Справа № 9101/159919/2012
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2013 р.
справа № 2а-3108/11 Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів: головуючого
судді Богданенка І.Ю.

суддів: Уханенка
С.А. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області

на постанову Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 грудня 2011 року

у справі № 2а-3108/11

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України
в м. Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області

про зобов'язання вчинити дії, стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся у
Світловодський міськрайонний суд
Кіровоградської області з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату підвищення до пенсії в розмірі
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, згідно статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 31 березня 2011 року і в
подальшому.

Постановою Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 грудня 2011 року позовні
вимоги задоволено частково.
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплату позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 31 березня 2011
року по 22 липня 2011 року, з урахуванням
проведених виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні вимог
позивача.

Апеляційна скарга мотивована не
урегульованістю на законодавчому
рівні механізму виплати підвищення до
пенсії дітям війни та відсутністю
фінансування даного виду видатків.

Заперечень на апеляційну скаргу не
надійшло.

Судом першої інстанції з'ясовано,
матеріалами справи підтверджено і
відповідачем у справі не
заперечується, що позивач по цій справі
має статус «дитини війни» та
відповідно користується правом на
отримання пільг і державної соціальної
підтримки, встановлених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» №2195-IV від 18 листопада 2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у цій справі є розмір
виплати позивачу, як «дитині війни»,
підвищення до пенсії, встановленого
статтею 6 Закону №2195-IV від 18 листопада
2004 року.

При цьому, суд першої інстанції вірно
встановивши фактичні обставини справи
та правильно проаналізувавши чинне
законодавство, яким регулюються спірні
правовідносини, з урахуванням рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року №10 щодо визнання
неконституційним положень Законів
України Про Держаний бюджет України на
2007-2008 рік, які стосуються доплат до
пенсії, відповідно до Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
дійшов обґрунтованого висновку про
пріоритетність застосування до
спірних правовідносинах положень
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» №2195-IV від 18 листопада 2004
року.

Суд апеляційної інстанції з наведеними
висновками суду першої інстанції
погоджується, оскільки основною
нормативною базою, якою регулюється
питання соціального захисту дітей
війни, є Конституція України, Закон
України від 18 листопада 2004 року №2195-IV
«Про соціальний захист дітей війни» та
інші акти міжнародного та
національного законодавства, якими
передбачено ряд пільг, допомоги та
гарантій особам, на яких поширюється їх
дія, зокрема, визначено розміри виплати
щомісячного підвищення до пенсії.

Суд першої інстанції, дійшов вірного
висновку, що розмір мінімальної пенсії
за віком необхідно обраховувати
відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки чинним законодавством не
встановлено іншого, крім передбаченого
частиною першою цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28 травня 2008 року щодо
визначення розміру підвищення пенсії є
безпідставним, оскільки розмір
підвищення пенсії визначений Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», який має вищу юридичну силу, ніж
постанова Кабінету Міністрів України.

За наведених обставин, суд апеляційної
інстанції визнає обґрунтування суду
першої інстанції у вищенаведеній
частині такими, що відповідають нормам
матеріального права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає за неможливе залишити рішення
суду першої інстанції без змін щодо
задоволення вимог позивача про захист
його прав за період з 31 березня 2011 року
по 13 червня 2011 року, оскільки судом
безпідставно не були застосовані до
спірних правовідносин наслідки
пропущення позивачем шестимісячного
строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом 14
грудня 2011 року (а.с.2) та просив
відновити пропущений строк позовної
давності для захисту порушеного права
на доплату пенсії. Проте, позивач не
обґрунтував причини пропуску ним
строку звернення до суду та не надав
доказів про їх поважність.

Пункт 2 частини 1 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
зобов'язує суд під час прийняття
постанови вирішувати чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження. До таких обставин
відноситься пропущення строку
звернення до суду, що відповідно до
принципу офіційного з'ясування
обставин у справі суд повинен
визначити і перевірити (пункт 4 частини
першої статті 7, частина четверта
статті 11, частина п'ята статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Всупереч наведених норм Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції не
з'ясував причини пропуску позивачем
строку звернення до суду, доведеність
їх поважності та безпідставно
задовольнив його вимоги за період поза
межами шестимісячного процесуального
строку звернення до суду з
адміністративним позовом.

Дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права позивача на
позов та запобігає постійному
збереженню стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Закони, інші нормативно-правові акти,
судові рішення є доступними для
ознайомлення всіма громадянами, і
можливість обізнаності людини про те
чи інше положення законодавства
залежить виключно від бажання такої
людини.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
позивачем пропущено строк звернення до
адміністративного суду за захистом
своїх прав, і поважних причин пропуску
такого строку не вбачається, тому його
вимоги про донарахування та виплату
підвищення до пенсії за період за
період з 31 березня 2011 року по 13 червня
2011 року включно - залишаються без
розгляду.

Таким чином, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення вимог позивача в частині
захисту його прав в межах визначеного
Кодексу адміністративного судочинства
України шестимісячного строку
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, тобто за період
починаючи з 13 червня 2011 року по 22 липня
2011 року.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції - скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись частиною 1 статті 94, статтею
197, частиною 1 статті 198, пунктом 4
частини 1 статті 202, статтями 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області -
задовольнити частково.

Постанову Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 грудня 2011 року -
скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодську та Світловодському
районі Кіровоградської області щодо
нездійснення перерахунку та виплати
ОСОБА_1 у повному обсязі підвищення
пенсії згідно з Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 13 червня 2011 року по 22 липня 2011
року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Світловодську та
Світловодському районі
Кіровоградської області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
підвищення пенсії згідно статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням вимог
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 13 червня 2011
року по 22 липня 2011 року в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
з урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

Позовні вимоги за період з 31 березня 2011
року по 13 червня 2011 року - залишити без
розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим