Справа № 0870/9608/12
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2013 року о 16 00 Справа №
0870/9608/12 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання
Пелеху С.І.

представників сторін:

позивача - Коновалова В.М.
(довіреність від 01.02.13)

відповідача - Карленко Н.Т.
(довіреність від 02.09.13 №1520/10-014)

свідка - ОСОБА_3 (посвідчення від
14.01.13 НОМЕР_1)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Завод "Львівсільмаш", м.
Запоріжжя

до Державної податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя

Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про протиправними скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Завод "Львівсільмаш",
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області, в
якому просить скасувати податкові
повідомлення-рішення від 07.06.2012 №,
№, №, №.

В обґрунтування позовних вимог
зазначають, що висновки викладені в
акті перевірки, на підставі яких
приймались вищезазначені податкові
повідомлення-рішення суперечать
чинному законодавству, а самі
податкові повідомлення-рішення є
незаконними та необґрунтованими і
такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених в позовній заяві, та
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечив із підстав, викладених у
письмових запереченнях та додаткових
поясненнях до них, просив в задоволенні
позовних вимог відмовити. В
обґрунтування заперечення посилаються
на норми Закону України «Про податок на
додану вартість», Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
Податкового кодексу України, Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», та
зазначає, що під час перевірки
встановлено, що позивач мав
фінансово-господарські
взаємовідносини з ПП «Фірма «Юкос», ПП
«Фінансово-промислова компанія
«Каскад», ТОВ «ВІП Союз», ВАТ «НПО
«Рассвет-Єнерго» та ВАТ «Запорізький
домобудівний комбінат». Також
зазначає, що позивачем під час
проведення перевірки не надано
податковому органу
товарно-транспортні накладні та
документів по перевезенню, якості та
походженню товару, що унеможливлює
визначити чи відбулося фактичне
постачання товару. Відповідач
зазначає, що будь-які документи мають
силу первинних документів лише у разі
здійснення господарських операції.
Якщо ж фактичне здійснення
господарських операцій відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей введення податкового обліку
навіть за наявності усіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Вислухавши пояснення представників
сторін, які беруть участь у справі,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, судом
встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що
співробітниками відповідача була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з період з 01.01.2009 по
19.03.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 по
19.03.2012, за результатами якої складено
акт від 28.03.2012 року № 17/22-11/05786134 (а.с.72-106
т.2).

Актом перевірки встановлено
порушення ПАТ "Завод"Львівсільмаш":

1) п.1.5 Наказу ДПА України «Про
затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
Порядок її складання» від 29.03.2003р. № 143,
п.4.1.2, п.4.1 ст.4, п.5.1, п.п.5.2.1, п.п.5.2.5 п.5.2. пп.
5.3.1., п. 5.3, п.п. 5.6.1 п.5.6 , п.п. 5.7.1, п.5.7., п.п.
п.п.5.8.1, п.п.5.8.2 п.5.8, п.5.9 ст. 5, пп. 11.2.1 п.11.2,
п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст.11 України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
№334/94-ВР від 28.12.1994р. (у редакції Закону
України від 22.05.1997 року №283/97-ВР із
змінами та доповненнями) та п.п. 14.1.56, п.
14.1 ст.14, п.п.14.1.27 п. 14 .1 ст. 27, п.п.135.5.4,
п.п.135.5 п. 135.5, п.135.1, п.135.2 ст. 135, п.п. 137.1
ст.137, п.138.2, п.138.2 ст.138, пп. 139.1.9 п. 139.1
статті 139 та п. 150.1 ст. 150, пп.14.1.257, п. 14.1
ст.14, п.137.10 ст.137 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 № 2755- VІ (із змінами та
доповненнями) в результаті чого
підприємством занижено податок на
прибуток, що підлягає сплаті до бюджету
за перевіряємий період у розмірі 5 575 579
грн., у тому числі за 2 квартал 2011р. у
сумі 5 757 156, 2-3 кв. 2011 5 735 869 грн., 2-4 кв. 2011р.
5 575 579 грн., встановлено завищення
від'ємного значення об'єкту
оподаткування а саме:

- півріччя 2009 р. - на суму 85466 грн.

- 3 квартали 2009 р. - на суму 256385 грн.

- 2009р. - на суму 1801336 грн.

2) п.п.7.4.1, п.п.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997р. № 168/97-ВР із
змінами та доповненнями, п.198.3 ст.198,
п.198.2 ст.192 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755- VІ (зі змінами та
доповненнями) в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету за перевіряємий період у
розмірі 891 649 грн., в т.ч. по періодам:

квітень 2009р. - на суму 17093 грн.,

липень 2009р. - на суму 19583 грн.;

серпень 2009р. - на суму 14035 грн.,

листопад 2009р. - на суму 1261 грн.,

грудень 2009р. - на суму 101336 грн.

