Справа № 2а-3022/10/1770
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-3022/10/1770

18 грудня 2013 року 09год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів - Комшелюк
Т.О. (головуючий), суддів Кравчук Т.О.,
Нор У.М., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Колеснікова Бориса Вікторовича -
Віце-прем'єр-міністра Кабінету
Міністрів України про
зобов'язання вчинення певних дій ,
-ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про зобов'язання виконати
вимоги ст.10 Закону України «Про
боротьбу з корупцією» та повідомити
правоохоронні органи про вчинення
підлеглим, Головою Держкомзему України
Кулінічем О.М. порушень спеціальних
обмежень, встановлених ст.5 цього
Закону. Свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що 29.04.2010 року, він
звернувся до відповідача із заявою
щодо розгляду питання недотримання
Головою Державного комітету із
земельних ресурсів України Кулінічем
О.М. Закону України «Про звернення
громадян». 28.05.2010 року за підписом
завідувача Відділу розгляду звернень
громадян Секретаріату Кабінету
Міністрів України М.Павлова, позивачу
надійшло повідомлення, що його лист
Віце-прем'єр міністром України Б.В.
Колесніковим розглянуто і надіслано
Державному комітету України із
земельних ресурсів 25 травня 2010 року за
№41-Ш 021271/17-1. На думку позивача,
відповідач мав би повідомити
правоохоронні органи про вчинення
корупційних діянь Кулінічем,
визначених ст. 5 Закону «Про боротьбу з
корупцією», однак цього не зробив, в
зв'язку з чим і поданий позов до суду.

В судове засідання позивач не з'явився,
про дату, час та місце судового
розгляду був належним чином
повідомлений, через відділ
документального забезпечення суду
подав клопотання про розгляд справи за
його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду був належним
чином повідомлений.

Враховуючи приписи ч.6 ст.128 КАС України,
суд здійснює розгляд справи у
письмовому провадженні.

Дослідивши подані письмові докази, суд
прийшов до висновку, що позов до
задоволення не належить, при цьому суд
виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.04.2010 позивачем на адресу відповідача
направлена заява, змістом якої є
невиконання Законів України та рішення
суду щодо розгляду звернення позивача
головою Державного комітету із
земельних ресурсів Кулінічем О.М.

У зазначеній заяві позивачем ставиться
прохання щодо прийняття всіх можливих
мір впливу на посадовців Держкомзему
України щодо проведення перевірки їх
діяльності при виконання ними
службових обов'язків, зобов'язання
Держкомзем України розглянути скаргу
позивача у відповідності до закону,
притягнути до відповідальності
посадових осіб, що допустили порушення
законів та присяги державного
службовця.

Листом відповідача позивача було
повідомлено про розгляд заяви та
вказано, що дану заяву надіслано
Державному комітету України із
земельних ресурсів 25.05.2010р. за
№41-Ш-021271/17-1. Зазначений лист був
отриманий позивачем 28.05.2010р., про що
останній сам зазначає у позовній заяві.

Правові та організаційні засади
запобігання корупції, виявлення та
припинення її проявів, поновлення
законних прав та інтересів фізичних і
юридичних осіб, усунення наслідків
корупційних діянь, визначені Законом
України «Про боротьбу з корупцією»

від 05.10.1995 № 356/95-ВР (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
(далі по тексту Закон №356).

Відповідно до ст.1 Закону №356, під
корупцією в цьому Законі розуміється
діяльність осіб, уповноважених на
виконання функцій держави, спрямована
на протиправне використання наданих їм
повноважень для одержання
матеріальних благ, послуг, пільг або
інших переваг.

Корупційними діяннями є: а) незаконне
одержання особою, уповноваженою на
виконання функцій держави, у зв'язку з
виконанням таких функцій матеріальних
благ, послуг, пільг або інших переваг, у
тому числі прийняття чи одержання
предметів (послуг) шляхом їх придбання
за ціною (тарифом), яка є істотно нижчою
від їх фактичної (дійсної) вартості; б)
одержання особою, уповноваженою на
виконання функцій держави, кредитів
або позичок, придбання цінних паперів,
нерухомості або іншого майна з
використанням при цьому пільг чи
переваг, не передбачених чинним
законодавством.

Подарунок (винагорода), отриманий
зазначеними особами за обставин,
передбачених пунктом "а" частини другої
цієї статті, у тому числі такий, що
надійшов без їх відома, а також
вартість незаконно одержаних послуг
підлягають стягненню (відшкодуванню) в
доход держави.

Статтею 5 Закону №365 встановлені
спеціальні обмеження щодо державних
службовців та інших осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави, спрямовані на попередження
корупції.

