Справа № 826/16959/13-а
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2013-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
12 грудня 2013 року Справа
Окружний адміністративний суд міста
судді:Пісоцької О.В.,розглянувши у
приміщенні суду у місті Києві у порядку
письмового провадження справу
за позовною заявоюОСОБА_2до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Головного управління юстиції у м.
Києві, державного реєстратора
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Бродюк
Ірини Юріївнипроскасування рішення та
зобов'язання вчинити певні
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
(далі - Реєстраційна служба,
відповідач-1), Головного управління
юстиції у м. Києві (далі - відповідач-2),
державного реєстратора Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бродюк Ірини Юріївни (далі -
державний реєстратор, відповідач-3), в
- скасувати рішення державного
реєстратора про відмову у державній
реєстрації права власності на квартиру
АДРЕСА_1 - за ОСОБА_2;
- зобов'язати Реєстраційну службу
провести державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1, - за
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ОСОБА_2 звернулась до Реєстраційної
служби з заявою про реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1), яка
прийнята відповідачем-1 11 вересня 2013
року за реєстраційним номером 2901436.
Разом з тим, рішенням державного
реєстратора від 03 жовтня 2013 року
позивачу відмовлено у державній
реєстрації права власності на квартиру
АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна
(квартира, на яку заявлено право,
перебуває під арештом). Позивач вважає,
що така відмова у реєстрації права
власності є незаконною та підлягає
скасуванню, тому що заява про
реєстрацію права власності на квартиру
подана на підставі свідоцтва про право
власності, виданого Дніпровською
районною в місті Києві державною
адміністрацією відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду». Зазначила, що заява
про реєстрацію права власності
подавалась на новостворене майно, без
державної реєстрації прав власності
квартира не могла бути арештована,
оскільки взагалі не належала до
державного житлового фонду і не могла
бути об'єктом обтяжень, зокрема, арешту.
У судовому засіданні ОСОБА_2 зазначила,
що вона є єдиною власницею особового
рахунку на вище вказану квартиру як
квартиронаймач, ОСОБА_4, зазначений у
витязі з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
ніколи не був власником даної квартири.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва ОСОБА_4 визнано таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, і на
даний момент ОСОБА_2 вирішила провести
приватизацію вказаної квартири на
себе.

Реєстраційна служба стосовно даного
позову заперечує. Представник
відповідача-1 зазначив, що державний
реєстратор, виконуючи свої
функціональні обов'язки і, відповідно
до статей 9, 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
з'ясувавши те, що подані документи для
проведення державної реєстрації права
власності, не дали змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують,
проаналізувавши подані документи та
виявивши, що заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна
(квартира, на яку заявлено право,
перебуває під арештом), реєстратор на
законних підставах винесла рішення про
відмову у державній реєстрації. В
судовому засіданні представник
Реєстраційної служби вказав, що під час
проведення перевірки за об'єктом
нерухомого майна було виявлено арешт,
зареєстрований Першою Київською
державною нотаріальною конторою за
№1406968 від 25 жовтня 2004 року, на підставі
повідомлення 9/182-06 (26 січня 1998 року
Держадміністрації Харківського
району), де власником зазначений ОСОБА_4
(додаткові дані: архівний №901722KIEV1,
архівна дата 30 січня 1998 року), що
унеможливлює реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 На підставі
викладеного просив відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Головне управління юстиції у м. Києві,
державний реєстратор з будь-якими
письмовими поясненнями (запереченнями)
на заявлений ОСОБА_2 позов не
звертались, у судове засідання
прибуття повноважних представників не
забезпечили, про наявність поважних
причини суд не повідомили.

Ухвалою суду від 25 листопада 2013 року
(протокольною) продовжено розгляд
справи у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи,
врахувавши пояснення ОСОБА_2 та
представника Реєстраційної служби,
судом встановлено наступне.

