Справа № 2а/0570/16595/12
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2013 року м. Київ
К/800/19349/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області Державної
податкової служби

на ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2013

та постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21.01.2013

у справі № 2а/0570/16595/2012

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Всеукраїнська
управляюча компанія»

до Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Всеукраїнська
управляюча компанія» звернулось до
суду з позовом, з урахуванням зміни
позовних вимог, про скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області Державної
податкової служби № від 30.08.2012, №
та № від 16.11.2012.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 21.01.2013, яка
залишена без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2013, позов задоволено; визнано
недійсними спірні податкові
повідомлення-рішення, з мотивів
протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Всеукраїнська
управляюча компанія» є юридичною
особою, включене до ЄДРПОУ за номером
33340559, знаходиться на податковому
обліку в ДПІ у Ворошиловському районі
м. Донецька ДПС, має ліцензію Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку на професійну діяльність на
фондовому ринку - діяльність з
управління активами інституційних
інвесторів (діяльність з управління
активами) зі строком дії з 29.01.2010 по
29.01.2015. Відповідно до пункту 2.1 Статуту
метою створення позивача є отримання
прибутку від проведення діяльності з
управління активами інституційних
інвесторів, а саме: інститутів
спільного інвестування, управління
активами пенсійних фондів та сприяння
розвитку, удосконаленню надання послуг
з пенсійного забезпечення в Україні.

З 25.06 по 06.08.2012 відповідачем була
проведена планова виїзна перевірка з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2009 по 31.03.2012, за
результатами якої складено акт №
300/22-3/33340559 від 13.08.2012, де зафіксовані
порушення: пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, п. 7.6 ст.
7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

На підставі результатів вказаної
перевірки, 30.08.2012 відповідачем були
прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за IV квартал 2009
року на 80 958 грн., за IV квартал 2010 року на
16 192 грн., за I квартал 2011 року на 80 958 грн.,
за II- IV квартали 2011 року на 40 187 грн.;

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 127 780 грн., в т.ч.: 102 224
грн. основного платежу та 25 556 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного
оскарження, 16.11.2012 податковим органом
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 113 225 грн., в т.ч.: 102 224
грн. основного платежу та 11 001 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 10 133 грн. основного платежу.

Згідно акту перевірки при визначенні
валового доходу встановлено його
заниження на загальну суму 382 435 грн., в
тому числі за 2009 рік в сумі 43 740 грн., ІІ-IV
квартали 2011 року в сумі 259 500 грн., І
квартал 2012 року в сумі 79 195 грн.
Відповідач зазначає, що згідно листа
ТОВ «СОМР5» від 03.082012 № 14/08-12 позивач
отримав від ТОВ «СОМР5» відсотки за
договором позики від 06.10.2008 № ІСІ-1/61,
укладеним позивачем від власного імені
в інтересах та за рахунок активів
Пайового венчурного інвестиційного
фонду «Максимус» за платіжним
дорученням від 17.12.2009 № 497 в сумі 43 740
грн. (IV квартал 2009 року), однак,
позивачем відсотки не було включено до
валового доходу, що, на твердження
податкового органу, є порушенням пп. 4.1.6
п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» в
частині невключення до валового доходу
доходів отриманих з інших джерел у
вигляді відсотків по позиках.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що 06.10.2008 був укладений
договір позики № ІСІ-1/61 між позивачем,
що діє від власного імені в інтересах
та за рахунок активів Пайового
венчурного інвестиційного фонду
«Максимус», та Товариством з обмеженою
відповідальністю «СОМР5» (як
позичальником), відповідно до якого
позичальник зобов'язаний сплачувати
відсотки у розмірі та в строк,
погоджені між сторонами договору.
Також між сторонами даного договору
були укладені дві додаткові угоди.

20.10.2008 між цими ж сторонами був
укладений договір позики № ІСІ-1/67 та
дві додаткові угоди.

17.12.2009 ТОВ «СОМР5» було повернено
позику, в тому числі були сплачені
відсотки у розмірі 43 740 грн. Згідно з
платіжним дорученням від 17.12.2009 № 497
кошти надійшли на рахунок позикодавця
№ 0005 у філії «Донбаського
регіонального управління ТОВ
«Фінростбанк».

