Справа № 801/9437/13-а
Суддя: Євдокімова О.О.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2013 р. (15:16) Справа №801/9437/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді: Євдокімової О.О., при
секретарі судового засідання Аметовій
В.Г.., розглянувши за участю позивача
ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_4,
представника відповідача Васильєвої
Н.О., довіреність № 30 від 01.08.2013 у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим

про визнання недійсними податкових
повідомлень - рішень

Обставини справи: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом до о
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим(далі
відповідач) про визнання недійсними
податкових повідомлень - рішень від
17.09.2013 № та від 18.09.2013 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржувані податкові
повідомлення рішення прийняти
відповідачем неправомірно, оскільки
висновки акту на підставі якого
прийняті зазначені податкові
повідомлення-рішення є безпідставними
та необґрунтованими. Позивач зазначає,
що у нього при перевірці був наявний
оригінал торгового патенту, а також, що
ним ведеться належний облік товару.
Разом з тим позивач зауважує, що
відсутність книги обліку доходів та
розходів в залі де обслуговують
клієнтів не свідчать про не ведення
обліку товару відповідного до вимог
чинного законодавства. Крім того
позивач зауважує, що він не був
ознайомлений з Актом перевірки.

Позивач у судовому засіданні на
задоволенні позовних вимог наполягав з
підстав викладених у позові.

Представник відповідача, у судовому
засіданні проти позову заперечував, в
обґрунтування своєї позиції надав
заперечення на позов, окремо зауважив,
що податкові повідомлення-рішення
прийняті за порушення позивачем вимог
діючого податкового законодавства та
законодавства про реєстратори
розрахункових операцій.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, пояснення
свідка, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд-

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2013 року посадовими особами
відповідача проведена фактична
перевірка господарської одиниці бара
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, суб'єкта
господарської діяльності ОСОБА_1, за
результатами якої складено акт від
17.09.2013 № 263/22/НОМЕР_3 (далі Акт перевірки).

Зазначеною перевіркою встановлені
порушення позивачем п.1,2,12,13, ст. 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» та ст. 267 Податкового кодексу
України, а саме як зазначено в акті
перевірки, під час перевірки оригінал
патенту не знаходився на оглядовому
місці, порушений порядок встановлений
законодавством обліку товарних
запасів за місцем їх реалізації, так на
товар який знаходиться у місці
реалізації не надані накладні, які
підтверджують приход товару на суму
3552,50 грн., не забезпечено відповідності
сум готівкових коштів на місце
проведення розрахунків сумі коштів,
яка зазначена в денному звіті РРО, а
також проведення розрахункової
операції без застосування РРО.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем 17.09.2013 року були прийнято
податкове повідомлення-рішення: №
, яким до позивача застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій
(штраф) у сумі 459 грн. та 18.09.2013 №,
яким до позивача застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у
сумі 7107 грн.

Відповідно до розрахунку штрафних
санкцій по акту фактичної перевірки
(а.с.8) відповідачем зафіксовані
наступні порушення:

-не забезпечення відповідності сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків, сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті РРО, що є порушенням ст.
3 п.13 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" від 6 липня 1995
року N 265/95-ВР (далі Закон № 265), за що
нараховане фінансову санкцію у сумі 1
грн.

-проведення розрахункової операції без
застосування РРО, що є порушенням ст. 3
п. 1 Закону № 265 за що нараховане
фінансову санкцію у сумі 1 грн.

-не ведення у порядку, встановленому
законодавством, обліку товарних
запасів за місцем їх реалізації, що є
порушенням ст. 3 п. 12 Закону № 265, за що
нараховане фінансову санкцію у сумі 7105
грн.

-порушення порядку використання
торгового патенту, що є порушенням
пп.267.6.1-267.6.3 п.267.6 ст.267 за що нараховане
фінансову санкцію у сумі 459 грн.

Не погодившись з зазначеними
податковими повідомленнями - рішеннями
позивач звернувся до суду з проханням
визнати їх недійсними.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
наступних висновків.

Ст.19 Конституції України визначає, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України (далі ПК України).

В главі 8 ПК України визначені види
перевірок органів державної
податкової служби, порядок їх
проведення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.3. п. 75.1 ст.75 ПК
України фактичною вважається
перевірка, що здійснюється за місцем
фактичного провадження платником
податків діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється органом
державної податкової служби щодо
дотримання норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі про
виробництво та обіг підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Відповідно до п. 80.1. ст. 80 ПК України
фактична перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Стосовно епізоду оскарження
податкового повідомлення -рішення від
17.09.2013 року № , суд зазначає
наступне.

Порядок використання торгового
патенту передбачений п. 267.6. ст. 267 ПК
України.

Оригінал торгового патенту повинен
бути розміщений:

на фронтальній вітрині магазину, а за
її відсутності - біля реєстратора
розрахункових операцій;

на фронтальній вітрині малої
архітектурної форми;

на табличці в автомагазинах, на
розвозках та інших видах пересувної
торговельної мережі, а також на лотках,
прилавках та інших видах торговельних
точок, відкритих у відведених для
торговельної діяльності місцях;

у пунктах обміну іноземної валюти;

у приміщеннях для надання платних
послуг, а також у приміщеннях, в яких
проводяться розважальні ігри
(п.п.267.6.1.п.267.6 ст.267 ПК України).

Згідно п.п.267.6.2. п.267.6 ст. 267 ПК України
торговий патент повинен бути відкритий
та доступний для огляду.

Відповідно до п.п.267.6.3. п.267.6 ст. 267 ПК
України для запобігання пошкодженню
торгового патенту (вигорання на сонці,
псування внаслідок затікання дощової
води, псування сторонніми особами тощо)
дозволяється розміщувати нотаріально
засвідчені копії торгових патентів у
визначених цією частиною місцях. При
цьому оригінал такого патенту повинен
зберігатися у відповідальної особи
суб'єкта господарювання або
відповідальної особи відокремленого
підрозділу, яка зобов'язана надавати
його для огляду уповноваженим законом
особам.

Таким чином, оригінал, або нотаріально
засвідчена копія торгового патенту
повинні бути відкрити та доступні для
огляду.

В акті перевірки зазначено, що в ході її
проведення було встановлено, що
оригінал патенту не знаходився на
оглядовому місці, оригінал знаходився
в папці з іншими документами.

Суд приймає пояснення позивача, про те,
що оригінал торгового патенту під час
перевірки був біля барної стійки,
оскільки в акті не зазначено де саме
знаходилася папка з оригіналом
патенту.

Крім того, допитана в судовому
засідання 18.12.2013 р., в якості свідка
ОСОБА_3, яка попереджена про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиві показання або за
відмову від давання показань з
непередбачених законом підстав,
пояснила, що була присутня під час
перевірки та те, що оригінал торгового
патенту знаходився на барної стійки в
папці з іншими документами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
оригінал торгового патенту був наявний
та наданий відповідачу під час
перевірки.

Оскільки судом встановлено, що
позивачем не порушено вимоги, щодо
використання торгового патенту, у
зв'язку з чим, у відповідача були
відсутні правові підстави для
прийняття податкового
повідомлення-рішення № , яким до
позивача застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій (штраф) у сумі 459
грн.

Стосовно епізоду сокарження
податкового повідомлення - рішення від
18.09.2013 року № , суд зазначає
наступне.

Правові засади застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг визначені Законом
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР (далі
Закон № 265).

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону № 265
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані: вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Отже позивач не позбавлений права
зберігати всі відповідні документи,
тобто вести облік товарних запасів, що
підтверджують оприбуткування товарів
не лише за місцем реалізації.

Згідно ст. 6 Закону № 265 облік товарних
запасів фізичною особою - підприємцем
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

З аналізу зазначеного вище вбачається,
що облік товарних запасів є суто
бухгалтерською категорією, тому
порядок ведення обліку товарних
запасів здійснюється на підставі норм
законодавства, що регулюють порядок
ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 20 Закону № 265 до
суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості не
облікованих товарів, які не обліковані
за місцем реалізації та зберігання, за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Згідно зі ст.1 Закону бухгалтерський
облік - процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень.

Пунктом 2 ст. 3 вказаного Закону
передбачено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 9 Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з п. 3 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" інформація, що
міститься у прийнятих до обліку
первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо.

З наданого акту слідує, що податковий
орган зробив висновок про порушення
позивачем п. 12 ст. 3 Закону № 265 у зв'язку
з не наданням під час перевірки
первинних документів на товарні
запаси, що знаходилися на місце
здійснення господарської діяльності.

У листі Державного комітету України з
питань регуляторної політики та
підприємництва № 16277 від 29.12.2009 р.
зазначено, що до документів, які є
підставою для оприбуткування товару,
як правило, належать накладні та
товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
записів до облікових бухгалтерських
реєстрів. Відсутність відповідних
первинних документів, які
підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей, є
порушенням установленого порядку
ведення бухгалтерського обліку.

Судом встановлено та підтверджено
наявними в матеріалах справи копіями
видаткових накладних, що облік товарів,
які перебували в баре «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
здійснювався на підставі належним
чином оформлених видаткових
накладних. Крім цього, під час розгляду
справи встановлено, що позивач веде
книгу обліку доходів і витрат, яка
заповнена відповідним чином.

Більш того, відсутність первинних
документів у місці реалізації товару
не свідчать про не ведення позивачем
обліку товарних запасів відповідно до
вимог чинного законодавства, оскільки
відповідно змісту ч. 7 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
визначено обов'язок підприємства
забезпечувати належне зберігання
первинних документів і регістрів
бухгалтерського обліку протягом
встановленого строку. Суд приймає
твердження позивача, про те що книга
обліку доходів і витрат, яку веде
позивач не знаходиться у залі де
обслуговують клієнтів, оскільки це
документ бухгалтерського обліку.

Крім того, допитана в судовому
засідання, в якості свідка ОСОБА_3, яка
попереджена про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдиві показання або за відмову
від давання показань з непередбачених
законом підстав, яка була присутня під
час перевірки, показала, що вона
перевіряючим запропонувала дождатися
позивача та зауважила, що він привезе
всі документи, однак перевіряючи не
залишилися.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
відповідач мав право витребувати від
позивача первинні документи після
проведення перевірки, однак будь яких
вимог про витребування від позивача
первинних документів, або доказів не
надання таких документів за вимогою,
відповідачем під час розгляду не
надано.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що податковим органом було
безпідставно кваліфіковано
відсутність облікових документів у
місці фактичної реалізації товарів, як
порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3
Закону № 265.

Оскільки судом встановлено,
відсутність порушення з боку позивача
вимог п. 12 ст. 3 Закону № 265, у зв'язку з
чим, у відповідача були відсутні
правові підстави для прийняття
податкового повідомлення-рішення від
18.09.2013 № в частині нарахування
позивачу штрафних (фінансові) санкцій
(штраф) у сумі 7105 грн.

Що стосується встановлення
відповідачем, порушення позивачем ст. 3
п.13 Закону № 265, а саме незабезпечення
відповідності сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків, сумі
коштів яка зазначена в денному звіті
РРО за що нараховане фінансову санкцію
у сумі 1 грн. та ст. 3 п. 1 Закону № 265, а
саме проведення розрахункової
операції без застосування РРО, за що
нараховане фінансову санкцію у сумі 1
грн. то суд зазначає, що позивачем ані в
позовній заяві, ані під час судового
розгляду не надано та не зазначено
ніяких належних та допустимих доказів
не порушення ним зазначених норм
Закону № 265.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення від 18.09.2013 №
в частині нарахування позивачу
штрафних санкцій в сумі 2 грн. є таким що
прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб визначений
чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 3 зазначеної статті
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення від 17.09.2013 №
та від 18.09.2013 № в частині
нарахування позивачу штрафних
(фінансові) санкцій (штраф) у сумі 7105
грн. не можуть бути визнані такими, що
прийняти на підставі, у межах
повноважень та у спосіб визначений
чинним законодавством.

Проте, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Вимога про визнання протиправним може
стосуватися лише індивідуального акта.

Вимога про визнання протиправним
(недійсним, незаконним, неправомірним,
скасування) індивідуальних актів не
містить різних способів захисту, а є
одним і тим же способом, сформульованим
у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли
предметом спору є оспорювання
індивідуального акту, позовною вимогою
за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
має бути визнання такого акта
протиправним.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши
надані сторонами докази у їх
сукупності в порядку статей 69, 70, 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині визнання протиправним
податкових повідомлень - рішень від
17.09.2013 № та від 18.09.2013 № в
частині нарахування позивачу
штрафних (фінансові) санкцій (штраф) у
сумі 7105 грн.

Як вже було зазначено судом вище,
згідно з п.1 ч.2 ст. 162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

З наведеного слідує, що скасування
рішення суб'єкта владних повноважень є
наслідок визнання цього рішення
протиправним.

В адміністративному позові позивач
просить суд лише визнати податкові
повідомлення-рішення від 17.09.2013 №
та від 18.09.2013 № протиправними без
вимоги про їх скасування.

В свою чергу, частиною 2 ст.11 КАС України
передбачено право суду вийти за межі
позовних вимог, тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи необхідність повного
захисту прав та інтересів позивача, суд
вважає необхідним визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 17.09.2013 №
та від 18.09.2013 № в частині
нарахування позивачу штрафних
(фінансові) санкцій (штраф) у сумі 7105
грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено

Вступна та резолютивна частини
постанови проголошені в судовому
засіданні 18.12.2013 року.

У повному обсязі постанову складено та
підписано 23.12.2013.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 69-71, 160-163, 167 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим від
17.09.2013 № .

3.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим від
18.09.2013 № в частині нарахування
позивачу штрафних (фінансові) санкцій
(штраф) у сумі 7105 грн.

4. В іншій частині позову відмовити.

5.Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 витрати зі сплати судового
збору у сумі 114,67 грн. (сто чотирнадцять
гривень шістдесят сім копійок).

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного
провадження.Апеляційна скарга
подається до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
через Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим протягом 10
днів з дня проголошення. У разі
проголошення вступної та резолютивної
частини постанови або розгляду справи
у порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Євдокімова О.О.