Справа № 2а-2688/10/2024
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2013-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2013 р.Справа № 2а-2688/10/2024Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 16.06.2010р. по справі №
2а-2688/10/2024

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова

про зобов'язання здійснити
перерахунок, нарахування та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИЛА:

12.04.10 р. позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом.

За результатами розгляду справи
рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 16.06.2010 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити на користь позивача
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком як дитині
війни за період з 01.01.09 року по 15.06.10
року, виходячи з розміру 30% мінімальної
пенсії за віком, встановленої ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", з урахуванням виплачених
сум допомоги як дитині війни.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до пункту 2 розділу I Закону України від
18 лютого 2010 року N 1691 "Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами", який набрав
чинності з 10 березня 2010 року, пункт 3
частини першої статті 18 КАС України
виключено, а частину першу статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) викладено в
новій редакції, згідно з якою суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; спорів з
приводу призначення, обчислення,
перерахунку, здійснення, надання,
одержання пенсійних виплат, соціальних
виплат непрацездатним громадянам,
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
інших соціальних виплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг,
речового майна, пайків або грошової
компенсації замість них; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Законом України від 7 липня 2010 року N
2453-VI "Про судоустрій і статус суддів"
було змінено юрисдикцію судів щодо
вирішення цих справ і з 1 січня 2011 року
передбачено їх розгляд
адміністративними судами. Відповідно
до абзацу одинадцятого пункту 1 розділу
XII "Прикінцеві положення" Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" (у редакції Закону від 7 липня 2010
року N 245З-VI) положення цього Закону щодо
передачі до юрисдикції
адміністративних судів та вилучення із
цивільної юрисдикції спорів з приводу
призначення, обчислення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат, соціальних виплат
непрацездатним громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг, речового
майна, пайків або грошової компенсації
замість них вводилися в дію з 1 січня 2011
року.

Однак Рішенням Конституційного Суду
України від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 у
справі щодо підвідомчості справ,
пов'язаних із соціальними виплатами,
норми Закону України від 18 лютого 2010
року N 1691-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами" та ЦПК України,
відповідно до яких справи, пов'язані із
соціальними виплатами, що підлягали
розгляду адміністративними судами,
було передано місцевим загальним судам
для розгляду в порядку цивільного
судочинства (пункти 1, 2 резолютивної
частини зазначеного Рішення), визнано
такими, що не відповідають Конституції
України.

У зв'язку з прийняттям Конституційним
Судом України зазначеного Рішення 2
грудня 2010 року Верховною Радою України
було прийнято Закон України N 2748-VI "Про
внесення змін до розділу XII "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" щодо
передачі справ, пов'язаних із
соціальними виплатами", який набрав
чинності з 30 грудня 2010 року, яким,
зокрема, встановлюється, що апеляційні
скарги щодо спорів, які подані до
апеляційних судів до дня набрання
чинності Законом України від 2 грудня
2010 року N 2748-VI "Про внесення змін до
розділу XII "Прикінцеві положення"
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" щодо передачі справ, пов'язаних
із соціальними виплатами" в порядку
цивільного судочинства, та апеляційні
скарги, передані відповідним
апеляційним судам згідно з пунктом 2
розділу II Закону України від 18 лютого
2010 року N 1691-VI "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами", провадження за
якими не відкрито, розглядаються цими
апеляційними судами у порядку
адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що дана справа
повинна бути розглянута Харківським
апеляційним адміністративним судом в
порядку адміністративного
судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст.1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є дитиною війни та
за приписами ст.6 цього закону має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції правильно застосував
до спірних правовідносин норми
матеріального права, надавши перевагу
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 р. за № 530 "Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", як нормативно-правовому
акту, що має вищу юридичну силу. Також
судом правильно визначено розмір
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
12.04.10 року із вимогами щодо захисту його
порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

30.07.2010 року Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010
року зазначений строк звернення з
позовом до адміністративного суду було
скорочено до шести місяців.

Таким чином, перебіг шестимісячного
строку розпочався з 30.07.2010 року,
оскільки до цієї дати для звернення до
суду з позовом було встановлено один
рік та позивач не був обізнаний про
його скорочення.

Колегія суддів, виходячи з наведеного,
вважає необхідним застосувати до
спірних правовідносин ч.2 ст.99 КАС
України, яка діяла до 30.07.2010 року,
виходячи з принципу юридичної
визначеності та на підставі рішення
Європейського суду з прав людини від
28.03.2006 року по справі "Мельник проти
України" (заява №23436/03).

З матеріалів справи підстав для
поновлення позивачу строку на
звернення до суду з позовом не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
позовних вимог є законним та
обґрунтованим, а тому не вбачає підстав
для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 16.06.2010р. по справі №
2а-2688/10/2024 в частині відмови у
задоволенні позовних вимог залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Рєзнікова С.С.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.