В розумінні ст. ст. 22-23 Закону України
«Про інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» позикодавцем у спірних
відносинах є не позивач, а Пайовий
венчурний інвестиційний фонд
«Максимус». Зазначена обставина
підтверджується також договором про
відкриття рахунку Фонду в національній
валюті від 09.11.2007 № 5, випискою з
особового рахунку фонду та листом
фонду від 16.12.2009 № 04/644/2, договір про
відкриття рахунку позивачу в
національній валюті від 21.12.2006 № 111/1.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансовими, зокрема, вважаються
послуги з довірчого управління
фінансовими активами й послуги з
надання коштів у позику, у тому числі на
умовах фінансового кредиту.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» визначено, що компанією з
управління активами інституційних
інвесторів є господарське товариство,
яке здійснює професійну діяльність з
управління активами інституційних
інвесторів на підставі ліцензії, що
видається Державною комісією з цінних
паперів та фондового ринку.

Згідно зі ст. 30 цього Закону на компанію
з управління активами накладаються
обмеження щодо здійснення визначених
Законом операцій з активами та цінними
паперами ІСІ, якому така компанія з
управління активами надає послуги з
управління активами.

Водночас за змістом статті 30
зазначеного Закону обмеження
діяльності компанії з управління
активами стосовно надання позик і
кредитів за рахунок активів ІСІ, не
поширюється на діяльність компанії з
управління активами венчурного фонду.

Згідно положень ст. 34 Закону України
«Про інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні
фонди)» визначено право венчурного ІСІ
мати в складі своїх активів боргові
зобов'язання, оформлені договорами
позики, а також коло осіб, які можуть
виступати як позичальник за договорами
позики, наданої за рахунок активів
венчурного ІСІ. Позики за рахунок
коштів венчурного фонду можуть
надаватися тільки юридичним особам,
учасником яких є такий венчурний фонд.
Особами-позичальниками за такими
договорами позики можуть бути тільки
пов'язані особи із числа емітентів,
частка в корпоративних правах яких
входить до складу активів такого ІСІ.
Надання позик третім особам за рахунок
коштів венчурного ІСІ не дозволяється.

Системний аналіз вказаних
законодавчих норм дає підстави для
висновку про те, що компанія з
управління активами має право надавати
за рахунок активів венчурного ІСІ
(пайового чи корпоративного
інвестиційного фонду) позики за умови
дотримання вимог, встановлених статтею
34 Закону України «Про інститути
спільного інвестування (пайові та
корпоративні інвестиційні фонди)» щодо
особи-позичальника, та за наявності у
компанії з управління активами, як у
розглядуваній ситуації, відповідної
ліцензії на провадження професійної
діяльності на фондовому ринку -
діяльності з управління активами
інституційних інвесторів, виданої
Державною комісією з цінних паперів та
фондового ринку, а також знаходження
цієї компанії з управління активами у
державному реєстрі фінансових установ,
які надають фінансові послуги на ринку
цінних паперів.

Тобто, надання коштів у позику
вважається фінансовою послугою, право
надавати яку дозволено, зокрема,
компаніям з управління активами -
фінансовим установам в розумінні ст. 1
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг».

Відповідно до пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
відносяться будь-які витрати, пов'язані
з виплатою або нарахуванням процентів
за борговими зобов'язаннями (у тому
числі за будь-якими кредитами,
депозитами) протягом звітного періоду,
якщо такі виплати або нарахування
здійснюються у зв'язку з веденням
господарської діяльності платника
податку.