січень 2010р. - на суму 3124 грн.;

лютий 2010р. - на суму 350 грн.;

березень 2010р. - на суму 6980 грн.;

квітень 2010р. - на суму 5637 грн.;

травень 2010р. - на суму 666667 грн.,

липень 2010р. - на суму 55000 грн.

серпень 2011р. - на суму 583 грн.

3) пп. 168.1.5, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України №2755- VІ від
32.12.2010 р. із змінами та доповненнями, а
саме підприємство не перерахувало до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб за період з 01.01.2009р. по 19.03.2012 р. у
строки встановлені Кодексом для
місячного податкового періоду (30
календарних днів) що призвело до не
перерахування податку з доходів
фізичних осіб у сумі 2 284 062,38 грн.

4) абз. б) п.п. 4.1.4 п.4.1. ст.4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платника податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000р. №2181-111 (зі змінами
та доповненнями) та пп.49.18.1 п.49.18 ст.49
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755/ VІ (зі змінами та
доповненнями) підприємством до ДПІ в
Орджонікідзевському райоіні м.
Запоріжжя не надано Декларації з
податку на прибуток за 1 квартал 2009р.,
півріччя 2009р., З квартали 2009р., 2 квартал
2011р. та 3 квартали (2-3 квартал) 2011р.

5) абз. б) п.п. 4.1.4 п.4.1. ст.4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платника податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000р. №2181-111 та пп.49.18.1
п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України
від 01.12.2010 року 2755/VІ, в частині
несвоєчасного надання до ДПІ у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя декларацій з податку на
додану вартість за - грудень 2009р., та
листопад 2011р.

6) п.п.7.4.1, п.п.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР із
змінами та доповненнями, п. 198.3 ст.198, п.
198.2 ст.192 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755- VІ (зі змінами та
доповненнями)в результаті чого
підприємством завищено від'ємне
значення з ПДВ на загальну суму 206959
грн., в т.ч. по періодам:

- серпень 2009р. - на суму 566 грн.,

- грудень 2009р. - на суму 206393 грн.

На підставі зазначеного акту ДПІ
в Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя 07.06.2012 р. прийняті податкові
повідомлення-рішення: № про
визначення грошового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у сумі 2
284 062,38 грн. ( за основним зобов'язанням
та 571 015,60 грн. за штрафними санкціями),
№ про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 206 959,00 грн.,
№ про визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 874 556,09 грн. (за основним
зобов'язанням та 218 639,00 грн. за
штрафними санкціями), № про
зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1 801 336,00 грн. (а.с.71-74 т.
1).

Не погоджуючись з винесеними
податковими повідомленнями -
рішеннями, позивач звернувся до суду з
позовом про визнання їх протиправними
та скасування в повному обсязі.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
відповідача, суд виходить з приписів ч.3
ст.2 КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень стали висновки акту перевірки,
то для вирішення позовних вимог
необхідним є дослідження
обґрунтованості цих висновків.

Як слідує зі змісту акту перевірки,
протягом перевіряємого періоду
підприємство позивача мало
господарські взаємовідносини з ПП
«Фірма «Юкос», ПП
«Фінансово-промислова компанія
«Каскад», ТОВ «ВІП Союз», ВАТ «НПО
«Рассвет-Єнерго» та ВАТ «Запорізький
домобудівний комбінат», та за
висновками перевіряючих
перераховувало кошти в адресу
зазначених товариств без мети
реального настання правових наслідків.
Також підставою дійти зазначених
висновків було визнання інспекторами -
ревізорами ДПІ правочинів, що укладені
позивачем, нікчемними, такими, що
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, оскільки зазначені
контрагенти не мали трудових,
матеріальних та інших умов для
здійснення господарської діяльності.
Крім того, здійснення господарських
операцій не підтверджено належними
первинними документами.

Проте суд не може погодитись з
такими висновками відповідача,
викладеними в акті перевірки та
зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (Закону, який діяв на час
спірних правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - Закон
№334/94-ВР) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з врахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
Закону № 334/94-ВР, датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких затрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу.

