 17.08.2010 року з
урахуванням права отримувача пенсії на
її підвищення на 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", та виплатити на користь ОСОБА_1
різницю між розрахованою та фактично
виплаченою сумами.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права просить,
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні вимог відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся з позовом до суду 20
серпня 2010 року в порядку цивільного
судочинства.

25 серпня 2010 року Індустріальним
районним судом м. Дніпропетровська
було відкрито провадження у даній
справі за нормами Цивільного
процесуального кодексу.

18 лютого 2010 року Верховною Радою
України прийнято Закон України № 1691-VI
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
юрисдикції справ, пов'язаних із
соціальними виплатами", який набрав
чинності 10 березня 2010 року. Цим Законом
встановлено, що справи щодо спорів з
приводу призначення, обчислення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат, соціальних
виплат непрацездатним громадянам,
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
інших соціальних виплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг,
речового майна, пайків або грошової
компенсації замість них суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства, а п. 3 ч. 1 ст. 18 КАС України
виключено.

Рішенням Конституційного суду України
№ 19-рп/2010 від 09.09.2010 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами"
(справа № 1-40/2010) визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним), пункт 2 частини
першої статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України в
редакції Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами"
від 18 лютого 2010 року № 1691.

Отже, з 09.09.2010 року суди загальної
юрисдикції не вправі розглядати справи
даної категорії в порядку цивільного
судочинства, оскільки поновлено
юрисдикцію розгляду таких справ в
порядку адміністративного
судочинства.

Суд першої інстанції на дані обставини
уваги не звернув, що призвело до
порушення норм процесуального права,
які є підставою для скасування рішення
суду з ухваленням нового по суті
заявлених вимог.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни, що
підтверджується відміткою в
пенсійному посвідченні і має право
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дане право позивача у 2007 та 2008 роках
обмежувалось положеннями Закону
України "Про державний бюджет" на
відповідні роки.

Проте, рішеннями Конституційного Суду
України № 6-рп від 9 липня 2007 року та №
10-рп від 22 травня 2008 року положення
даних законів визнані
неконституційними.

Отже, права відповідача відновлені
відповідно з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року.
Проте відповідні перерахунки у 2007 та 2008
роках відповідач не здійснював.
Підстави для перерахунку за період з
січня 2007 по 9.07.2007 року, а також з січня
2008 року по 22.05.2008 року -були відсутні,
оскільки дії відповідача щодо
невиплати у цей період підвищення до
пенсії ґрунтувалися на Законі України
"Про Державний бюджет України на 2007
рік", та Закону України "Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" відповідно, які діяли на
той час.

За таких обставин суд вважає, що
відповідач припустився бездіяльності
щодо своєчасного перерахунку та
виплати підвищення до пенсії в розмірі,
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

При цьому, ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції від 07.07.2010 року) передбачає
шестимісячний строк звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не навів поважних причин
пропуску строку.

Враховуючи, що про своє порушене право
позивач мав відомості під час
щомісячного отримання пенсії, то
поважні причини пропуску звернення до
суду за висновком суду відсутні, тому
наслідки пропуску строку звернення до
суду підлягають застосуванню.

Положення ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначають необхідність залишення
позовних вимог без розгляду за
відсутності поважних причин пропуску
строку. Тому, у зв`язку зі зверненням
позивача до суду у серпні 2010 року
позовні вимоги за період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 31 січня 2010 року необхідно
залишити без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку
про задоволення позовних вимог з 01.03.2010
року по 17.08.2010 року включно.

При цьому, розмір мінімальної пенсії за
віком необхідно обраховувати
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції було допущено
порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому рішення суду підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205,
207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська - задовольнити
частково.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 21 вересня
2010 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська щодо не
нарахування та не виплати на користь
ОСОБА_1 підвищення пенсії відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 01.02.2010
року по 17.08.2010 року включно, в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком -
протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська здійснити
перерахунок та виплатити на користь
ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно статті
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та частини 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 01.02.2010 року по
17.08.2010 року включно в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги за період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 31 січня 2010 року - залишити без
розгляду.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій, та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
С.А. Уханенко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим