Справа № 21-348а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року м.
Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., Тітова
Ю.Г., - розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_10
до управління Пенсійного фонду України
в м. Феодосії Автономної Республіки
Крим (далі - управління ПФУ, ПФУ
відповідно) про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_10 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати протиправними дії
управління ПФУ стосовно перерахунку
його пенсії в розмірі 80 відсотків від
суми заробітної плати, скасувати
рішення про зазначений перерахунок та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок пенсії виходячи з розміру
90 відсотків від суми заробітної плати,
визначеної у наданій ним довідці.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
управління ПФУ безпідставно здійснило
перерахунок його пенсії у розмірі 80
відсотків від суми заробітної плати
станом на 14 червня 2012 року, посилаючись
на Закон України від 8 липня 2011 року №
3668-VI «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» (далі - Закон № 3668-VІ), яким
внесено зміни до статті 50-1 Закону
України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ
«Про прокуратуру» (далі - Закон №
1789-ХІІ), оскільки це суперечить статті 22
Конституції України та порушує його
права.

Феодосійський міський суд Автономної
Республіки Крим постановою від 1 лютого
2013 року, залишеною без змін ухвалами
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2013 року та Вищого адміністративного
суду України від 3 липня 2013 року, у
задоволенні позовних вимог відмовив.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України ОСОБА_10,
посилаючись на неоднакове
застосування касаційним судом статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ, просить скасувати
постановлені рішення судів та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування заяви позивач надав
копію ухвали Вищого адміністративного
суду України від 20 червня 2013 року
(справа № К/800/11225/13), яка, на його думку,
підтверджує неоднакове застосування
касаційним судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що заява ОСОБА_10
про перегляд оскаржуваного рішення
Вищого адміністративного суду України
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Суди встановили, що з 27 січня 2005 року
ОСОБА_10 призначено пенсію за вислугу
років на підставі статті 50-1 Закону
№ 1789-ХІІ (у редакції, чинній на
час призначення пенсії) в розмірі 90
відсотків від суми заробітної плати.

Стаж роботи позивача становив 25 років 9
місяців 26 днів, у тому числі: на
прокурорсько-слідчих посадах - 19 років 6
місяців 6 днів, військова служба - 1 рік 6
місяців.

2 листопада 2012 року ОСОБА_10 звернувся до
управління ПФУ з заявою про
перерахунок пенсії на підставі статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ з урахуванням
постанови Кабінету Міністрів України
від 31 травня 2012 року № 505 «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників органів
прокуратури» (далі - постанова № 505) та
надав довідку від 23 жовтня 2012 року №
18ф-161 про заробітну плату слідчих
прокуратури станом на 14 червня 2012 року
(далі - довідка).

Розпорядженням від 5 листопада 2012 року
№ 157528 управління ПФУ здійснило
позивачу перерахунок пенсії починаючи
з 1 липня 2012 року виходячи з розміру 80
відсотків від суми заробітної плати, що
зазначена у довідці, на підставі статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ з урахуванням змін,
внесених Законом № 3668-VІ.

До здійснення зазначеного перерахунку
розмір пенсії ОСОБА_10 складав 5779 грн 42
коп., а після перерахунку - 6640 грн 14 коп.,
тобто збільшився на 860 грн 72 коп.

У справі, що розглядається, касаційний
суд, залишаючи без змін рішення судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову в позові, виходив із того, що
відповідач правомірно здійснив
перерахунок пенсії ОСОБА_10 з 1 липня 2012
року у розмірі 80 відсотків від суми
заробітної плати на підставі статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ з урахуванням змін,
внесених Законом № 3668-VІ, та застосував
нові посадові оклади, встановлені
постановою № 505, оскільки відсутні
підстави для перерахунку позивачу
пенсії у розмірі 90 відсотків від суми
заробітної плати на підставі норми
права, яка втратила чинність із 1 жовтня
2011 року.

Водночас в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 20
червня 2013 року (справа № К/800/11225/13),
наданій на підтвердження неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права, касаційний суд у
подібних правовідносинах, залишаючи
без змін рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову, виходив із того, що орган ПФУ,
здійснивши ОСОБА_4 перерахунок пенсії з
1 липня 2012 року у розмірі 80 відсотків
від суми заробітної плати на підставі
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ з
урахуванням змін, внесених Законом
№ 3668-VІ, та застосувавши нові
посадові оклади, встановлені
постановою № 505, діяв не на
підставі, поза межами повноважень та у
спосіб, що суперечить Конституції та
законам України. Таким чином,
касаційний суд погодився з висновками
судів першої та апеляційної інстанцій
про необхідність здійснити
перерахунок пенсії Особа_4 виходячи з
розрахунку 90 відсотків суми місячного
заробітку.

Вирішуючи питання про усунення
неоднакового застосування зазначених
норм права, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України виходить із
такого.

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів та слідчих
визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Редакція зазначеної статті
змінювалась.

Так, відповідно до частини першої
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції, що
діяла на час призначення пенсії
ОСОБА_10, прокурори і слідчі зі стажем
роботи не менше 20 років, у тому числі зі
стажем роботи на посадах прокурорів і
слідчих прокуратури не менше 10 років,
мають право на пенсійне забезпечення
за вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, внесено зміни до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у
відсотках розмір пенсії за вислугу
років, яка призначається прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними такого
права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ у редакції Закону №
3668-VІ прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини тринадцята,
вісімнадцята статті 50-1 Закону
№ 1789-ХІІ, положення яких щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
прийняттям Закону № 3668-VІ змін не
зазнали (змінилась лише нумерація
частин цієї статті).

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ
обчислення (перерахунок) пенсій
провадиться за документами пенсійної
справи та документами, додатково
поданими пенсіонерами, виходячи з
розміру місячного заробітку за
відповідною посадою, з якої особа
вийшла на пенсію, станом на час
звернення за призначенням або
перерахунком.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені
працівникам прокуратури пенсії
перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця,
що йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України
вважає, що при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
дійшла такого правового висновку:
внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії
у відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
частини тринадцята, вісімнадцята
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у
зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не
зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Оскільки при вирішенні цієї справи суд
касаційної інстанції допустив
неоднакове та неправильне
застосування норм матеріального права,
то ухвала Вищого адміністративного
суду України від 3 липня 2013 року
підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до цього ж
суду.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 3 липня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.Б. Гусак
П.В. ПанталієнкоО.А. Коротких
О.Б. ПрокопенкоО.В.
Кривенда О.О. Терлецький
В.Л. Маринченко
Ю.Г. Тітов