Справа № 817/4194/13-а
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4194/13-а

25 грудня 2013 року 17год. 25хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. за участю секретаря судового
засідання Школяр О.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Гуль Н.В.,

відповідача: представник Воробою О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аналог-Терм-Сервіс"
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області про визнання
протиправною та скасування постанови
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності у розмірі 103230,00 грн. від
12.11.2013 №766/05-08/5 ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аналог-Терм-Сервіс»
(далі по тексту постанови - ТОВ
«Аналог-Терм-Сервіс») звернулося до
Рівненського окружного
адміністративного суду позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Рівненській області (далі по тексту
постанови - Інспекція ДАК у Рівненській
області) про визнання постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
протиправною та її скасування.

В обґрунтування позовних вимог позивач
покликається на неправомірне
застосування до позивача штрафу в
розмірі 103 230 грн. за правопорушення в
сфері містобудівної діяльності на
підставі п.1 ч.4 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» в
редакції, яка на момент виникнення
спірних правовідносин була не чинною.

Вказує, що правові відносини згідно
яких позивач притягується до
відповідальності були розпочаті 30
листопада 2011 року на підставі договору
підряду в капітальному будівництві від
30.11.2011 №02/11/2011. В вказаному договорі
зазначено, що ТОВ «Аналог-Терм-Сервіс»
забезпечує виконання монтажних та
інших робіт пов'язаних з влаштуванням
котельні на об'єкті будівництва: корпус
№2 ВАТ «Рівнесільмаш» за адресою:
Рівненська обл., Рівненський р-н, смт.
Квасилів, вул. Індустріальна, 12.

Також, до набрання чинності вище
наведених положень Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
(редакція від 19.01.2012 позивачем були
розпочаті цивільно-правові відносини
на підставі акту на закриття
прихованих робіт №17 від 11.01.2012
підписаного представником
будівельно-монтажної організації,
представником технічного нагляду та
представником проектної організації.

Відповідно ч. 3, ст. 5 Цивільного кодексу
України, якщо цивільні відносини
виникли раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного
законодавства застосовується до прав
та обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності.

Вказує, що Рішенням Конституційного
Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99,
встановлено, що загальновизнаним
принципом права закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип
закріплений у частині першій статті 58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності
і

припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Таким чином, відповідачем помилково
застосовано п.1 ч.4 ст.2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» в редакції від 19.01.2012, який
набрав чинності після виникнення
цивільно-правових відносин (договір
підряду в капітальному будівництві від
30.11.2011 №02/11/2011).

Натомість до правовідносин, які
виникли 30.11.2011, на підставі договору
підряду в капітальному будівництві від
30.11.2011 №02/11/2011, застосовувалися
положення абз.7 ст.1 Закону України « Про
відповідальність підприємств, їх
об'єднань, установ та організацій за
правопорушення у сфері
містобудування».

На підставі наведеного, позивач вважає
постанову від 12.11.2013 року №766/05-8/5 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
протиправною та такою, що підлягає до
скасування. Просив позов задоволити.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала
повністю з підстав, викладених в
позовній заяві. Просила суд
адміністративний позов задоволити.

Відповідач позовні вимоги заперечив.
Вважає, вищезазначену постанову про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
правомірною, оскільки на час перевірки
спірні правовідносини ще тривають,
об'єкт будівництва в експлуатацію ще
незданий, таким чином відповідачем до
спірних правовідносин застосовано
нормативно-правовий акт, який чинний на
момент виявлення правопорушення, а
саме - п.1 ч.4 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» в
редакції від 19.01.2012.

У судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги заперечив,
вважаючи їх безпідставними, просив у
задоволенні адміністративного позову
відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, розглянувши
подані документи і матеріали,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до переконання про наявність
підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що 30.09.2013 року
Інспекцією ДАБК у Рівненській області
проведено перевірку та складено акт
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил на
об'єкті будівництва «реконструкція
корпусу №2 ВАТ «Рівнесільмаш» під
фабрику м'яких меблів в смт. Квасилів
Рівненського району - II пусковий
комплекс».

Результатами перевірки встановлено, що
«відповідно до наданих документів ТОВ
«Аналог-Терм-Сервіс» здійснювались
роботи з монтажу обладнання котельні
без отримання в установленому порядку
ліцензії на виконання будівельних
робіт на об'єктах V категорії
складності, клас наслідків СС3 (значні
наслідки), а саме: відповідно до
переліку робіт провадження
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури
(додаток до ліцензії АВ №596332 від 19.12.2011)
ТОВ «Аналог-Терм-Сервіс» має право
виконувати будівельні роботи на
об'єктах СС1 (незначні наслідки) та СС2
(середні наслідки). Даний об'єкт
відноситься до V категорії складності,
клас наслідків СС3 (значні наслідки), що
є порушенням ст. 17 Закону України «Про
архітектурну діяльність».

На підставі акта перевірки від 30.09.2013
року, посадовими особами відповідача
складено протокол про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від
04.11.2013 року за п.1 ч.4 ст.2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності».

12.11.2013 року Інспекцією ДАК в
Рівненській області винесено
постанову №766/05-8/5 про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, за вчинення
правопорушення, передбаченого п.1 ч.4
ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності в сумі
103 230 грн.

Суд вважає вказану постанову
неправомірною виходячи з наступного.

Правовідносини щодо відповідальності
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (суб'єктів містобудування)
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності встановлені
Законом України "Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності"(надалі -
Закон). Законом України від 22 грудня 2011
року N 4220-VI цей Закон викладено у новій
редакції.

Відповідно до вимог ст.94 Конституції
України вказаний Закон набрав чинності
через десять днів з дня його
офіційного оприлюднення, тобто з
19.01.2012року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 2
вказаного Закону, що набрали чинності з
19.01.2012 року, дійсно передбачена
відповідальність суб'єктів
містобудування за виконання
будівельних робіт без отримання
дозволу на їх виконання.

За приписами ст.94 Конституції України
така відповідальність законодавцем
введена за загальним правилом введення
в дію Закону, тобто із дня набуття
чинності самим Законом, тобто з 19.01.2012
року, так як іншого не зазначено в
самому Законі.

Таким чином, відповідальність для
суб'єктів містобудування у вигляді
штрафу в розмірі дев'яноста
мінімальних заробітних плат за
виконання будівельних робіт без
отримання дозволу на їх виконання
законодавцем введена лише з 19.01.2012 року.
Безпосередньо дії позивача як суб'єкта
містобудування щодо виконання
монтажних та інших робіт пов'язаних з
влаштуванням котельні на об'єкті
будівництва: корпус №2 ВАТ
«Рівнесільмаш» за адресою: Рівненська
обл., Рівненський р-н, смт. Квасилів, вул.
Індустріальна, 12. мали місце ще 30.11.2011
року, тобто задовго до введення в дію
самого Закону.

Так судом встановлено, що на підставі
договору підряду в капітальному
будівництві від 30.11.2011 №02/11/2011
позивачем здійснювались будівельні
роботи на об'єкті будівництва
«реконструкція корпусу №2 ВАТ
«Рівнесільмаш» під фабрику м'яких
меблів в смт. Квасилів Рівненського
району - II пусковий комплекс».

11.01.2012 року позивачем також було
підписано акт на закриття прихованих
робіт №17, який підтверджує, що спірні
правовідносини були розпочаті до
19.01.2012.

При вирішенні вказаного спору судом
враховано наступне.

Дія закону чи іншого
нормативно-правового акта поширюється
тільки на ті відносини, які виникли
після набуття ним чинності. Це є однією
з найважливіших гарантій правової
стабільності, впевненості суб'єктів
права в тому, що їх правове становище не
погіршиться з прийняттям нового закону
чи іншого нормативного акта, а також
необхідною умовою довіри до держави і
права. Ніяких винятків щодо певних
категорій суб'єктів права, зокрема
юридичних осіб, це правило не
передбачає.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно пункту 2 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) за
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу
України, якщо цивільні відносини
виникли раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного
законодавства застосовується до прав
та обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності.

З наведеного слідує, що дія
нормативно-правового акта в часі
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під
час дії якого вони настали або мали
місце.

Закон України від 22 грудня 2011 року N 4220-VI
не містить жодної прямої вказівки про
надання зворотної дії в часі Закону в
цілому чи його окремим правовим нормам.
Більш того, вказаний Закон не є Законом,
який пом'якшує або скасовує
відповідальність юридичних осіб.
Вказаний Закон передбачає нові
самостійні види правопорушення у сфері
містобудування та відповідальність за
них. Саме це не було враховано
відповідачем при винесенні
оскаржуваної постанови.

Доводи відповідача про те, що на день
винесення оскаржуваної постанови
вказаний Закон був чинний, судом
приймаються.

Разом з тим, ці доводи не можуть
обґрунтовувати законність
оскаржуваної постанови, так як на
момент вчинення зазначених дій
позивача щодо виконання будівельних
робіт без отримання дозволу на їх
виконання, Закон у відповідній
редакції не був чинним, тобто
законодавцем не передбачалося такої
відповідальності за вказані дії
позивача, яка зазначена в оскаржуваній
постанові.

Неправильне та помилкове трактування
відповідачем положень Закону України
від 22 грудня 2011 року N 4220-VI щодо
поширення його правових норм на ті
відносини, які мали місце до набуття
ним чинності призвели до винесення
незаконної постанови про застосування
до позивача штрафу в розмірі 103 230 грн.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку про те, що позивачем в
повній мірі доведено належними та
допустимими доказами обставини, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги, а
тому позов слід задовольнити в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності у розмірі
103230,00 грн. від 12.11.2013 №766/05-08/5.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аналог-Терм-Сервіс"
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 206,46грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.