Справа № 2а-11897/10/1370
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий - суддя
секретар судового засідання
представника позивача
представника відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова про стягнення податку з
власників транспортних засобів з
ОСОБА_2, третя особа Львівський ВРЕР ДАІ
при ГУ МВСУ у Львівській області.
Обставини справи.
Позивач, Державна податкова
інспекція у Залізничному районі м.
Львова, звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача, ОСОБА_2,
податку з власників транспортних
Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що відповідачем при реєстрації 23.12.2009 р.
придбаних транспортних засобів VOLKSWAGEN
Т4 (державний номерний знак НОМЕР_1) 1999
року випуску та VOLKSWAGEN Т4 (державний
номерний знак НОМЕР_2) 2001 року випуску,
не сплачено податок з власників
транспортних засобів у визначеному
законом розмірі, відтак місцевий
Ухвалою суду від 04.11.2011 року
провадження у справі зупинялося з
підстав оскарження ОСОБА_2 дій
Львівського ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у
Львівській області при реєстрації
вказаних транспортних засобів, до
набрання законної сили судовим
рішенням у справі №2а-3643/11/1370.
Провадження у справі поновлено ухвалою
суду від 25.12.2013 року.

У зв'язку з проведеною реорганізацією
позивача, судом відповідно до ст. 55
Кодексу адміністративного судочинства
України допущено заміну відповідача
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області та
роз'яснено, що усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для
правонаступника в такій самій мірі, у
якій вони були б обов'язкові для особи,
яку він замінив.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, повідомив про
ненадходження суми 43570 грн. до бюджету,
просить позов задовольнити.

Відповідач до суду не прибув,
представника не направив, повідомлявся
належним чином, доказів в спростування
позовних вимог не подав.

Від третьої особи правової позиції у
спорі не надходило, представник не
прибув.

Суд заслухав пояснення сторін, повно,
всебічно та об'єктивно оцінив подані
докази у їх сукупності та

в с т а н о в и в :

Відповідачем на підставі укладеного в
усній формі договору доручення видано
16.12.2009 року нотаріально посвідчену
довіреність (а.с.46-48), якою відповідач
уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_4 бути
представниками відповідача у
відповідних уповноважених
підприємствах, органах і організаціях,
незалежно від форм власності та
підпорядкування, в тому числі в митних
органах та органах ДАІ, з питань
придбання на ім'я відповідача
транспортних засобів будь-якої марки (в
т.ч. автомобілів та напівпричепів) на
будь-яких підставах, при проходженні
їхнього митного контролю, оформленні
митних документів та процедур
(включаючи розмитнення) стосовно
вищевказаних транспортних засобів, з
правом їхнього вивозу з митної
території, транспортувати їх за місцем
призначення в Україну та провести
державну реєстрацію транспортних
засобів.

Відповідно до вказаної довіреності
відповідач надав повіреним право
подавати відповідні заяви, довідки,
відомості і інші документи, оформлені у
зв'язку з цією довіреністю, заповнювати
та одержувати митні декларації, бути
присутнім при митному огляді вантажу
(транспортних засобів); отримати
експедувати, супроводжувати та
доставити транспортні засоби до місця
їхнього призначення; сплачувати
необхідні платежі (в тому числі
державне мито (плату), митні збори,
податки тощо), одержувати та подавати
будь-які документи в органи ДАІ, за
відповідача розписуватися і
виконувати всі інші юридично значимі
дії, які пов'язані з виконанням цієї
довіреності.

За отриманою інформацією від
Львівського ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у
Львівській області (лист №9/2074 від
31.08.2010р.) (а.с.5) на запит від 28.04.2010 року
№9504/10/17-108/174 заступника голови ДПА у
Львівській області, позивачем
з'ясовано (а.с.6), що на ОСОБА_2 вперше
зареєстровано в Україні 23.12.2009 року
автомобіль VOLKSWAGEN Т4 (державний номерний
знак НОМЕР_1) 1999 року випуску та
автомобіль VOLKSWAGEN Т4 (державний номерний
знак НОМЕР_2) 2001 року. Проте кошти із
сплати податку при реєстрації цих
автомобілів до місцевого бюджету не
поступали, квитанції про сплату
податку відсутні.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 2 ст.18 КАС України, окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Вміщений у ч. 2 цієї ж статті принцип
диспозитивності визначає, що суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідного до цього Кодексу, і не
може виходити за межі позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства
України, предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

З огляду на зміст викладених норм
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення несплаченого податку з
власників транспортних засобів,
предметом доказування у даній справі є
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість стягнення податку з
власників транспортних засобів у
судовому порядку, обґрунтованість їх
розміру, встановлення факту їх сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо.

