Справа № 530/2295/13-а
Суддя: Должко С. Р.
Дата ухвалення: 2013-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 530/2295/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2013 року Зіньківський
районний суд Полтавської області в
складі: головуючого-судді Должко С.Р,
при секретарі Водолага Л.А. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Зіньків, справу за позовом

ОСОБА_1 до ВДАІ ГУМВС України в
Донецькій області про скасування
постанови по справі про
адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся в
Зіньківський районний суд Полтавської
області із позовною заявою, в якій
вказує, що 30 вересня 2013 року, він
рухався по дорозі Київ-Довжанськ, де на
першій смузі руху проїзної частини
стояли працівники ДАІ. Підійшовши до
машини, працівник ДАІ незрозуміло
відрекомендувався і попросив
пред"явити документи. Документи
працівнику ДАІ він пред"явив і запитав
у чому причина зупинки автомомбіля.
Інспектор ДПС сказав, що позивачем було
порушено вимоги п. 11.2 ПДР, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме рух по
дорозі не дотримуючись правого краю
проїзджої частини, попросив ОСОБА_1
пройти з автомобіля до посту ДАІ для
оформлення протоколу про
адміністративне правопорушення.

Інспектором взводу з ОСП №2 роти ДПС
ДАІ ГУ МВС України в Донецькій області
ст.прапорщиком Ринковим Ігорем
Віталійовичем було складено на
позивача протокол про адміністративне
правопорушення серії АВ2 № 560383 від "30"
вересня 2013 року в частині порушення
вимог п. 11.2 Правил дорожнього руху.
Разом з протоколом ОСОБА_1 було вручено
Постанову в справі про адміністративне
правопорушення серії АА2 № 588978 від
30.09.2013 року, якою на нього було
накладено адміністративний штраф в
розмірі 425 грн. за порушення п.11.2 Правил
дорожнього руху України, яке він нібито
скоїв на ділянці дороги Київ-Довжанськ,
за що передбачена відповідальність ч.2
ст. 122 КУпАП.

Проте позивач вказує, що ні Протокол на
Постанова не відповідають вимогам
статей 251, 256, 280 КУпАП України. Це
випливає з самого складу зазначеного
правопорушення та обсягу доказів,
наявних у Протоколі та Постанові.

ОСОБА_1 вважає, що Постанова яку він
оскаржує є незаконною, такою, що
суперечить нормам матеріального права
та не відповідає вимогам норм
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню виходячи з наступного.

При розгляді справи про
адміністративне правопорушення
Інспектором ДПС на місці без надання
позивачу часу для звернення за
правовою допомогою, без інших доказів
по справі, не тільки було порушено його
права, передбачені ст. 59 Конституції
України та ст.268 КпАП, але й призвело до
того, що при винесенні Постанови не
було враховано обставин, які повинні
бути враховані при призначенні
адміністративного стягнення
відповідно до ст.280 КУпАП. За таких умов
його права, при такому розгляді справи,
грубо порушено.

Пояснюючи Інспектору ДПС чому ОСОБА_1
рухався у крайній лівій смузі руху, він
зазначив, що під час руху на ділянці
дороги Київ-Довжанськ у нього виникла
необхідність виконати розворот у
найближчому дозволеному місці для
заправки пальним автомобіля, на якому
рухався. Не знаючи де саме найближче
дозволене місце, та з метою уникнення
різкої зміни швидкості та напрямку
руху, ОСОБА_1 завчасно перестроївся та
рухався у лівій смузі, не створюючи при
цьому перешкод для інших учасників
дорожнього руху. Коли позивач побачив
АЗС, яка була розташована ліворуч від
нього на відстані приблизно 150 мертів,
він подав сигнал повороту ліворуч
світловими покажчиками автомобіля,
розуміючи, що незабаром на ділянці
дороги Київ-Довжанськ з"явиться
можливість здійснити розворот для
заправки пальним на АЗС, розташованого
ліворуч від дороги. Саме в цей момент
інспектор ДПС подав сигнал жезлом,
вимагаючи зупинки транспортного
засобу.

Проте інспектор ДПС проігнорував всі
пояснення позивача, якими останній
намагався довести свою непричетність
до адміністративного порушення, яке на
його думку мало місце.

Ігноруючи усні пояснення ОСОБА_1,
стосовно зазначеної ситуації,
інспектор ДПС вніс в Протокол лише свої
необгрунтовані припущення. Коли ж
позивач спробував письмово внести в
протокол всі свої пояснення та
попросив дати йому чистий аркуш паперу,
інспектор відмовив йому, як і в
проханні роз"яснити ОСОБА_1 його права і
обов"язки відповідно до статті 63
Конституції України та ст. 268 КУпАП,
іронічно сказавши, що всі свої
пояснення позивач може втиснути у два
рядки протоколу. Зрозуміло, що за таких
обставин ОСОБА_1 не міг викласти
належним чином свої пояснення в
протоколі, а нехтування інспектором
ДПС процесу розгляду справи змусило
позивача звернутися до суду за
захистом своїх прав.

Достовірність пояснень позивач
підтверджує диском з відеозаписом,
зробленим відеореєстратором з кабіни
його автомобіля.

Слід звернути увагу, що приблизно за 300
метрів від місця, де позивача зупинив
інспектор ДПС, встановлено дорожній
знак "Прилягання другорядної дороги", а
дорога має по одній полосі для руху в
кожному напрямку. Дорожній знак
"прилягання другорядної дороги"
встановлюється перед перехрестям, де
водії, які рухаються головною смугою,
мають перевагу в русі перед іншими
учасниками, які здійснюють рух з
другорядної дороги, а приблизно за 30
метрів до місця прилягання другорядної
дороги з"являється ще одна смуга руху,
як смуга гальмування для з"їзду з
дороги, на яку водій, який має намір
повернути на іншу дорогу, повинен
своєчасно перестроїтися і знижувати
швидкість на ній. Після ж примикання
другорядної дороги ця смуга
продовжується як смуга для розгону, по
якій водій має рухатися для вливання в
транспортний потік. Це чітко видно на
відео з компакт-диску.Оскільки наміру
повертати праворуч для з"їзду на
другорядну дорогу не мав, відповідно і
перестроюватись у першу смугу для
зниження швидкості необхідності не
було.

Позивач вказує, що також слід звернути
особливу увагу на той факт, що
працівники ДАЇ стояли на узбіччі, а на
проїзній частині, займаючи першу
полосу для руху. Враховуючи цей факт
стає очевидним, що навіть водії, які б
рухались по першій смузі руху, повинні
були б перестроїтись у другу ( у ліву
смугу) руху для об"їзду працівників ДАЇ
з метою запобігання ймовірності
виникнення дорожньо-транспорнтих
пригод. Фактично здійснення
працівниками ДАІ контролю за дорожнім
рухом, перебуваючи на першій смузі
руху, створили таку ситуацію, що рух по
цій (першій) смузі створює небезпеку
для здоров"я та життя самих же
працівників ДАЇ.

Вказане вище відтверджує, що по-першу,
ніякого адмінправопорушення з боку
позивача не було, а по-друге дії
працівників ДАЇ - здійснення контролю
за дорожнім рухом, пребуваючи на першій
смузі руху - свідчить про порушення
ними самими Правил дорожнього руху, а
саме п. 1.5, в якому зазначено "Дії або
бездіяльність учасників дорожнього
руху та інших осіб не повинні
створювати небезпеку чи перешкоду для
руху, загрожувати життю або здоров"ю
громадян, завдавати матеріальних
збитків. Особа, яка створила такі умова,
зобов"язана негайно вжити заходів до
забезпечення безпеки дорожнього руху
на цій ділянці дороги та вжити всіх
можливих заходів до усунення перешкод,
а якщо це не можливо, попередити про них
інших учасників дорожнього руху,
повідомити підрозділ міліції, власника
дороги або уповноважений ним орган".

