Справа № 756/17100/13-а
Суддя: Диба О. В.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________
Справа №2-а/756/452/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року Оболонський районний
суд м. Києва, в складі:

Головуючого судді О.В.
Диби

За участю секретаря
М.В.Онищенко

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації про визнання дій
неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача про скасування рішення
відповідача - суб'єкта владних
повноважень окремих його положень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вважає, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку має надаватись у розмірі не менше
прожиткового мінімуму для дитини віком
до 6 років, а рішення відповідача щодо
призначення йому допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі 130 грн. на
місяць є неправомірним та підлягає
скасуванню, також просить зобов'язати
відповідача прийняти рішення щодо
призначення йому допомоги по догляду
за дитиною в розмірі відповідно до ст.43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», тобто не меншому ніж
прожитковий мінімум, встановлений, для
працездатної особи та провести
відповідні виплати, судові витрати
покласти на відповідача.

У судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, подав до
суду заяву в якій позовні вимоги
підтримав в повному обсязі просив їх
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, на адресу суду
надіслав свої заперечення проти
наданого позову, просив в задоволенні
позову відмовити посилаючись на те, що
відповідно до п.18 Порядку призначення
та виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми затвердженого Постановою КМ
України від 27.12.2001 року №1751 допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку призначається з дня
звернення за її призначенням, але не
раніше ніж з дня, що настає після
закінчення. Отже визначаючи момент
виникнення права на позов гр. ОСОБА_1
вбачається, що позивач дізнався про
призначення допомоги 25.03.2012 року, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення управління про призначення
допомоги сім'ям з дітьми від 01.03.2012 року
немає. Справу просив розглядати за його
відсутності.

Повно та всебічно дослідивши матеріали
справи, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, з
06.02.2012 року по 08.12.2014 року на підставі
заяви позивача від 15.02.2012 року № 22039
рішенням управління про призначення
допомоги сім'ям з дітьми від 01.03.2012 року
була призначена допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі, що не перевищує
мінімальний.

З 06.02.2012 року по 08.12.2014 року розмір
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку складає
130 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Позивач посилається на те, що він має
право на отримання щомісячної допомоги
по догляду за дитиною в розмірі
прожиткового мінімуму, як зазначено у
статті 43 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням".

Разом з тим, згідно з п. 5 зазначеного
Закону до стабілізації економічного
становища в Україні розмір виплат,
передбачених статтями 41, 43, 46 цього
Закону, визначається Верховною Радою
України щороку виходячи з рівня
забезпечення прожиткового мінімуму
одночасно з встановленням розміру
страхових внесків з поступовим
наближенням виплат до прожиткового
мінімуму.

Таким чином, законодавцем прямо
визначено, що в умовах «до стабілізації
економічного становища» розмір
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною, передбачений ст.43 Закону
№2240-ІІІ від 18.01.2001р., не застосовується,
а застосуванню підлягає розмір
допомоги, визначений спеціальним
законом на відповідний рік. Чинність
даного пункту Перехідних положень
Закону вказує на позицію законодавця
щодо відсутності факту стабілізації
економічного становища, у зв'язку з чим
розміри допомоги по догляду за дитиною,
встановлені ст.43 Закону застосуванню
не підлягають.

Пунктом 23 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» були внесені зміни до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Відповідно до частини першої статті 15
вказаного Закону «Допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень».

В розділі VIII прикінцевого положення
вищезазначеного Закону вказано, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається в розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року -50
відсотками, з 1 січня 2009 року -75
відсотками, з 1 січня 2010 року -100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано таким,
що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), деякі пункти
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України». При цьому пункт 23 щодо
внесення змін до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
таким, що не відповідає Конституції
України, не визнаний.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини рішення
від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

За змістом частини третьої статті 150
Конституції України рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на
території України.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах необхідно застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

01.01.2008 р. набрали чинності зміни до ст. 15
Закону України № 2811 від 21.11.1992 р.,
відповідно до яких допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень.

З урахуванням викладеного, суд не
погоджується з аргументами позивача
про виплату допомоги на дитину у
розміру прожиткового мінімуму на одну
працездатну особу на місяць, замість
суми, яку позивач отримує, так як
вказані норми Закону №2811 не
скасовувались та не конституційними не
визнавались.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Для призначення допомоги у розмірі, що
перевищує мінімальний, подається в
установленому порядку довідка про
склад сім'ї та декларація про доходи
та майновий стан (заповнюється на
підставі довідок про доходи кожного
члена сім'ї).

Отже, судом встановлено, що розмір
призначеної допомоги був встановлений
у сумі 130 гривень, оскільки позивач за
призначенням допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з врахуванням доходів в розмірі,
що перевищує мінімальний, з
відповідною заявою не звертався.

Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
відповідач діяв в межах повноважень,
наданих їм законами України та
підзаконними нормативно-правовими
актами, з огляду на викладене позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог, то
відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
відшкодування судового збору, у разі
відмови у позові не підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Оболонського управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у м.Києві ради про
визнання дій неправомірними
-відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на її апеляційне
оскарження.

Суддя:
О.В. Диба