Справа № 2007/6а-24/11
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2013-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2013 р.Справа №
2007/6а-24/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Великобурлуцькому районі
Харківської області на ухвалу
Великобурлуцького районного суду
Харківської області від 08.12.2011р. по
справі № 2007/6а-24/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Великобурлуцькому районі
Харківської області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок
додаткової пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

21 листопада 2011 року до
Великобурлуцького районного суду
Харківської області надійшла заява від
УПФУ в Великобурлуцькому районі
Харківської області про відстрочення
виконання судового рішення
Великобурлуцького районного суду
Харківської області від 01 серпня 2011
року у справі № 2-а-3233/11 р.

На обґрунтування своїх вимог УПФУ в
Великобурлуцькому районі Харківської
області посилається на те, що
постановою суду від 01 серпня 2011 року у
справі № 2-а-3233/11 р. за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Великобурлуцькому районі Харківської
області, позов було частково
задоволено. Заявник посилався на те, що
на даний час відсутні кошти в
достатньому розмірі для виконання
зазначеного судового рішення. Також в
заяві вказує, що фінансування витрат на
пенсійне забезпечення здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету.
Законом України „Про Державний бюджет
на 2011 рік" додаткові витрати на
фінансування пенсій даної категорії
отримувачів пенсії не передбачено, а
забезпеченість району власними
коштами складає лише 39,3% від потреби на
її виплату, що унеможливлює негайне
виконання рішення в цілому по справі. З
урахуванням викладеного, просив
відстрочити виконання судового
рішення до внесення змін до бюджету
України на 2012 рік, який ще не прийнятий.

Ухвалою Великобурлуцького районного
суду Харківської області від 08.12.11 року
у задоволенні вказаної заяви про
відстрочення виконання рішення суду
відмовлено.

Заявник, не погодившись з ухвалою суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати вказану
ухвалу та прийняти нову, якою
задовольнити його вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм процесуального
права, що призвело до неправильного, на
його думку, вирішення спору судом
першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що постановою суду від 01
серпня 2011 року у справі № 2-а-3233/11 р. за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Великобурлуцькому районі Харківської
області, позов було частково
задоволено. Зобов'язано відповідача
здійснити нарахування ОСОБА_1, як
потерпілому від наслідків аварії на
ЧАЕС 2 категорії здійснити перерахунок
та виплатити додаткову пенсію у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
та провести відповідні виплати за
період з 01 березня 2011 року по 18 червня
2011 року відповідно до вимог ст.256 КАСУ.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
відстрочення виконання рішення
Великобурлуцького районного суду
Харківської області від 01 серпня 2011
року у справі № 2-а-3233/11 р., суд першої
інстанції виходив з того, що
відсутність у боржника, який є
державним органом, додаткових джерел
надходжень до бюджету, призначень для
взяття зобов`язань на виконання
судових рішень, не є підставою для
застосування відстрочення виконання
рішення суду. Крім того, судом першої
інстанції зазначено, що заявником не
наведено доказу неминучого настання в
майбутньому обставини, з якою він
пов`язує виплату коштів позивачеві -
внесення змін до бюджету України на 2012
рік, який міститиме відповідний обсяг
асигнувань, що призведе до порушення
прав позивача.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Таким чином, підставою для відстрочки є
наявність конкретних обставини, що
ускладнюють виконання судового
рішення або роблять його неможливим у
строк або спосіб, встановлений судом .

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності коштів на виконання
рішення суду, колегія суддів вважає
необґрунтованими з наступних підстав.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіттям з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

За приписами ч.1 та 2 ст. 8 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод (далі
-Конвенція), яка відповідно до частини 1
статті 9 Конституції України стала
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 19 Конвенції для
забезпечення дотримання
державами-учасницями Конвенції взятих
на себе зобов'язань за Конвенцією та
протоколами до неї створюється
Європейський суд з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному
гарантовано право на звернення до суду
з позовом стосовно його прав та
обов'язків цивільного характеру. У
справі "Горнсбі проти Греції"
Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватись як складова частина
судового розгляду. Здійснення права на
звернення до суду з позовом стосовно
його прав та обов'язків цивільного
характеру було б ілюзорним, якби
внутрішня правова система допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося б на
шкоду однієї зі сторін.

Європейський суд з прав людини в
рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі
"Комнацький проти України" визначився,
що держава повинна забезпечити
гарантії, передбачені Конвенцією, і що
протиріччя між органами місцевої влади
не повинні вплинути на права заявника,
гарантовані Конвенцією (від 04
листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція
про захист прав людини і
основоположних свобод").

Також, згідно положень рішення
Європейського суду з прав людини
Справа "Абрамов проти України" (заява
№39491/03) відсутність коштів не є
виправданням для держави в разі
невиконання нею рішення суду або в разі
значних затримок у виконанні такого
рішення, що порушує право, гарантоване
статтею 1 Першого протоколу.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що відсутність коштів у боржника чи у
держави на виконання взятих на себе
зобов'язань не звільняє боржника від
виконання рішення суду, та не є
обставиною, яка ускладнює його
виконання.

Відповідно до ст. 5 КАС України,
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, а згідно ст. 8 КАС
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини. В даному випадку суд і
керується вищезазначеними
положеннями.

Також слід зазначити, що заявник у
заяві про відстрочення виконання
рішення суду не зазначив точного
строку для виконання рішення, а просить
відстрочити таке виконання до моменту,
коли Законом України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік" буде виділено
кошти на фінансування погашення
заборгованості по вказаному виду
виплат, проте заявником не наведено
жодного доказу того, що такі зміни до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" дійсно будуть
прийняті. В такому випадку позивач, на
користь якого ухвалено судове рішення,
не буде мати жодної гарантії виконання
рішення на свою користь у майбутньому,
це приведе до порушення п. 1 статті 6
Конвенції "Про захист прав людини та
основоположних свобод", що є
недопустимим.

Колегія суддів зауважує, що
відповідачем ані до суду першої
інстанції, ані до суду апеляційної
інстанції не надано доказів про
наявність обставин, які є підставами
відстрочення виконання зобов'язань у
розумінні ст.263 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що заявником не
надано доказів про наявність обставин,
які є підставами відстрочення
виконання рішення суду.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано відмовив у
задоволенні заяви про поворот
виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду
першої інстанції від 08.12.11 р. відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Великобурлуцькому районі Харківської
області залишити без задоволення.

Ухвалу Великобурлуцького районного
суду Харківської області від 08.12.2011р.
по справі № 2007/6а-24/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Рєзнікова С.С.