За таких обставин, протокол про
адміністративне правопорушення серії
АВ2 № 560383 від 30 вересня 2013 року
складений з порушенням вимог,
передбачених ст.ст. 251, 256, 280 КупАП
України, містить обставини, які не
відповідають дійсності, суті
правопорушення, а натомість описують
неіснуюче адмінправопорушення, за яке
не передбачена адміністративна
відповідальність.

Такий протокол не може вважатись
достатнім та належним доказом у справі
про адміністративне порушення.

Вказане вище свідчить про те, що
інспектор ДПС розглянув та притягнув
позивача до відповідальності за
відсутності доказів вчинення ОСОБА_1
правопорушення за відсутності доказів
його вини, упережено, оскільки не взяв
до уваги пояснення останнього, не
дослідив обставини справи в
сукупності, а керувався лише домислами,
припущеннями та неіснуючими даними.

В пункті 11.2 Правил дорожнього руху
зазначено, що "на дорогах, які мають дві
і більше смуг для руху в одному
напрямку, нерейкові транспортні засоби
повинні рухатися якнайближче до
правого краю проїзної частини, крім
випадків, коли виконується
випередження, об"їзд або
перестроювання перед поворотом
ліворуч чи розворотом".

Відповідно до п. 11.5 Правил дорожнього
руху "на дорогах, які мають дві і більше
смуги для руху в одному напрямку, виїзд
на крайню ліву смугу для руху в цьому ж
напрямку дозволяється, якщо праві
зайняті, а також для повороту ліворуч,
розвороту або для зупинки чи стоянки на
лівому боці дороги з одностороннім
рухом у населених пунктах, коли це не
суперечить правилам зупинки (стоянки)".

Згідно з п. 10.4 Правил дорожнього руху
"перед поворотом праворуч та ліворуч, у
тому числі в напрямку головної дороги,
або розворотом водій повинен завчасно
зайняти відповідне крайнє положення на
проїзній частині, призначеній для руху
в цьому напрямку, крім випадків, коли
здійснюється поворот у разі в"їзду на
перехрестя, де організовано круговий
рух, напрямок руху визначено дорожніми
знаками чи дорожньою розміткою або рух
можливий лише в одному напрямку,
установленому конфігурацією проїзної
частини, дорожніми знаками чи
розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або
розворот поза перехрестям з
відповідного крайнього положення на
проїзній частині даного напрямку,
повинен дати дорогу зустрічним
транспортним засобам, а при виконанні
цих маневрів не з крайнього лівого
положення на проїзщній частині - і
попутним транспортним засобам. Водій,
що вмиконує поворот ліворуч, повинен
дати дорогу попутним транспортним
засобам, які рухаються попереду нього і
виконують розворот".

Відповідно до п. 9.4 Правил дорожнього
руху передбачено, що "подавати сигнал
покажчиками повороту або рукою
належить завчасно до початку маневру
(зурахуванням швидкості руху), але не
менше як за 50-100 м у населених пунктах і
за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно
після його закінчення (подавання
сигналу рукою слід закінчити
безпосередньо перед початком
виконання маневру)".