Відповідно до пп. 138.8.1 п. 138.1 ст. 138
ПК України, до складу прямих
матеріальних витрат включається
вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п.138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку. У разі втрати,
знищення або зіпсуття зазначених
документів платник податку має право
письмово заявити про це органу
державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Як було встановлено судом та
підтверджено матеріалами справи,
позивачем ПАТ "Завод "Львівсільмаш" у
ПП «Фірма «Юкос» та ПП
«Фінансово-промислова компанія
«Каскад» здійснювалась закупівля
сировини, комплектуючих для
виготовлення машин, що є основним видом
діяльності підприємства. Зазначені
взаємовідносини підтверджуються
наступними первинними документами:
податковими та видатковими накладними,
банківськими виписками про здійснення
оплати за отриманий товар.

Також в обґрунтування
підтвердження товарності операцій та
підтвердження перевезення товару від
ПП «Фірма «Юкос», в судовому засіданні
представником позивача надавались
пояснення, що з метою зменшення витрат
перевезення воно здійснювалось
власними силами та транспортом ПАТ
"Завод "Львівсільмаш", про що свідчать
наявні в матеріалах справи подорожні
листи, а отже твердження відповідача
щодо недоведеності самого факту
транспортування судом не береться до
уваги.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що наявність з боку позивача усіх
підтверджуючих первинних документів
по взаємовідносинам із
вищезазначеними контрагентами
спростовує висновки відповідача, які
викладені в акті перевірки щодо
нереальності господарських операцій.

Що стосується взаємовідносин
позивача із ТОВ «ВІП Союз», судом
встановлено та підтверджено наявними в
матеріалах справи доказами наступне.

ТОВ «ВІП Союз» надало ПАТ "Завод
"Львівсільмаш"
транспортно-експедиційні послуги, а
саме здійснення доставки від м. Львова
до м. Києва оприскувача ОП 2000-2-19 для
участі у виставці «Найкращий товар
року». На підтвердження здійснення
перевезення позивачем для долучення до
матеріалів справи надані наступні
документи: рахунок-фактура, податкова
та видаткова накладна, акт здачі -
прийняття робіт (надання послуг),
банківські виписки про здійснення
оплати за цю послугу.

Що стосується взаємовідносин
позивача з ПАТ «Рассвет», судом
встановлено, що за договором №20/08-12 про
надання організаційно-консультаційних
послуг від 29.08.2008 р. ПАТ «Рассвет» надав
позивачу орган організаційно -
консультаційні послуги з питань
ведення бізнесу, здійснення
господарської діяльності з метою
підвищення ефективності роботи
підприємства, що підтверджується
наступними документами: рахунок -
фактура, акти, податкові накладні.

По взаємовідносинам з ВАТ «НПО
«Рассвет-Єнерго», судом встановлено, що
укладено договір на виконання
проектних робіт №15/10-2009 від 22.10.2009 р. на
розробку схеми та вибір обладнання ТЕЦ
на проммайданчику мікрорайона «Рясне»,
додаток№1 до договору № 15/10-2009 від
22.10.2009р. «Технічне завдання на
проектування», додаток №2 до т: говору
№ 15/10-2009 від 22.10.2009р. «Календарний план
на виконання проектних робіт», «даток
№ 3 до договору № 15/10-2009 від 22.10.2009р.
«Протокол погодження договірної ціни
за виконання проектних робіт». За
результатами виконаних робіт складено
акт № 1 виконаних робіт від 20.07.2010 р. за
договором №15/10-2009 від 22.10.2009 р. на
виконання 1-го етапу отримання
дозволів, технічних умов, збір
початкових даних згідно додатку № 2 до
договору № 15/10-2009 від 22.10.2009р.
«Календарний план на виконання
проектних робіт» на суму - 330000,00 грн.з
ПДВ., виписана податкова накладна № 61
від 20.07.2010 р., що включено в податковий
кредит в липні 2010р.

По взаємовідносинам з ВАТ
«Запорізький домобудівний комбінат»,
судом встановлено, що було укладено
договір генерального підряду № 054 від
01.02.2009 р., згідно якого ВАТ «Запорізький
домобудівний комбінат» (підрядник)
зобов'язується провести капітальний
будівель та споруд позивача (замовник),
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а (замовник)
зобов'язується надати (підрядникові)
фронт робіт протягом 3-х від місяців з
дня підписання договору, прийняти
закінчені роботи та оплатити їх. За
результатами виконаних робіт складено:
Акти приймання - виконання підрядних
робіт, до яких додаються відомість
ресурсів фф №46 та рахунки, довідки про
вартість виконаних підрядних робіт на
суму - 1790244,8 грн. в т.ч. ПДВ., податкову
накладну № 259 від 30.07.2009 р. на суму - 87604,80
грн. в т.ч. ПДВ -14600,80 грн., податкову
накладну № 398 від 31.12.2009 р. на суму - 1702640
грн. в т.ч. ПДВ - 283773,33 грн.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від
16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (зі
змінами та доповненнями) (далі - Закон №
996-ІV) передбачено, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (далі - Положення), первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону
та п.2.4 Положення, первинні документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях та повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні",
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні
документи містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; особистий підпис особи, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції; первинні
документи виписані реально існуючими
на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські
документи по формі та за змістом
відповідають вимогам Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність" та Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Документи, які надані позивачем суд
вважає достатніми та такими, що
підтверджують факт придбання товару у
контрагентів.

Підпунктом 14.1.181, пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) визначено, що податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу; бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 98 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За правилами вказаної статті право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України встановлено,
що для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

В п.198.6 ст.198 ПК України встановлено, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст.201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У п.201.1 ст.201 ПК України вказано, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПКУ податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

За правилами п. 201.4 ст.201 ПКУ
встановлено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст.201 ПКУ
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм Податкового кодексу
України, податкова накладна є
документом, який підтверджує фактичну
сплату покупцем податку на додану
вартість у ціні товару, та надає право
на формування податкового кредиту
платника податків-покупця. І лише
придбання товарів (послуг, робіт), які
не призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної та складання податкової
накладної особою, що не зареєстрована
як платник ПДВ, позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат.

Як встановлено із матеріалів справи,
безпосередні контрагенти позивача на
час здійснення відповідних
господарських операцій були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість. Господарські
правовідносини з ними оформлені
позивачем належним чином, а фактичне
здійснення операцій з постачання
товарів підтверджується належними
первинними документами та документами
податкової звітності. Отже на підставі
вищезазначеного, позивач мав належним
чином оформлені податкові накладні,
які одержані від такого постачальника,
та інші первинні документи, що
підтверджують факт наявності
господарських відносин між
підприємствами.

Також суд вважає
необґрунтованими посилання
відповідача на відсутність
товарно-транспортних накладних, як на
підтвердження нікчемності правочинів
та вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку платників податку,
а лише встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту. При цьому,
документи обумовлені вказаними
правилами, зокрема,
товарно-транспортна накладна та
подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей, послуг.

Таким чином, доводи, якими податковий
орган мотивував правомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень не є переконливими.

Суд ще раз наголошує, що факт
здійснення господарських операцій
відображений у повному обсязі у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача, та підтверджує реальність
господарських операцій, а акт
перевірки податкового органу не
містить посилань щодо встановлених
порушень стосовно форми та змісту
первинних документів, які
підтверджують фактичне виконання
господарських операцій з постачання
товарів.

Твердження податкового органу про
нереальність господарських операцій
через відсутність
товарно-транспортних накладних
спростовуються видатковими та
податковими накладними, платіжними
дорученнями, виписками по рахункам,
реєстрами отриманих та виданих
податкових накладних, які
підтверджують обставини поставки та
отримання позивачем товарів, та копії
яких долучені до матеріалів справи.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
дійшов висновку щодо обґрунтованості
та доведеності позовних вимог в
частині визнання протиправними та
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень від 07.06.2012 року
№, № та №.

Що стосується податкового
повідомлення - рішення від 07.06.2012 року
№, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 2 284 062,38
грн. та фінансової санкції у розмірі 571
015,60 грн., суд дійшов висновку щодо його
часткового скасування.

Залишаючи без задоволення
позовні вимоги в частині оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення в
суми 2 284 062,38 грн., суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що під час
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки ВАТ
«Завод Львівсільмаш» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2009р. по
19.03.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009р. по
19.03.2012р., співробітниками ДПІ у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя було встановлено, що
підприємством податкові забов'язання з
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 2 284 062,38 грн., які підлягають
перерахуванню в бюджет за період з
01.01.2009р. по 19.03.2012р., але в порушення пп.
168.1.5, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового
кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 р. із
змінами та доповненнями у строки
встановлені Кодексом для місячного
податкового періоду (30 календарних
днів) не сплачені.

Положення п.п. 8.1.1 п.8.1 ст. 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлюють, що податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону. Податок
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки не мають
права приймати платіжні документи на
виплату доходу, які не передбачають
сплати (перерахування) цього податку до
бюджету. Якщо оподатковуваний дохід
нараховується, але не виплачується
платнику податку особою, що його
нараховує, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає сплаті (перерахуванню)
до бюджету у строки, встановлені
законом для місячного податкового
періоду у відповідності до п.п.8.1.2 п.8.1
ст. 8 вищезазначеного Закону.