Згідно з технічним паспортом, виданим 15
березня 2013 року Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№418, квартира АДРЕСА_1, приміщення у
комунальній квартирі, в будинку
АДРЕСА_1 є квартирою посімейного,
спільного заселення, розташована на 7
поверсі 9-ти поверхового будинку та
складається з 3-х кімнат, жилою площею
40кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні,
коридору, обладнана балконом, загальна
площа квартири 59,1кв.м.

На підставі рішення від 14 квітня 1969
року виконкому Печерської районної
ради депутатів трудящих ОСОБА_5 (батьку
ОСОБА_2) видано ордер на житлове
приміщення від 24 серпня 1969 року на
сім'ю, що складається з чотирьох осіб,
на право зайняття трьох кімнат 41,1кв.м, в
окремій квартирі АДРЕСА_4. Склад сім'ї:
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_7 - син,
ОСОБА_2 -донька (позивач).

На підставі обмінного ордеру від 11
вересня 1985 року №7726, виданого
управлінням по обліку та розподілу
житлової площі Виконавчого комітету
Київської міської Ради народних
депутатів, ОСОБА_7 надано дозвіл на
заселення в АДРЕСА_1. У вказаній
квартирі проживали на той час ще ОСОБА_9
- бабуся ОСОБА_7, ОСОБА_10 - сестра
(позивач), ОСОБА_4 - син сестри.

Згідно з витягом з рішення від 26
березня 1990 року №164 Виконавчого
комітету Харківської районної Ради
народних депутатів «Про закріплення і
заміну житлової площі, переоформлення
особистих рахунків та внесення змін в
ордери» вирішено на підставі заяви
ОСОБА_2 (позивач, свідоцтво про шлюб від
07 вересня 1993 року (повторне)) та
документів, які є в справах виконкому,
переоформити особистий рахунок
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, житлова
площа 40,0кв.м, з відповідного
квартиронаймача ОСОБА_7 на ОСОБА_2 по
рішенню суду.

02 липня 2013 року Органом приватизації
житла Дніпровської районної в місті
Києві державної адміністрації згідно з
розпорядженням №33-41 від 02 липня 2013 року
видано свідоцтво, яке посвідчує, що
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, - дійсно, належить на праві
приватної власності громадянці ОСОБА_2
Квартира приватизована згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Згідно з довідкою від 20 листопада 2013
року №156, виданої Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№418, ОСОБА_2 з 15 жовтня 1985 року прописана
та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, - та
займає жилу площу із 3 кімнат 40,00кв.м у
3-кімнатній квартирі загальною площею
59,10кв.м на 7 поверсі 9-типоверхового
будинку, є власником особового рахунку
цього житла, сім'я складається з однієї
особи.

Згідно з заочним рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 30 листопада 2012 року у справі
№2604/7814/2012, яке набрало законної сили 08
лютого 2013 року, задоволено позов ОСОБА_2
до ОСОБА_4, треті особи Комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва, Відділ громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського РУГУ МВС України у м.
Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, - визнано ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

11 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
Реєстраційної служби з заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на квартиру АДРЕСА_1.

З пояснень ОСОБА_2 та наявних у справі
доказів вбачається, що позивач,
звертаючись до Реєстраційної служби з
вказаною заявою, надала відповідачу
копію паспорта, копію дубліката
ідентифікаційного номеру, свідоцтво
про право власності, видане 02 липня 2013
року Дніпровською районною в місті
Києві державною адміністрацією (в двох
примірниках), технічний паспорт,
виданий 15 березня 2013 року Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№418.

Здійснюючи перевірку наданих
документів та зробивши необхідні
запити, державним реєстратором
встановлено, що за відомостями з
Єдиного державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
на нерухоме майно, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, - накладено обтяження
у вигляді арешту (архівний запис),
зареєстрований 25 жовтня 2004 року за
№1406968, реєстратором: Перша Київська
державна нотаріальна контора (01135 м.
Київ, пр-т Перемоги, 11), на підставі
повідомлення 9/182-06 від 26 січня 1998 року
Держадміністрації Харківського
району, власник: ОСОБА_4, додаткові дані:
архівний номер 901722KIEV1, архівна дата 30
січня 1998 року, дата виникнення 30 січня
1998 року, № реєстратора 16805-22, внутрішній
№4C01163F22EF522E2939.