Обставини реєстрації відповідачем чи
особами, яким відповідач видав
довіреність, транспортних засобів
виходять за межі предмета доказування
у даній справі, відтак суд не може в
межах заявленого позову, предметом
якого є стягнення несплаченого
податку, здійснювати дослідження
правомірності реєстрації за позивачем
транспортних засобів особами, яким
відповідач видав довіреність.

Згідно із ст. 67 Конституції України,
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Законом України "Про систему
оподаткування" від 25.06.1991 р. № 1251-XII у
редакції чинній на час виникнення
спірних відносин (далі - Закон № 1251-XII)
визначено, що ставки, механізм
справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
особливих видів мита та збору у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності, і
пільги щодо оподаткування не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів
про оподаткування.

Відповідно до ст.2 Закону № 1251-XII, під
податком і збором (обов'язковим
платежем) до бюджетів та до державних
цільових фондів слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету
відповідного рівня або державного
цільового фонду, здійснюваний
платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законами України про
оподаткування.

Податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів є, відповідно до п.10. ч.1 ст.14
Закону № 1251-XII, загальнодержавним
податком.

Правове регулювання податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
здійснюється у відповідності до Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів» від
11.12.1991р. N 1963-XII у редакції чинній на час
виникнення спірних відносин (далі -
Закон № 1963-XII)

Статтею 20 Закону України "Про систему
оподаткування" передбачено, що
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів)
здійснюється державними податковими
органами та іншими державними органами
в межах повноважень, визначених
законами.

Аналогічними за змістом є завдання,
функції та права органів державної
податкової служби, встановлені Законом
України «Про державну податкову
службу» № 509-XII вiд 04.12.1990р. (у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин).

Таким чином, ДПІ у Залізничному районі
м. Львова звернулась до суду з вимогою
про стягнення даного виду податку з
фізичної особи в межах наданих законом
повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1963-XII,
платниками податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи (далі - юридичні особи), а
також громадяни України, іноземні
громадяни та особи без громадянства
(далі - фізичні особи), які здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
статті 2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Об'єктами оподаткування відповідно до
ст. 2 Закону № 1963-XI є, зокрема,
автомобілі, призначені для перевезення
не менше 10 осіб, включаючи водія, - код
8702; автомобілі легкові - код 8703;
автомобілі вантажні - код 8704.

Перша реєстрація в Україні - це
реєстрація транспортного засобу в
Україні, яка здійснюється
уповноваженими державними органами
України вперше щодо цього
транспортного засобу (ст. 3 Закону №
1963-XI).

Оскільки за відповідачем на підставі
виданої ним довіреності повіреними
зареєстровано 23.12.2009 року автомобіль
VOLKSWAGEN Т4 (державний номерний знак
НОМЕР_1) 1999 року випуску та автомобіль
VOLKSWAGEN Т4 (державний номерний знак
НОМЕР_2) 2001 року, то саме відповідач є
платником податку з власників
транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1963-XI,
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів сплачується фізичними
особами - перед проведенням першої
реєстрації в Україні, реєстрацією,
перереєстрацією транспортних засобів,
а також перед технічним оглядом
транспортних засобів щорічно або один
раз за два роки, але не пізніше першого
півріччя року, в якому провадиться
технічний огляд.

Фізичні особи - платники податку,
відповідно до ч. 6 цієї ж статті,
зобов'язані пред'являти органам, що
здійснюють першу реєстрацію в Україні,
реєстрацію, перереєстрацію, зняття з
обліку або технічний огляд
транспортних засобів, квитанції або
платіжні доручення про сплату податку
за попередній (у разі здійснення
сплати) та за поточний роки, а платники,
звільнені від сплати цього податку, -
відповідний документ, що дає право на
користування цими пільгами.

Відповідно до ч. 5-8 ст. 6 Закону № 1963-XI,
сума податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними
особами, обчислюється за ставками,
визначеними у статті 3 цього Закону. У
разі виявлення юридичних чи фізичних
осіб, які не сплачували податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
вони зобов'язані сплатити податок не
більш як за три попередні роки.
Перерахування неправильно сплаченого
податку допускається не більш як за три
попередні роки. Органи, що здійснюють
державну реєстрацію транспортних
засобів, зобов'язані щомісячно
повідомляти податкові органи про
транспортні засоби, зареєстровані або
зняті з реєстрації протягом
попереднього місяця, за формою,
затвердженою центральним податковим
органом України, та їх власників.

У разі приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, з власників
транспортних засобів відповідно до ст.
7 Закону № 1963-XI, стягуються сума
несплаченого податку, а також пеня або
штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Бюджетного
кодексу України від 21.06.2001р. податки,
збори (обов'язкові платежі) та інші
доходи державного бюджету визнаються
зарахованими в доход державного
бюджету з моменту зарахування на
єдиний казначейський рахунок
державного бюджету.

Згідно довідки ДПІ у Залізничному
районі м. Львова (а.с.8), кошти по податку
з власників наземних транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів (з громадян), при першій
реєстрації в Україні від відповідача
до місцевого бюджету Залізничного
району м. Львова не надходили.

Крім того, згідно інформації ЗАТ КБ
«Приватбанк» (а.с.21-23), в базі прийнятих
платежів квитанцій про сплату
відповідачем податку з власників
транспортних засобів при реєстрації
23.12.2009 року автомобіля VOLKSWAGEN Т4
(державний номерний знак НОМЕР_1) 1999
року випуску та автомобіль VOLKSWAGEN Т4
(державний номерний знак НОМЕР_2) 2001
року - не знайдено.

Та обставина, що при реєстрації за
відповідачем вказаних транспортних
засобів не сплачено податок,
відображена також у вироку
Шевченківського районного суду м.
Львова від 01.07.2013 року
(http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/33195653).

Отже повірені належним чином свої
обов'язки не виконали, належні до
сплати відповідачем кошти на сплату
податку не сплатили до бюджету, хоча й
здійснили реєстрацію придбаних для
відповідача транспортних засобів на
його ім'я згідно виданої довіреності
(а.с.33-48).

Оскільки сума податку з власників
транспортних засобів, яка мала бути
сплачена відповідачем під час
первинної реєстрації не зарахована до
місцевого бюджету, суд вважає, що
відповідач не виконав обов'язку із
сплати податку. При цьому та обставина,
що транспортні засоби було
зареєстровано, не є доказом того, що
податок відповідачем сплачено, як і не
є підставою для звільнення відповідача
від конституційного обов'язку такий
податок сплатити.

Згідно наведених вище положень Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів», сума
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними
особами, розраховується саме фізичною
особою за ставками встановленими цим
Законом.

Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000, № 2181-III, а саме п. 4.2
ст. 4, визначено в яких випадках
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання, а саме у разі якщо: а)
платник податків не подає у
встановлені строки податкову
декларацію; б) дані документальних
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях; в)
контролюючий орган внаслідок
проведення камеральної перевірки
виявляє арифметичні або методологічні
помилки у поданій платником податків
податковій декларації, які призвели до
заниження або завищення суми
податкового зобов'язання; г) згідно з
законами з питань оподаткування
особою, відповідальною за нарахування
окремого податку або збору
(обов'язкового платежу), є контролюючий
орган.

Оскільки у спірних правовідносинах на
податковий орган не покладено
обов'язку самостійно здійснювати
нарахування податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, що
підлягає сплаті, то податкове
повідомлення рішення і податкові
вимоги, відповідно до ст. 6 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", з приводу сплати даного виду
податку не виносяться.

Разом з тим, як зазначалось вище,
податковий орган не позбавлений права
щодо стягнення податків, в тому числі
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів.