З набранням чинності 01.01.2011р.
Податкового кодексу України,
вищезазначені нормативно - правові
акти втратили юридичну силу, однак
п.п.168.1.2 п.168.1 ст. 168 ПК України визначено,
що податок сплачується
(перераховується) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом. Банки
приймають платіжні документи на
виплату доходу лише за умови
одночасного подання розрахункового
документа на перерахування цього
податку до бюджету.

Підпунктом 162.1.3. пункту 162.1. ст. 162
ПК України встановлено, що платниками
податку на доходи фізичних осіб є
податкові агенти.

Згідно з п.п. 168.1.1 та п.п. 168.1.2. п. 168.1.
ст. 168 ПК України, податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167 ПК
України.

Відповідно до п.п. 168.1.5 п. 168.1. ст. 168
ПК України, якщо оподатковуваний дохід
нараховується податковим агентом, але
не виплачується (не надається) платнику
податку, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені ПК України для місячного
податкового періоду.

Податок сплачується
(перераховується) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом.

Відповідно до п.п. 168.4.6. п. 168.4. ст.
168 ПК України, контроль за правильністю
та своєчасністю сплати податку
здійснює орган державної податкової
служби за місцезнаходженням юридичної
особи або її відокремленого
підрозділу.

Відповідальність за своєчасне та
повне перерахування сум податку до
відповідного бюджету несе юридична
особа або її відокремлений підрозділ,
що нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід (п.п. 168.4.7. п. 168.4.
ст. 168 ПК України).

Згідно з п.п. 171.1. ст. 171 ПК України,
особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку.

Пунктом 176.2. статті 176 ПК України,
встановлено, що особи, які відповідно
до Податкового кодексу мають статус
податкових агентів, зобов'язані: а)
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені ПК
України для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів Платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Відповідно до вимог ст. 67
Конституції України, кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

На момент розгляду справи в суді,
вказана сума податкового зобов'язання
позивачем не сплачена, заборгованість
перед бюджетом не погашена.

Таким чином суд дійшов висновку,
що податковим органом правомірно
донараховано суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 2 284 062,38грн., а отже
в цій частині податкове повідомлення
рішення є законним та таким, що не
підлягає скасуванню.

Водночас суд вважає за необхідне
зазначити, що представником позивача в
судовому засіданні не заперечувалось
існування з боку підприємства
заборгованості по виплаті заробітної
плати в розмірі 2 284 062,38 грн., проте
позивач не погоджувався з нарахованими
податковим органом штрафними
санкціями, які були застосовані
відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України в
розмірі 25 % суми податку.

В обґрунтування заперечення щодо
правомірності нарахування штрафних
санкцій, представник позивача
зазначав, що по-перше за перевіряємий
період діяла норма Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», а
по-друге в період з 2009 по 2012 роки в
Господарському суді Запорізької
області розглядались справи про
банкрутство Публічного акціонерного
товариства "Завод "Львівсільмаш" та
ухвалами суду були введені мораторії
на задоволення вимог кредиторів, а отже
відповідачем протиправно застосовано
штрафну санкцію в розмірі 25 % суми
податку.

Для з'ясування зазначених
обставин, судом неодноразово
зобов'язано відповідача надати
детальні розрахунки штрафних санкцій
за вказаним податковим рішення, а також
пояснити порядок нарахування за цим
податковим повідомленням - рішенням
штрафної (фінансової) санкції у зв'язку
з чим викликано в судове засідання в
якості свідка перевіряю чого, який
безпосередньо проводив перевірку
підприємства.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_3 не могла надати суду пояснення
щодо порядку нарахування штрафних
санкцій за вищезазначеним податковим
повідомленням - рішенням, оскільки
перевірки саме цього податку під час
перевірки вона не займалась, а це
здійснював інший податковий ревізор
інспектор.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що відповідачем не доведена
правомірність нарахування штрафних
(фінансових) санкцій за оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням від
07.06.2012 року № в сумі 571 015,60 грн., у
зв'язку із чим в частині застосування
штрафних санкцій воно підлягає
скасуванню.

У судовому засіданні, відповідно
до ст.160 КАС України, сторонам
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови

Керуючись ст.ст. 158, 160-163,167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Завод
"Львівсільмаш"- задовольнити частково.

Визнати протиправним та частково
скасувати винесений Державною
податковою інспекцією в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
податкове повідомлення - рішення від
07.06.2012 року № в сумі 571 015,60 грн.
(п'ятсот сімдесят одну тисячу
п'ятнадцять грн. шістдесят коп.).

Визнати протиправними та скасувати
винесені Державною податковою
інспекцією в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області податкові повідомлення -
рішення від 07.06.2012 року №, №
та №.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.Постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В.Шара