Так, згідно із зазначеною нормою
статті, державний службовець або інша
особа, уповноважена на виконання
функцій держави, не має права: а)
сприяти, використовуючи своє службове
становище, фізичним і юридичним особам
у здійсненні ними підприємницької
діяльності, а так само в отриманні
субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів
чи пільг з метою незаконного одержання
за це матеріальних благ, послуг, пільг
або інших переваг;б) займатися
підприємницькою діяльністю
безпосередньо чи через посередників
або підставних осіб, бути повіреним
третіх осіб у справах державного
органу, в якому вона працює, а також
виконувати роботу на умовах
сумісництва (крім наукової,
викладацької, творчої діяльності, а
також медичної практики); в) входити
самостійно (крім випадків, коли
державний службовець здійснює функції
з управління акціями (частками, паями),
що належать державі, та представляє
інтереси держави в раді товариства
(спостережній раді) або ревізійній
комісії господарського товариства),
через представника або підставних осіб
до складу правління чи інших
виконавчих органів підприємств,
кредитно-фінансових установ,
господарських товариств тощо,
організацій, спілок, об'єднань,
кооперативів, що здійснюють
підприємницьку діяльність; г)
відмовляти фізичним та юридичним
особам в інформації, надання якої
передбачено правовими актами, умисно
затримувати її, надавати недостовірну
чи неповну інформацію; ґ) сприяти,
використовуючи своє службове
становище, фізичним і юридичним особам
- учасникам процедур закупівель у
досягненні перемоги всупереч вимогам
Закону України "Про закупівлю товарів,
робіт і послуг за державні кошти".

Обмеження, передбачені у пунктах "б" і
"в" частини першої цієї статті, не
поширюються на депутатів сільських,
селищних, міських, районних у містах,
районних, обласних рад, які здійснюють
депутатські повноваження, не пориваючи
з виробничою чи службовою діяльністю.

Державний службовець, який є посадовою
особою, не має також права: а) сприяти,
використовуючи своє посадове
становище, фізичним та юридичним
особам у здійсненні ними
зовнішньоекономічної,
кредитно-банківської та іншої
діяльності з метою незаконного
одержання за це матеріальних благ,
послуг, пільг або інших переваг; б)
неправомірно втручатися,
використовуючи своє посадове
становище, у діяльність інших
державних органів чи посадових осіб з
метою перешкодити виконанню ними своїх
повноважень; в) бути повіреним третіх
осіб у справах державного органу,
діяльність якого він контролює; г)
надавати незаконні переваги фізичним
або юридичним особам під час
підготовки і прийняття
нормативно-правових актів чи рішень.

Особи, які претендують на зайняття
посади в системі державної служби або
на виконання інших функцій держави,
попереджаються про встановлені щодо
них обмеження.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону №365, керівники
міністерств і відомств, державних
підприємств, установ та організацій чи
їх структурних підрозділів у разі
виявлення чи отримання інформації про
вчинення підлеглим корупційного
діяння або порушення спеціальних
обмежень, встановлених статтею 5 цього
Закону, в межах своєї компетенції
зобов'язані вжити заходів до
припинення таких діянь та негайно
повідомити про їх вчинення будь-який з
державних органів, зазначених у
пунктах "а", "а-1" і "б" статті 4 цього
Закону.

Як зазначено вище по тексту, позивач
звертався до відповідача із заявою в
якій фактично йшлося про порушення
Головою Держкомзему України Кулінічем
О.М. Закону України «Про звернення
громадян» в частині не надання
відповіді на звернення позивача.

В той же час, суд звертає увагу на той
факт, що ст. 5 Закону України «Про
боротьбу з корупцією» встановлено, що
державний службовець не має права,
зокрема, відмовляти фізичним та
юридичним особам в інформації, надання
якої передбачено правовими актами,
умисно затримувати її, надавати
недостовірну чи неповну інформацію.

Так, Законом України «Про звернення
громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР,
врегульовані питання практичної
реалізації громадянами України
наданого їм Конституцією України права
вносити в органи державної влади,
об'єднання громадян відповідно до їх
статуту пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Разом з тим, Законом України «Про
інформацію» встановлені загальні
правові основи одержання,
використання, поширення та зберігання
інформації, закріплює право особи на
інформацію в усіх сферах суспільного і
державного життя України, а також
систему інформації, її джерела,
визначає статус учасників
інформаційних відносин, регулює доступ
до інформації та забезпечує її охорону,
захищає особу та суспільство від
неправдивої інформації.

Дія цього Закону поширюється на
інформаційні відносини, які виникають
у всіх сферах життя і діяльності
суспільства і держави при одержанні,
використанні, поширенні та зберіганні
інформації.

Із наведеного вбачається, що наведені
закони є різними за своєю суттю та
змістом, при цьому, Законом України
«Про боротьбу із корупцією»,
спеціальних обмежень державних
службовців щодо ненадання відповіді на
звернення громадян не встановлено.

Позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження позовних вимог, а відтак
суд приходить до висновку про їх
безпідставність та необґрунтованість,
а тому позов позивача задоволенню не
належить.

Судовий збір у відповідності до ст.94
КАС України позивачу не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - ОСОБА_1 у задоволенні позову
до Колеснікова Бориса Вікторовича -
Віце-прем'єр-міністра Кабінету
Міністрів України про зобов'язання
вчинення певних дій - відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя
Комшелюк Т.О.

Судді
Кравчук Т.О.

Нор У.М.