Справа № 161/13001/13-а
Суддя: Кихтюк Р. М.
Дата ухвалення: 2013-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/677/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2013 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого – судді

Кихтюка Р.М.,

при секретарі –

Тратнікову Я.В.,

з участю представника позивача
–
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку справу
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про спонукання
провести перерахунок та виплату
щорічної разової грошової допомоги і
допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про спонукання провести
перерахунок та виплату щорічної
разової допомоги і допомоги на
оздоровлення.

Свої вимоги обґрунтує тим, що він є
інвалідом війни 2-ї групи, інвалідність
пов’язана з наслідками аварії на ЧАЕС
і особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії.

Зазначає, що відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» йому повинні
виплачуватись щорічна разова грошова
допомога до 5 травня в розмірі 8-ми
мінімальних пенсій за віком та щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Однак,
такі види допомоги відповідач виплатив
йому в 2013 році у значно менших розмірах,
ніж передбачено зазначеними законами.

В липні 2013 року він звернувся до
відповідача з письмовою заявою з
вимогою провести перерахунок та
виплати йому таких видів допомоги
відповідно до норм зазначених законів,
однак відповідач відмовив йому у
виплаті таких видатків в повному
розмірі.

Вважає, що відповідачем у 2013 році йому
виплачувалася щорічна допомога на
оздоровлення та щорічна разова
допомога до 05 травня 2013 року в розмірі,
що не відповідає вимогам вказаного
Закону, в зв’язку з чим, просить суд
зобов’язати Департамент соціальної
політики Луцької міської ради провести
перерахунок та виплату йому разової
грошової допомоги до 05.05.2013 року в
розмірі 8-ми мінімальних пенсій за
віком та допомоги на оздоровлення за 2013
рік в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат та момент виплати
допомоги.

В судовому засіданні
представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав викладених у
них, просив позов задовольнити в
повному обсязі. При вирішенні спору
просить звернути увагу суду на Рішення
Конституційного суду від 26.12.2011 року
№20-рп/2011 та практику Європейського
суду з прав людини.

Представник відповідача судове
засідання не з’явився, подав суду
письмові заперечення, в якому вказав,
що проти задоволення позову заперечує,
оскільки вважає, що щорічна допомога на
оздоровлення у 2013 році позивачу
нараховувалася та виплачувалася
відповідно до вимог діючого
законодавства, зокрема, постанови КМУ
№ 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а виплата
разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» виплачувалась
відповідно постанови КМУ №149 від 13.03.2013
року «Деякі питання виплати у 2013 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань». На
виконання зазначених норм позивачу
проведено виплату разової щорічної
допомоги до 5 травня 2013 року в розмірі
2110,00 грн. та щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 120 грн., тобто
виплата допомоги позивачу була
проведена в межах коштів, передбачених
у Державному бюджеті на відповідний
рік. Тому у задоволенні позову просив
відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові докази
по справі, суд приходить до висновку, що
в задоволенні адміністративного
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії,
а також являється інвалідом ІІ групи.
Інвалідність пов'язана з наслідками
Чорнобильської катастрофи. Даний факт
підтверджується посвідченням особи,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи серії А №
104562 від 18.01.1997 року, посвідченням
інваліда 2-ї групи серії Є № 061658 від
20.07.2007 року (а.с. 8).

Крім того, позивач являється
пенсіонером по інвалідності з числа
осіб, які служили ОВС України згідно
посвідчення УМВС України у Волинській
області №5019 від 25.01.2007 року (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Статтею 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що особам, які
стали інвалідами ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи допомога на
оздоровлення виплачується в розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Згідно ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в редакції від
22.03.2007 щорічно до 5 травня виплачується
разова грошова допомога в розмірі 5-ти
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до п.п. 11 п. 28 розділу II
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України» Закону України «Про
державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 року, який
набрав чинності 1.01.2008 року, ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було викладено у новій редакції,
відповідно до якої одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов’язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Проте рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у
справі № 1-28/2008 було визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України». Положення
пункту 28 розділу II «Внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
які визнані неконституційними,
втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення, у якому, крім того,
було вказано на його преюдиціальність
при розгляді судами загальної
юрисдикції позовів у зв'язку з
правовідносинами, що виникли внаслідок
дії неконституційного акта.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, та в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 26 грудня 2011 року щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» визначено, що розміри соціальних
виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України. А тому,
передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.
Водночас зміст основного права не може
бути порушений, що є загальновизнаним
правилом, на що вказав Конституційний
Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005
року N 5-рп/2005 у справі про постійне
користування земельними ділянками.
Неприпустимим також є встановлення
такого правового регулювання,
відповідно до якого розмір пенсій,
інших соціальних виплат та допомоги
буде нижчим від рівня, визначеного в
частині третій статті 46 Конституції
України, і не дозволить забезпечувати
належні умови життя особи в
суспільстві та зберігати її людську
гідність, що суперечитиме статті 21
Конституції України.

Згідно ст.ст. 63, 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України» від 16.10.1996
року рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може
бути оскаржене.

Постановою Кабінету Міністрів України
№149 від 13.03.2013 року «Деякі питання
виплати у 2013 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
«Про жертви нацистських
переслідувань» виплата разової
грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» для інвалідів війни 2-ї групи
встановлена в розмірі 2100,00 грн.

Відповідно до постанови КМУ від 12.07.2005
року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на
оздоровлення виплачується інвалідам
2-ї групи в розмірі 120 грн.

Як встановлено судом, що позивачу
проведено виплату разової щорічної
допомоги до 5 травня 2013 року в розмірі
2100,00 грн. та щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 120 грн.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення; в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, дослідивши та оцінивши
представлені в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд вважає, що
відповідачем правомірно відмовлено
позивачу у перерахунку і виплаті
вказаних коштів, а тому в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про спонукання провести
перерахунок і виплату щорічної разової
допомоги і допомоги на оздоровлення
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7-14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167,
183-2, 186, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про спонукання провести
перерахунок та виплату щорічної
разової допомоги і допомоги на
оздоровлення – відмовити.

Постанова може бути
оскаржена в апеляційному порядку
шляхом подання апеляційної скарги до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через Луцький
міськрайонний суд, протягом десяти
днів з дня її проголошення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Р.М. Кихтюк