Справа № 21-456а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року м.
Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів: Гусака М.Б., Коротких О.А.,
Кривенди О.В.,

Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,

Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., Тітова
Ю.Г., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі - відділення Фонду) до
публічного акціонерного товариства
«Новопавлівський гранітний кар'єр»
(далі - Товариство) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року відділення Фонду
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з Товариства
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 104 569 грн 8 коп. за незайняті 7
робочих місць інвалідів у 2009 році та 2823
грн 30 коп. пені за порушення термінів
сплати цієї санкції.

На обґрунтування позову послалося на
те, що відповідач на порушення вимог
частини першої статті 19 Закону України
від

21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ) не
працевлаштував необхідну кількість
інвалідів, а саме - у 2009 році замість 15
інвалідів працювало 8. У зв'язку з цим
відповідно до вимог статті 20 Закону

№ 875-ХІІ за невиконання нормативу
робочих місць для інвалідів Товариство
самостійно в строк до 16 квітня 2010 року
зобов'язано було сплатити
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 104 569 грн 8 коп. У добровільному
порядку відповідач ці санкції не
сплатив, за що йому було нараховано
пеню в сумі 2823 грн 30 коп.

Зазначені суми позивач просив стягнути
з Товариства на користь відділення
Фонду в примусовому порядку.

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд постановою

від 18 липня 2011 року в задоволенні
позовних вимог відмовив.

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд постановою від 17
липня 2012 року постанову суду першої
інстанції скасував, позовні вимоги
задовольнив частково: постановив
стягнути з Товариства на користь
відділення Фонду
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 104 569 грн 8 коп. У задоволенні
іншої частини позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 16 жовтня

2013 року постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17 липня 2012 року скасував, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2011
року залишив без змін.

Не погоджуючись із ухвалою суду
касаційної інстанції, відділення Фонду
звернулось із заявою про її перегляд
Верховним Судом України у зв'язку з
неоднаковим застосуванням Вищим
адміністративним судом України одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, а саме
статей 19, 20 Закону № 875-ХІІ та частини
другої статті 218 Господарського
кодексу України.

На обґрунтування заяви додало копії
судових рішень Вищого
адміністративного суду України від 26
січня 2012 року, 21 лютого,

5 березня, 11 липня 2013 року (№№ К/9991/55740/11,
К-1581/10, К/9991/21892/12, К/9991/89229/11 відповідно),
які, на думку відділення Фонду,
підтверджують неоднакове
правозастосування.

Ухвалою від 11 листопада 2013 року Вищий
адміністративний суд України допустив
цю справу до провадження Верховного
Суду України.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
відсутність підстав для її задоволення
з огляду на таке.

У рішеннях, доданих на підтвердження
наведених у заяві доводів, касаційний
суд дійшов висновку, що відповідачі не
виконали обов'язку щомісячно
інформувати державну службу
зайнятості та місцеві органи
соціального захисту про вільні робочі
місця та вакантні посади, на яких може
використовуватися праця інвалідів, а
тому мають нести господарсько-правову
відповідальність і сплатити штрафні
санкції.

У справі, що розглядається, Вищий
адміністративний суд України виходив
із того, що відповідач ужив усіх
залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, тому на
нього не може бути покладена
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону № 875-ХІІ, за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування у 2009 році, оскільки
обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується обов'язком займатися
пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Аналіз наведених рішень суду
касаційної інстанції дає підстави
вважати, що правовідносини, які виникли
між сторонами у спорах, рішення в яких
додані до заяви, не подібні спірним
відносинам у справі, що розглядається,
оскільки ці рішення ухвалені за інших
фактичних обставин справ, установлених
судами.

Зазначене не дає підстав для висновку
про наявність неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 244
Кодексу адміністративного судочинства
України Верховний Суд України
відмовляє у задоволенні заяви, якщо
обставини, які стали підставою для
перегляду справи, не підтвердилися.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

ГоловуючийВ.В. Кривенко Судді: М.Б.
Гусак О.А. Коротких О.В. КривендаВ.Л.
Маринченко П.В. ПанталієнкоО.Б.
Прокопенко О.О. ТерлецькийЮ.Г. Тітов