Справа № 804/14744/13-а
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2013-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О. при
секретарі судового засіданняВасиленко
К.Е. за участю: представника
відповідачаПонікарової А.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Софіївському районі
Дніпропетровської області до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання дій державного виконавця
необґрунтованими та скасування
постанови від 22.10.2013 р. ВП № 35488024, -
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Управління Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області до Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, в якому
позивач, з урахуванням уточненої
позовної заяви, просить:
- дії головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області по
винесенню постанови про накладення
штрафу в сумі 1360,00 грн. на управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області від 22.10.2013р. ВП
№ 35488024, визнати необґрунтованими;
- скасувати постанову відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
накладення штрафу в сумі 1360,00 грн. від
22.10.2013 року ВП № 35488024.
В обґрунтування позову зазначено, що
оспорювана постанова про накладення на
позивача штрафу за невиконання вимог
державного виконавця у розмірі 1360,00
грн., є протиправною з огляду на те, що
вина позивача щодо невиконання вимог
державного виконавця відсутня,
оскільки, на сьогоднішній день в
бюджеті Пенсійного фонду України та на
рахунках Управління Пенсійного фонду в
Софіївському районі відсутні кошти,
які призначені для виконання рішень
суду. Також, позивач зазначає, що з
01.01.2013р. набрав чинності Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» та ст.3 цього Закону
визначено, що виконання рішень про
стягнення коштів, божником за яким є
державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. У відповідності до
вищевикладеного, у позивача виникли
обставини (незалежні від власної волі),
що виключають можливість виконання
судового рішення у повному обсязі.
Відповідач надав заперечення в яких
зазначив, що поданий позов є
необґрунтованим, а доводи позивача
хибними та такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки, 28.11.2012р. за
заявою стягувача державним виконавцем
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа
№ 2а-591/2011, виданого 10.10.2012р. Софіївським
районним судом Дніпропетровської
області про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області здійснити перерахунок
основної державної пенсії та
додаткової пенсії ОСОБА_4, згідно зі
ст.ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком для додаткової пенсії
та 6 мінімальних пенсій за віком для
основної державної пенсії з 05 січня 2011
року та в подальшому, з урахуванням
фактично отриманих сум пенсії, та
забезпечити її виплату. За
повідомленням УПФУ від 13.12.2012р.,
пенсіонеру ОСОБА_4 проведено
перерахунок пенсії за вищевказаний
15.07.2013р. державним виконавцем до суду
було направлено подання про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення в порядку ст. 263 КАС України,
однак, за результатами його розгляду,
ухвалою суду від 27.08.2013р. у задоволенні
подання було відмовлено.

10.09.2013р. державним виконавцем було
прийнято постанову про накладення
штрафу на позивача за невиконання
вимог державного виконавця на підставі
ст. 89 Закону України «Про виконавче
провадження» у розмірі 680 грн. та
зобов'язано боржника у 5-денний строк з
моменту отримання постанови виконати
вимоги виконавчого документу.
Позивачем, у вказаний строк, не було
здійснено виконання вимог державного
виконавця щодо виконання судового
рішення у повному обсязі та постановою
від 22.10.2013р. повторно було накладено на
позивача штраф у розмірі 1360,00 грн. за
невиконання рішення суду в повторно
наданий строк, згідно до вимог ст. 89
Закону України «Про виконавче
провадження». Представник відповідача
зазначає, що будь-які неправомірні дії
державного виконавця щодо накладення
на позивача штрафу за повторне
невиконання рішення суду відсутні,
оскільки, такі дії державного
виконавця передбачені ст.ст.75,89 Закону
України «Про виконавче провадження».

Позивач в судове засідання не з'явився,
надіслав до суду письмове клопотання
про розгляд справи без участі його
представника.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити повністю у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що за
заявою стягувача та на підставі ст.ст.
17,19, 21, 25 Закону України «Про виконавче
провадження» 28.11.2012 р. державним
виконавцем було прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 35488024 з примусового виконання
виконавчого листа, виданого 10.10.2012 р.
Софіївським районним судом
Дніпропетровської області про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Софіївському районі
Дніпропетровської області здійснити
перерахунок основної державної пенсії
та додаткової пенсії ОСОБА_4 згідно зі
ст.ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком для додаткової пенсії
та 6 мінімальних пенсій за віком для
основної державної пенсії з 05 січня 2011
року та в подальшому, з урахуванням
фактично отриманих сум пенсії, та
забезпечити її виплату.