Фінансовий кредит - кошти, які
надаються банком-резидентом або
нерезидентом, кваліфікованим як
банківська установа згідно із
законодавством країни перебування
нерезидента, або резидентами і
нерезидентами, які мають статус
небанківських фінансових установ,
згідно з відповідним законодавством, а
також іноземними урядами або його
офіційними агентствами чи
міжнародними фінансовими
організаціями та іншими
кредиторами-нерезидентами у позику
юридичній або фізичній особі на
визначений строк, для цільового
використання та під процент. Правила
надання фінансових кредитів
встановлюються Національним банком
України (стосовно банківських
кредитів), а також Кабінетом Міністрів
України (стосовно небанківських
фінансових організацій) відповідно до
законодавства (пп. 1.11.1 п. 1.11 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Зважаючи на те, що компанії з
управління активами з числа резидентів
мають статус небанківських фінансових
установ, а під час надання ними позик
під певний процент одночасно у
договорі зазначається мета надання
такої позики, така позика є фінансовим
кредитом відповідно до Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», і призводить до
виникнення боргових зобов'язань у
сторін договору.

Згідно з положеннями пп. 7.9.1 п. 7.9 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не включаються
до валового доходу і не підлягають
оподаткуванню кошти або майно,
залучені платником податку у зв'язку з
отриманням платником податку
фінансових кредитів від інших
осіб-кредиторів, а також поверненням
основної суми фінансових кредитів.

З урахуванням вище зазначених положень
законодавства, проценти, сплачені
(нараховані) позичальником за
укладеним договором позики з компанією
з управління активами на користь
венчурного інвестиційного фонду
(пайового і корпоративного ІСІ),
активами якого вона управляє,
відносяться позичальником до складу
його валових витрат, а сама сума позики
до складу валових доходів не
включається.

Крім того, матеріалами справи
встановлено, що за результатами
проведеної Донбаським териротіальним
управлінням НКЦПФР перевірки ТОВ
«Всеукраїнська управляюча компанія»
дотримання вимог законодавства про
цінні папери, складено акт, в якому
зазначено, що товариство дотримується
вимог законодавства при управлінні
активами пайового венчурного
інвестиційного фонду «Максимус».

Актом перевірки № 300/22-3/33340559 від 13.08.2012
встановлено також завищення позивачем
валових витрат у IV кварталі 2009 року на
суму 115 000 грн. по відносинах з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 за договором
про надання консультаційних послуг.
Відповідач в акті перевірки зазначає,
що вказані витрати пов'язані з оплатою
вартості придбання інформації щодо
діяльності емітентів, цінні папери
яких розміщено або передбачається
розміщувати активи ІСІ і тому не
повинні включатися до складу валових
витрат позивача, а повинні
відшкодовуватися за рахунок активів
ІСІ.

01.07.2009 між позивачем (замовник) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(виконавець) був укладений договір № 212
про надання консультаційних послуг,
відповідно до умов якого виконавець
зобов'язується здійснити для замовника
консультаційне обслуговування
персоналу замовника з питань
аналітичного дослідження фінансових
ринків України у другому півріччі 2009
року, пов'язаних з діяльністю
замовника.

На виконання умов даного договору між
сторонами договору були підписані акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Наказом генерального директора
позивача від 23.04.2009 № 377-1 ОД було
вирішено залучити кваліфікованого
фахівця з аналітичного дослідження
фінансових ринків України. Згідно
звітів з додатками, наданих на
виконання договору, консультаційне
обслуговування було спрямоване
переважно на управління активами
недержавного пенсійного фонду, що не
відповідає висновкам податкового
органу в акті перевірки, що ці витрати
мали компенсуватися за рахунок
пайового інвестиційного фонду.

В судовому порядку встановлено, що
результати вказаних операцій призвели
до покращення фінансових результатів
Відкритого недержавного пенсійного
фонду «Причетність», управління
активами якого здійснює позивач,
зокрема, звіт про фінансові результати,
з якого вбачається, що у 2008 році даний
фонд мав збиток, а у 2009 році - прибуток.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємства» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 цього Закону).

Норми вказаного Закону передбачають як
підставу для невключення до валових
витрат лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових платіжних
документів, а тому неможливість
віднесення до валових витрат
підприємства сум, що не підтверджені
будь-якими документами взагалі.