Рішенням від 03 жовтня 2013 року б/н
державний реєстратор встановила, що
заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна (квартира, на яку заявлено
право, перебуває під арештом), а тому
відмовила позивачу у державній
реєстрації права власності на квартиру
АДРЕСА_1.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення щодо їх задоволення,
оцінивши, відповідно до статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору в межах заявлених
вимог, суд дійшов наступних висновків.

Законом, який регулює відносини,
пов'язані з державною реєстрацією прав
на нерухоме майно та їх обтяжень є
Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (з
урахуванням відповідних змін; далі -
Закон України №1952).

Частиною 1 статті 3 зазначеного Закону
визначено, що державна реєстрація прав
є обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
України №1952 державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 15
Закону України №1952 перелік документів
для здійснення державної реєстрації
прав визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 1 статті 19 Закону України №1952
визначено, що державна реєстрація прав
проводиться на підставі:

- свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону (пункт 2);

- свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді (пункт 3).

У частині 7 статі 16 Закону України №1952
передбачено, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі заяви
власника, іншого правонабувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи або
державного кадастрового реєстратора у
випадках, передбачених цим Законом.

Водночас, Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№703 затверджено Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - Порядок №703), за абзацом
1 пункту 25 якого передбачено, що у разі
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно заінтересованою особою
є власник (власники), інший
правонабувач (правонабувачі), сторона
(сторони) правочину, відповідно до
якого виникло право власності та інше
речове право.

Відповідно до пункту 26 Порядку №703 для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком. У
пункті 27 Порядку №703 наявний перелік
таких документів, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Так, судом встановлено, що 11 вересня 2013
року ОСОБА_2 звернулась до
Реєстраційної служби з заявою, в якій
просила зареєструвати право власності
на квартиру АДРЕСА_1, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1. До вказаної заяви
позивач додала: копію паспорта, копію
дубліката ідентифікаційного номеру,
свідоцтво про право власності, видане 02
липня 2013 року Дніпровською районною в
місті Києві державною адміністрацією
(в двох примірниках), технічний паспорт,
виданий 15 березня 2013 року Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№418. Вказана заява та додані документи
отримані ОСОБА_12, зареєстровані у базі
даних про реєстрацію заяв і запитів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно 11 вересня 2013 року за
реєстраційним номером 2901436.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 9
Закону України №1952 державний
реєстратор прав на нерухоме майно,
зокрема, встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема:

- відповідність відомостей про
нерухоме майно, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону.

Так, провівши перевірку наданих
документів та зробивши необхідні
запити, державним реєстратором
встановлено, що за відомостями з
Єдиного державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
на нерухоме майно, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, Першою Київською
державною нотаріальною конторою (01135 м.
Київ, пр-т Перемоги, 11), на підставі
повідомлення 9/182-06 від 26 січня 1998 року
Держадміністрації Харківського району
накладено обтяження у вигляді арешту
(архівний запис), зареєстрований 25
жовтня 2004 року за №1406968. Згідно даного
витягу власником квартири зазначено
ОСОБА_4.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України №1952 передбачено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо, зокрема, заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною 9
статті 15 цього Закону.

Посилаючись на положення вказаної
статті Закону, державним реєстратором
прийнято рішенням від 03 жовтня 2013 року
б/н в якому встановлено, що заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна
(квартира, на яку заявлено право,
перебуває під арештом) та відмовлено
ОСОБА_2 в державній реєстрації права
власності на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, є необхідним звернути
увагу на те, що згідно з частиною 1
статті 4 Закону України №1952
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

Частиною 2 вказаної статті Закону
визначено, що речові права на нерухоме
майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини
першої цієї статті, є похідними і
реєструються після державної
реєстрації права власності на таке
майно, крім випадків, передбачених
статтею 4-1 цього Закону.

Згідно з частиною 10 статті 15 Закону
України №1952 державна реєстрація
обтяжень прав на нерухоме майно, право
власності, на яке не зареєстроване у
Державному реєстрі прав, іпотеки
майнових прав на об'єкт незавершеного
будівництва, проводиться у
спеціальному розділі Державного
реєстру прав. При державній реєстрації
права власності на таке майно записи
про обтяження переносяться до
відповідної частини відкритого
розділу Державного реєстру прав.

У частині 2 статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом встановлено, що позивач при
зверненні до відповідача-2 з заявою
щодо здійснення реєстрації права
власності на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, - надала останньому
свідоцтво (два примірники) про право
власності на вказане житло, видане на
підставі розпорядження органу
приватизації житла від 02 липня 2013 року
№33-41, згідно з яким, зокрема,
посвідчено, що вказана квартира дійсно
належить на праві приватної власності
ОСОБА_2

Таким чином, з аналізу чинного
законодавства у сфері державної
реєстрації права власності,
дослідження матеріалів справи та
пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_2
звернулась до Реєстраційної служби з
відповідною заявою та бажала провести
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, що згідно з частиною 1 статті 4
Закону України №1952 підлягає
обов'язковій державній реєстрації, а не
просила зареєструвати інше право,
пов'язане з відчуженням нерухомого
майна.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач-3 відмовляючи ОСОБА_2 у
проведенні реєстрації права власності
на житло за адресою: АДРЕСА_1, - діяла з
порушенням норм чинного законодавства,
а тому - протиправно.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частина 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Водночас, слід зауважити на тому, що
здійснення судового захисту особи, чиє
право порушено органами державної
влади чи місцевого самоврядування
внаслідок порушення ними положень
Конституції та законів України у
спосіб, що відповідає визначеним у
законодавстві способам захисту
порушеного права, є здійснення судом
його повноважень органу судової влади
у межах Конституції та законів України.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, зокрема, може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
повноваження суду при вирішенні
справи, за частиною 2 якої, зокрема,
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону
України №1952 державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Доказів, які б свідчили про
правомірність видання відповідачем
оскаржуваного рішення, на розгляд суду
не надано. Водночас, позивачем доведено
обґрунтованість заявлених вимог.

Таким чином, враховуючи вище наведене
та положення статей, зокрема, 2, 11, 69-72, 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, межі заявлених позовних вимог,
наявність у державного реєстратора
дискреційних повноважень, до яких
відповідно до Закону України №1952
віднесено, зокрема, прийняття рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову у державній
реєстрації, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову ОСОБА_2
шляхом:

- скасування рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Бродюк
Ірини Юріївни «про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень» від 03
жовтня 2013 року, прийняте за наслідками
розгляду заяви ОСОБА_2 «про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень»
(реєстраційний номер 2901436);

- зобов'язання Реєстраційної служби
повторно розглянути заяву ОСОБА_2 «про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень» (реєстраційний номер 2901436) у
порядку та строки, передбачені
законодавством, - про що повідомити
заявника.

В решті частини вимог позов ОСОБА_2
задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (частина 1).
Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (частина 3).

Керуючись статтями 7, 9, 11, 69-72, 86, 94, 128,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України Окружний
адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Бродюк
Ірини Юріївни «про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень» від 03
жовтня 2013 року, прийняте за наслідками
розгляду заяви ОСОБА_2 «про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень» (за
реєстраційним номером 2901436).

Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
повторно розглянути заяву ОСОБА_2 «про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень» (реєстраційний номер 2901436) у
порядку та строки, передбачені
законодавством, - про що повідомити
заявника.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 17грн. 20коп.
(сімнадцять гривень 20коп.) частини
витрат, пов'язаних зі сплатою судового
збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя (підпис) О.В. Пісоцька