Виходячи з вище викладеного стає
цілком зрозумілим, що ОСОБА_1 не
порушував Правил дорожнього руху щодо
розташування транспортних засобів на
дорозі, в тому числі п. 11.2 правил
дорожнього руху, відповідно до якого
була винесена постанова про
адмінстративне правопорушення, а
виконував вимоги пунктів 10.4 та 9.4
Правил дорожнього руху, рухаючись в
лівій смузі, зайнявши її завчасно для
розвороту та подавши сигнал повороту
ліворуч світловими покажчиками.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1
підвердив свідчення викладені в
позовній заяві. Зазначив, що під час
складання протоколу відповідач не
роз'яснив йому права особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності передбачені ст..63
Конституції України та ст.. 268 КУпАП.
Додавши, що під час винесення постанови
не було враховано, його особу
правопорушника, ступінь його вини,
майновий стан, обставини що обтяжують
та пом'якшують відповідальність, не
витребував його характеристики,
довідки про склад його сім'ї та інші
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення питання.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, направив до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши позивача, та дослідивши
наявні матеріали справи, суд
враховуючи характер вчиненого
правопорушення, особу правопорушника
ОСОБА_1, ступінь його вини, майновий
стан, обставини що обтяжують та
пом'якшують відповідальність вважає,
що позовна заява ОСОБА_1 до ВДАІ ГУМВС
України в Донецькій області про
скасування постанови по справі про
адміністративне правопорушення
підлягає до задоволення.

У відповідності до ст.. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких, суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи….

Згідно п.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.. 72 КАС України.

Норма ст.61 Конституції України
встановлює, що юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно частин 1,2 ст.7 КУпАП ніхто не
може бути підданий заходу впливу в
зв'язку з адміністративним
правопорушенням інакше як на підставах
і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про
адміністративні правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законності. При цьому,
застосування уповноваженими на те
посадовими особами заходів
адміністративного впливу здійснюється
в точній відповідності з законом (ч.3
ст.7 КУпАП).

Відповідно до ст.222 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
розгляд справ про правопорушення,
передбачені ч.2 ст.122 цього Кодексу,
покладено на органи внутрішніх справ
(міліцію).

Згідно ст.254 КпАП України, про вчинення
адміністративного правопорушення
складається протокол уповноваженими
на те посадовими особами або
представником громадської організації
чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст.283 КпАП України,
розглянувши справу про
адміністративне правопорушення, орган
(посадова особа) виносить постанову по
справі.

У відповідності до ст.245 КУпАП
завданнями провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень,
запобігання правопорушенням,
виховання громадян у дусі додержання
законів, зміцнення законності.

Так виявивши діяння позивача, яке
містить ознаки адміністративного
правопорушення, інспектор ДАІ в межах
своєї компетенції склав протокол про
адміністративне правопорушення,
надавши йому можливість дати свої
пояснення по суті встановленого
протоколом.

Позивач у поясненні до протоколу свою
вину заперечив, пояснивши що виконував
вимоги пунктів 10.4 та 9.4 ПДР України,
проте інспектор розглянув справу в той
же день у тому ж місці, позбавивши
позивача можливості надати докази по
справі, що суперечить вимогам ст. 268
КУпАП.

Статтею ст.251 КпАП України передбачено,
доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, про
працівником ДАІ не роз'яснено право
особі, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
таким чином на думку суду, винесена
постанова по справі про
адміністративне правопорушення в
даному випадку порушує права особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності, передбачені ст..268
КУпАП,

Відповідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

З матеріалів справи вбачається, що
вiдповiдач був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, явку представника
в судове засідання не забезпечив, про
причини неявки суду не повідомив, надав
суду заперечення щодо позову, тим самим
не скористався своїм процесуальним
правом та не виконав своїх
процесуальних обов'язків.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність скасування
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ст.122 ч 2 КУпАП.

Керуючись ст.. ст. 122, 251, 268, 283, 288 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, ст. ст. 2,4,7, 17, 71,94, 158-163, 167
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ВДАІ ГУМВС України в
Донецькій області про скасування
постанови по справі про
адміністративне правопорушення -
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову від 30 вересня 2013 року
винесену інспектором взводу ІДПС з ОСП
№2 роти дорожньо-патрульної служби ДАІ
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
ст. прапорщиком Ринков Ігорем
Віталійовичем про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Заява про апеляційне оскарження
постанови може бути подана протягом 10
днів з дня її проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області
С.Р. Должко