Однак, як встановлено судами, всі
необхідні первинні бухгалтерські
документи на оплату послуг були у
позивача в наявності та надані для
перевірки; договір, укладений між
позивачем та контрагентом про надання
консультаційних послуг не був визнаний
недійсним в установленому
законодавством порядку.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 зазначеного Закону
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Як встановлено судами обох інстанцій,
позивачем були придбані акції
Відкритого акціонерного товариства
«Агромашбуд» у кількості 2 026 482 шт. на
суму 3 241 531,74 грн., що відображено у
бухгалтерському та податковому обліку
26.06.2008 та 18.11.2009. 26.06.2012 Національною
комісією з цінних паперів та фондового
ринку України було прийнято
розпорядження № 10-ДО-1-С про анулювання
випуску акцій ВАТ «Агромашбуд».

Актом перевірки також зазначено, що у
зв'язку з визнанням Відкритого
акціонерного товариства «Агромашбуд»
банкрутом 19.12.2011 (ухвала господарського
суду Донецької області від 30.06.2011 по
справі № 27/24Б про порушення справи про
банкрутство), позивачем занижені
доходи від операцій з акціями за ІІ- IV
квартали 2011 року на суму 3 241 532 грн.

Відповідач в акті перевірки зазначив,
що позивачем неправомірно збільшено
збитки від операцій з акціями та іншими
корпоративними правами за 2009 рік,
ІІ-ІІІ квартали 2011 року на суму 3 858 397
грн., ІІ-ІV квартали 2011 року на суму 3 824 288
грн., І квартал 2012 року на суму 6 986 625
грн., та занижено прибуток від операцій
з акціями та іншими корпоративними
правами у І кварталі 2012 року на суму 79 195
грн.

Відповідно до пп. 7.6.1 п. 7.6 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» платник податку веде
окремий податковий облік фінансових
результатів операцій з цінними
паперами (у тому числі іпотечними
сертифікатами участі, іпотечними
сертифікатами з фіксованою дохідністю
та сертифікатами фондів операцій з
нерухомістю) і деривативами у розрізі
окремих видів цінних паперів, а також
фондових та товарних деривативів. При
цьому облік операцій з акціями
ведеться разом з іншими, ніж цінні
папери, корпоративними правами. Якщо
протягом звітного періоду витрати на
придбання кожного з окремих видів
цінних паперів, а також деривативів,
понесені (нараховані) платником
податку, перевищують доходи, отримані
(нараховані) від продажу (відчуження)
цінних паперів або деривативів такого
ж виду протягом такого звітного
періоду, від'ємний фінансовий
результат переноситься на зменшення
фінансових результатів від операцій з
цінними паперами або деривативами
такого ж виду майбутніх звітних
періодів у порядку, визначеному
статтею 6 цього Закону. Якщо протягом
звітного періоду доходи від продажу
кожного з окремих видів цінних паперів,
а також деривативів, отримані
(нараховані) платником податку,
перевищують витрати, понесені
(нараховані) платником податку
внаслідок придбання цінних паперів або
деривативів такого ж виду протягом
такого звітного періоду (з урахуванням
від'ємного фінансового результату від
операцій з цінними паперами чи
деривативами такого ж, виду минулих
періодів), прибуток включається до
складу валових доходів такого платника
податку за результатами такого
звітного періоду.

Відповідно до п. 1 Порядку скасування
реєстрації випусків акцій та
анулювання свідоцтв про реєстрацію
випусків акцій, затвердженого рішенням
Державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку 30.12.1998 № 222 (у редакції
рішення від 14.07.2005 № 398 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 28.09.2005 за
№ 1113/11393) зупинення обігу акцій,
відновлення обігу акцій, скасування
реєстрації випусків акцій та
анулювання свідоцтв про реєстрацію
випусків акцій здійснюються
уповноваженими особами Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку або її територіальних органів
відповідно до цього Порядку.

Згідно з п. п. 3.2-3.5 розділу ІІ даного
Порядку уповноважена особа
реєструвального органу видає
розпорядження про скасування
реєстрації випуску акцій (додаток 7)
протягом п'ятнадцяти робочих днів з
дати надходження до реєструвального
органу документів, зазначених у пункті
3.1 цього розділу. Розпорядження про
скасування реєстрації випуску акцій
протягом трьох робочих днів з дати
видання направляється емітенту та
реєстроутримувачу (при документарній
формі випуску акцій) або депозитарію
(при бездокументарній формі випуску
акцій), який обслуговує акції емітента.
Реєструвальний орган забезпечує
опублікування інформації про
скасування реєстрації випуску акцій в
одному зі своїх офіційних друкованих
видань протягом п'ятнадцяти
календарних днів з дати видання
розпорядження про скасування
реєстрації випуску акцій. На підставі
розпорядження про скасування
реєстрації випуску акцій
реєструвальним органом уносяться
відповідні зміни до загального реєстру
випуску цінних паперів, а також
здійснюється анулювання свідоцтв про
реєстрацію випуску акцій.

Згідно з п. 1.5 розділу ІІ цього Порядку
починаючи з дати опублікування
інформації про зупинення обігу акцій в
одному з офіційних друкованих видань
реєструвального органу, забороняється
здійснення цивільно-правових
договорів з акціями, обіг яких
зупинено.

З огляду на викладене, у позивача
відсутні повноваження щодо списання
акцій до моменту офіційного
опублікування розпорядження
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку України.

Відповідно до абз. 5, 6, 7 п. 153.8 ст. 153
Податкового кодексу України якщо
протягом звітного періоду витрати на
придбання кожного з окремих видів
цінних паперів та інших, ніж цінні
папери, корпоративних прав, понесені
(нараховані) платником податку,
перевищують доходи, отримані
(нараховані) від продажу (відчуження)
цінних паперів або інших, ніж цінні
папери, корпоративних прав цього ж виду
протягом такого звітного періоду,
від'ємний фінансовий результат
переноситься на зменшення фінансових
результатів від операцій з цінними
паперами або іншими, ніж цінні папери,
корпоративними правами цього ж виду
наступних звітних періодів у порядку,
визначеному статтею 150 цього розділу.
Якщо протягом звітного періоду доходи
від продажу (обміну, викупу емітентом,
погашення або інших способів
відчуження) кожного з окремих видів
цінних паперів та інших, ніж цінні
папери, корпоративних прав отримані
(нараховані) платником податку,
перевищують витрати, понесені
(нараховані) платником податку
внаслідок придбання цінних паперів або
інших, ніж цінні папери, корпоративних
прав цього ж виду протягом такого
звітного періоду (з урахуванням
від'ємного фінансового результату від
операцій з цінними паперами або іншими,
ніж цінні папери, корпоративними
правами цього ж виду минулих періодів),
прибуток включається до складу доходів
такого платника податку за
результатами такого звітного періоду.
У разі якщо платник податку виступає
інвестором при первинному розміщенні
цінних паперів або наступного продажу
власних акцій емітентом, або у разі
внесення коштів до статутного капіталу
емітента, то витрати, сплачені
(нараховані) таким платником податку
емітенту таких цінних паперів,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
відчуження таких цінних паперів.

Отже, документальне підтвердження
вартості активів при їх розподілі
ліквідаційною комісією забезпечується
наявністю ліквідаційного балансу.

Таким чином, якщо згідно з
розпорядженням державної комісії з
цінних паперів та фондового ринку
цінні папери анульовано, і при цьому
платник податку - власник таких цінних
паперів не брав участі у розподілі
активів ліквідованого підприємства -
емітента цінних паперів, то такий
платник податків має відобразити
витрати на придбання таких цінних
паперів у розрахунку фінансових
результатів операцій з відповідним
видом цінних паперів шляхом зменшення
в податковому періоді, в якому отримано
таке розпорядження.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованих
висновків щодо відсутності порушень
позивачем норм п. 7.6 ст. 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» по взаємовідносинам з ВАТ
«Агромашбуд».

Відповідачем в акті перевірки
зазначено, що векселі від 31.10.2010 АА №
2040580, від 25.09.2011 АА № 2040581, від 21.11.2011 АА №
2040584, які були видані на підставі актів
пред'явлення векселів від 31.10.2007 року АА
№ 1003076, від 25.09.2008 АА № 1003066, від 21.11.2008 АА
№ 1003067 до оплати, не відповідають
вимогам чинного законодавства щодо
порядку видачі веселів, відповідно, не
відповідають поняттю цінних паперів, а
тому не підпадають під дію порядку
оподаткування операцій з цінними
паперами, наведеному у п. 7.6 ст. 7 Закону
«Про оподаткування прибутку
підприємств». Відповідач також
зазначає, що актом перевірки від 21.08.2009
№ 1367/22-0/33340559 податковим органом було
встановлено завищення збитків від
операцій з векселями за І квартал 2009
року в сумі 258 970 грн., яке не знайшло
відображення у податковому обліку в
наступних податкових періодах.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про цінні папери та фондовий ринок»
вексель - цінний папір, який посвідчує
безумовне грошове зобов'язання
векселедавця або його наказ третій
особі сплатити після настання строку
платежу визначену суму власнику
векселя (векселедержателю).

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 3 даного Закону
боргові цінні папери - цінні папери, що
посвідчують відносини позики і
передбачають зобов'язання емітента
сплатити у визначений строк кошти
відповідно до зобов'язання. До боргових
цінних паперів відносяться, зокрема
векселі.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

Згідно актів пред'явлення векселів
сторони дійшли згоди про заміну
первісного грошового зобов'язання
боржника шляхом видачі інших простих
векселів того ж номіналу.

Відповідно до пп. 4.2.10 п. 4.2 ст. 4 Закону
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не включається до складу
валового доходу: номінальна вартість
взятих на облік, але неоплачених
(непогашених) цінних паперів, які
засвідчують відносини позики, а також
платіжних документів, емітованих
(виданих) боржником на користь (на ім'я)
платника податку як забезпечення або
підтвердження заборгованості такого
боржника перед таким платником податку
(облігацій, ощадних сертифікатів,
казначейських зобов'язань, векселів,
боргових розписок, акредитивів, чеків,
гарантій, банківських наказів та інших
подібних платіжних документів).

Згідно з пп. 136.1.11 п. 136.1 ст. 136
Податкового кодексу України для
визначення об'єкта оподаткування не
враховуються доходи: номінальна
вартість взятих на облік, але
неоплачених (непогашених) цінних
паперів, які засвідчують відносини
позики, а також платіжних документів,
емітованих (виданих) боржником на
користь (на ім'я) платника податку як
забезпечення або підтвердження
заборгованості такого боржника перед
зазначеним платником податку
(облігацій, ощадних сертифікатів,
казначейських зобов'язань, векселів,
боргових розписок, акредитивів, чеків,
гарантій, банківських наказів та інших
подібних платіжних документів).

Як вбачається з актів перевірки
податкового органу від 21.08.2009 та від
13.08.2012 відповідачем двічі зменшено
від'ємний фінансовий результат у
декларації з податку на прибуток у
розмірі 259 000 грн. за одним і тим самим
векселем АА № 1003076, а саме: за перше
півріччя 2009 року та при новації векселя
за IV квартал 2010 року.

Відповідно до пп. 7.6.3, 7.6.4 п. 7.6 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» під терміном
«витрати» слід розуміти суму коштів
або вартість майна, сплачену
(нараховану) платником податку
продавцю цінних паперів та деривативів
як компенсація їх вартості. До складу
витрат включається також сума
будь-якої заборгованості покупця, яка
виникає у зв'язку з таким придбанням.
Під терміном «доходи» слід розуміти
суму коштів або вартість майна,
отриману (нараховану) платником
податку від продажу, обміну або інших
способів відчуження цінних паперів та
деривативів, збільшену на вартість
будь-яких матеріальних цінностей чи
нематеріальних активів, які
передаються платнику податку в зв'язку
з таким продажем, обміном або
відчуженням.

Таким чином, при заміні первісного
грошового зобов'язання боржника, яке
виникло після пред'явлення до оплати
боржнику виданих їм векселів за актами
пред'явлення векселів до оплати
вексельними зобов'язаннями шляхом
видачі боржником інших простих
векселів того ж номіналу, не відбулося
будь-яких подій для податкового та
бухгалтерського обліку.

Враховуючи викладене, відсутність
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі
м. Донецька Донецької області
Державної податкової служби відхилити.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2013 та
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21.01.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)В.В. Кошіль
Судді(підпис)І.В. Борисенко (підпис)О.А.
Моторного