Як встановлено судом з матеріалів
справи, за відповідачем зареєстровано
23.12.2009 року автомобіль VOLKSWAGEN Т4
(державний номерний знак НОМЕР_1) 1999
року випуску з об'ємом двигуна 2461 см.
куб. та автомобіль VOLKSWAGEN Т4 (державний
номерний знак НОМЕР_2) 2001 року з об'ємом
двигуна 1896 см. куб.

З урахуванням положень Закону України
«Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» сума належного до сплати
податку за першу реєстрацію становить
43570 грн.:

- VOLKSWAGEN Т4 (державний номерний знак
НОМЕР_1) 1999 року випуску з об'ємом
двигуна 2461 см. куб - 24610 грн.,

- VOLKSWAGEN Т4 (державний номерний знак
НОМЕР_2) 2001 року з об'ємом двигуна 1896 см.
куб. - 18960 грн.

Суд звертає увагу відповідача, що
проведення державної реєстрації
транспортних засобів не може слугувати
беззаперечним фактом сплати всіх
податків та обов'язкових платежів
власником транспортних засобів;
обов'язок органів ДАІ проводити таку
реєстрацію лише за умови сплати всіх
податків і обов'язкових зборів не
спростовує наведеного висновку, а
недотримання вказаного обов'язку з
боку цього органу і не поступлення
коштів до бюджету не звільняє власника
транспортних засобів від сплати
податку.

У матеріалах справи відсутні і
відповідачем не надано доказів
визнання недійсною виданої
довіреності чи доказів визнання в
судовому порядку дій повірених такими,
що вчинені з перевищенням повноважень
чи скасування в судовому порядку
проведеної першої реєстрації
транспортних засобів, чи доказів
визнання у судовому порядку недійсними
укладених повіреними особами
договорів купівлі-продажу автомобілів
для відповідача (тобто, не спростовано
факту придбання автомобілів), чи
доказів оскарження протиправних дій
працівників ДАІ щодо проведення
реєстрації автомобілів (тобто, не
спростовано факт оформлення права
власності на вказані автомобілі) тощо.

Суд також зазначає відповідачеві, що
неправомірні дії повірених, яким
видана довіреність і кошти на
придбання автомобілів та дії третіх
осіб, які для ухилення від сплати
податків ймовірно були залучені
повіреними при реєстрації на
відповідача придбаних для нього
транспортних засобів, не звільняють
відповідача від відповідальності за
несплату податку, оскільки відповідач
є власником транспортних засобів
придбаних на підставі виданої
довіреності, але такі неправомірні дії
є підставою для пред'явлення
відповідачем у подальшому регресних
вимог до повірених та інших осіб про
відшкодування шкоди.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Проте, згідно з ч.1 ст. 70 КАС України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, відповідно до ч.4 цієї ж
статті, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

З урахуванням викладеного, суд не може
брати до уваги як доказ сплати податку
факт реєстрації транспортного засобу,
оскільки в матеріалах справи є докази
ненадходження податку до бюджету, а
будь-які докази сплати відповідачем
вказаної суми податку (дублікат
банківської квитанції, платіжного
доручення, квитанція банківського
терміналу тощо), або ж докази
неможливості такі надати, відповідачем
не подано.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

З огляду на наведене, оскільки іншого
не було встановлено у визначеному
законом порядку, позов заявлено
Державною податковою інспекцією у
Залізничному районі м. Львова у порядку
та з підстав передбачених законом,
розмір заявленого до стягнення податку
з власників транспортних засобів,
несплаченого відповідачем, відповідає
визначеному Законом № 1963-XI, доказів
сплати відповідачем податку з
власників транспортних засобів в сумі
178740 грн., як при реєстрації
транспортного засобу, так і на час
прийняття судом рішення, у матеріалах
справи немає, відповідачем податок і
надалі добровільно не сплачений, до
повіреного вимог про повернення коштів
наданих для сплати податку не заявлено,
доказів які б спростовували
вищенаведені фактичні обставини
справи, встановлені судом,
відповідачем суду не надано.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні
вимоги законні, обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України, судові витрати у формі
судового збору, з відповідача не
належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3) до
місцевого бюджету Залізничного району
м. Львова податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин та механізмів в сумі
43570 (сорок три тисячі п'ятсот сімдесят)
грн.

3. Судові витрати з сторін не
стягуються.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 11.01.2014р. о 16:00 год.

Суддя
Коморний О.І.