13.12.2012р. позивач надіслав на адресу
державної виконавчої служби листа за
№5172/05-34, в якому повідомив про те, що на
виконання вимог суду ОСОБА_4 здійснено
перерахунок державної пенсії у жовтні
2011р. в розмірі шести мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії у розмірі
50% мінімальної пенсії за віком за
період з 05.01.2011р. по 22.07.2011р. в сумі 24767,39
грн. При цьому, позивач повідомив про
неможливість виконання вищевказаного
виконавчого листа в частині здійснення
виплати зазначеної суми у зв'язку з
відсутністю коштів у Державному
бюджеті для вказаних виплат.

Як свідчать матеріали справи, 15.07.2013р.
державний виконавець звернувся з
поданням до Софіївського районного
суду Дніпропетровської області про
зміну чи встановлення способу
виконання судового рішення в порядку
ст. 263 КАС України, шляхом стягнення
нарахованої суми коштів з УПФУ в
Софіївському районі Дніпропетровської
області на користь ОСОБА_4 за рахунок
Державного бюджету України, однак
ухвалою суду від 27.08.2013р. у задоволенні
вищевказаного подання державного
виконавця було відмовлено.

У подальшому, 10.09.2013 р. державним
виконавцем було прийнято постанову на
підставі ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження» про накладення
на позивача штрафу за невиконання
рішення суду у розмірі 680 грн. та
зобов'язано позивача у 5-денний строк з
моменту отримання даної постанови
виконати вимоги виконавчого документу.

22.10.2013р. у зв'язку з повторним
невиконанням рішення суду за
постановою державного виконавця, на
підставі ст.89 Закону України «Про
виконавче провадження» на позивача
було накладено штраф у розмірі 1360,00 грн.

Позивач вважає, що оспорювана
постанова про накладення на позивача
штрафу за повторне невиконання вимог
державного виконавця з приводу
виконання виконавчого листа № 2а-591/11, є
протиправною у зв'язку з тим, що
відсутня вина позивача у невиконанні
судового рішення, оскільки, виникли
обставини (незалежні від власної волі),
що виключають можливість виконання
судового рішення в повному обсязі.

З огляду на вищевказане, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст.19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Порядок примусового виконання рішень
судів встановлений Законом України
«Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.6 вказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ч.2 п.13 статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом, зокрема, і накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

За приписами ч.1, 2 ст. 75 вищевказаного
Закону, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст.89 цього Закону, не
пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому, на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У відповідності до ч.1 ст. 89 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу у розмірі від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 ст.89 вказаного вище Закону
встановлено, що у разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин, державний виконавець
у тому ж порядку накладає на нього
штраф у подвійному розмірі та
звертається до правоохоронних органів
з поданням (повідомленням) про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Так, як встановлено судом із наданих
документів, на примусовому виконанні у
державній виконавчій службі з 26.11.2012р.
перебуває виконавчий лист № 2а-591/2011 про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Софіївському районі
Дніпропетровської області здійснити
перерахунок основної державної пенсії
та додаткової пенсії ОСОБА_4 згідно зі
ст.ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком для додаткової пенсії
та 6 мінімальних пенсій за віком для
основної державної пенсії з 05 січня 2011
року та в подальшому, з урахуванням
фактично отриманих сум пенсії, та
забезпечити її виплату.

Із наданих суду документів вбачається,
що позивач повторно вказаного
виконавчого листа не виконав у повному
обсязі, не здійснив виплату
перерахованої ОСОБА_4 пенсії ні у
добровільному порядку, ні за вимогою
державного виконавця у строк з 10.09.2013р.
по 22.10.2013р., при цьому, у вказаний період
без поважних причин будь-яких дій,
направлених на виконання судового
рішення боржник не вчинив.

Також, слід зазначити, що судом не
можуть бути прийняті до уваги та
покладені в основу даного судового
рішення посилання позивача в позовній
заяві на неможливість виконання
виконавчого листа від 10.10.2012р. № 2а-591/2011
у зв'язку з відсутністю фінансування,
що виключає можливість виконання
судового рішення, оскільки, зазначені
обставини не є поважними та
обґрунтованими підставами для
невиконання боржником судового
рішення, яке набрало законної сили, з
урахуванням норм ст. 124 Конституції
України та практики Європейського суду
з прав людини, яка є джерелом права в
Україні, та свідчать про те, що органи
держаної влади не можуть посилатися на
відсутність коштів, як на поважну
причину невиконання своїх обов'язків.

В той же час, неможливість виконання
судового рішення у спосіб,
встановлений у його резолютивній
частині, може бути підставами для зміни
способу і порядку виконання судового
рішення за заявою боржника у порядку,
визначеному нормами Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Однак, як встановлено судом, УПФУ у
Софіївському районі Дніпропетровської
області, який є боржником за вказаним
виконавчим провадженням, не вживалося
жодних заходів для зміни способу і
порядку виконання вказаного судового
рішення та інших заходів, направлених
на виконання вказаного виконавчого
листа.

За таких обставин, державним
виконавцем у межах наданих йому
повноважень, цілком правомірно було
прийнято постанову про накладення
штрафу до позивача за повторне
невиконання рішення суду у період з
10.09.2013р. по 22.10.2013р. у відповідності до
вимог ст.ст.11,75,89 Закону України «Про
виконавче провадження».

Статтею 124 Конституції України
визначено, що рішення суду, яке набрало
законної сили, підлягає виконанню на
всій території України.

Також і норми ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачають, що постанови в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дій чи бездіяльності,
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Разом з тим, і частина 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
покладає обов'язок на позивача довести
ті обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

У ході судового розгляду справи не
надано належних, допустимих та
обґрунтованих доказів щодо
протиправності прийнятого рішення про
накладення на позивача штрафу за
повторне невиконання позивачем
судового рішення у розмірі 1360 грн. з
урахуванням того, що позивачем не було
вжито всіх заходів, направлених на
виконання судового рішення за
виконавчим листом № 2а-591/2011 у
відповідності до вимог ст. 124
Конституції України у період з 10.09.2013р.
по 22.10.2013р.

Також, є безпідставним і посилання
позивача на ст.3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», оскільки, вказаною
нормою передбачено виконання судових
рішень про стягнення коштів тоді, як
виконавчий лист № 2а-591/2011 від
10.10.2012р. містить вимоги зобов'язального
характеру, які виконуються у порядку,
визначеному Законом України «Про
виконавче провадження».

Окрім того, слід зазначити, що судом не
може бути визнано як поважна причина
невиконання судового рішення
позивачем, відсутність відповідного
бюджетного фінансування, про що
йдеться у листі боржника від 13.12.2012р. та
у листі Міністерства юстиції України
від 04.10.2013р., оскільки, позивачем як
боржником, не було вжито заходів щодо
зміни способу і порядку виконання
зазначеного рішення або вчинено інші
заходи, направлені на виконання
вказаного судового рішення, зокрема,
боржник не звертався до вищестоящих
інстанцій з питань можливості
виконання даного судового рішення та
не звертався і до органу державної
виконавчої служби з клопотанням про
зупинення виконавчого провадження з
метою вжиття боржником заходів,
направлених на виконання судового
рішення.

В той же час, відповідачем належними та
допустимими доказами доведена
правомірність та законність прийняття
оспорюваної постанови у спосіб, що
передбачений ст.ст.75,89 Законом України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких, спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення своєчасно, тобто, протягом
розумного строку.

Статтями 8, 9 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права та
принципом законності, відповідно до
якого, вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України.

Приймаючи до уваги викладене та
перевіривши обґрунтованість прийняття
оспорюваного рішення з урахуванням ч.3
ст. 2 вказаного вище Кодексу, суд
приходить до висновку про те, що
оспорювана постанова була прийнята
відповідачем у межах наданих йому
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Законом
України «Про виконавче провадження», з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), а тому, прийняття
відповідачем 22.10.2013р. постанови про
накладення штрафу на позивача за
повторне невиконання судового рішення
у виконавчому провадженні ВП № 35488024, є
правомірним та законним, у зв'язку з
чим, у адміністративного суду відсутні
правові підстави для задоволення
даного позову.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 122,
159-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в Софіївському районі
Дніпропетровської області до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання дій державного виконавця
необґрунтованими та скасування
постанови від 22.10.2013 р. ВП № 35488024 -
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови, відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька