Справа № 681/2506/13-а
Суддя: Боб'як Б. В.
Дата ухвалення: 2013-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
ПОСТАНОВА

іменем України

27 грудня 2013 року в 12 годині 45 хвилин
суддя Полонського районного суду
Хмельницької області Боб’як Б.В.,
розглянувши у приміщенні суду в м.
Полонне в скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду
України в Полонському районі
Хмельницької області про визнання
незаконною відмови щодо перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання та про зобов’язання
здійснювати виплати відповідно до
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів»,-

встановив:

17 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся з адміністративним позовом
до Управління пенсійного фонду України
в Полонському районі (далі УПФУ у
Полонському районі) про визнання
протиправним розпорядження начальника
УПФУ у Полонському районі від 12 грудня
2013 року про відмову в проведенні
перерахунку щомісячного довічного
утримання судді у відставці;
зобов’язання УПФУ здійснити
перерахунок, доплату та виплачувати
йому щомісячне грошове утримання судді
у відставці в розмірі 88 відсотків
заробітку працюючого судді, починаючи
з 01 грудня 2013 року з урахуванням
виплачених сум, допустити до негайного
виконання судове рішення.

Відповідач надав заперечення, в якому
просить відмовити в задоволенні позову
та посилається на те, що статтею 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453
(далі – Закон №2453) передбачено, що у
разі зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного суду
України відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначеного
щомісячного довічного утримання
здійснюється з усієї суми заробітної
плати діючих суддів Конституційного
суду України з дня виникнення права на
відповідний перерахунок. Здійснення
перерахунків щомісячного грошового
утримання суддям судів загальної
юрисдикції, зокрема місцевих судів,
законом не передбачено.

Відповідно до ухвали суду від 18 грудня
2013 року, з урахуванням поданої
позивачем заяви та матеріалів справи,
згідно абзацу 2 ч.1 ст. 183-2 КАС України
дану позовну заяву суд розглядає в
порядку скороченого провадження .

Суд, перевіривши викладені в позовній
заяві та письмових запереченнях
доводи, дослідивши матеріали справи, та
оцінивши їх в сукупності, приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування та
їх посадови особи зобов'язані діяти
лише на підставі та у межах повноважень
та засобами, передбаченими
Конституцією та законами України.

Згідно постанови Верховної Ради
України від 23.12.2004 року №2296-4 «Про
звільнення суддів», та наказу
голови Полонського районного суду
Хмельницької області від 18 січня 2005
року №2 позивач ОСОБА_1 був звільнений з
посади судді Полонського районного
суду Хмельницької області у зв’язку з
поданням заяви про відставку, та
призначено до виплати щомісячне
довічне грошове утримання у розмірі 88
відсотків заробітної плати.

Судом встановлено, що на час виходу у
відставку, позивач ОСОБА_1, мав стаж
роботи на посаді судді більше 20 років.
Відповідно до п.4 ст. 43 Закону України
«Про статус суддів»від 15.12.1992 року він
мав право на отримання щомісячного
довічного грошового утримання у
розмірі 88 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді.

04 грудня 2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
довічного утримання судді у відставці
в зв'язку з набранням чинності ст.138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та надав довідку
територіального управління державної
судової адміністрації в Хмельницькій
області. Однак, відповідач відмовив
йому, обґрунтовуючи тим, що Порядок
подання документів для призначення і
виплати щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
органами Пенсійного Фонду України,
затверджений Постановою правління
Пенсійного Фонду України 25 січня 2008р. №
3-1 та зареєстрований у Мінюсті України
12 березня 2008р. № 200/14891, не передбачає
проведення перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Згідно ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статті 126 Конституції України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів,
врегульовані Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року.

Призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання, призначене судді у
відставці, проводиться згідно вимог
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за: вислугу років; перебування
на адміністративній посаді в суді;
науковий ступінь; роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці. Призначення щомісячного
грошового утримання, його розмір
врегульоване частиною 3 статті 138
Закону .

З часу набуття чинності Закону
частиною 3 цієї статті було
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Така редакція частини 3 статті 138 Закону
проіснувала до 01 жовтня 2011 року, та
після набуття чинності на підставі
змін, внесених згідно із Законом від
08.07.2011 року № 3668-УІ, була викладена у
новій редакції, де безпосередньо
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Стаття 129 Закону щодо суддівської
винагороди, вводилась в дію з 01 січня 2011
року.

В той же час, абзац шостий пункту 1
розділу XII із змінами, внесеними згідно
із Законом України від 23.12.2010 р. N 2856-УІ,
стаття 129 Закону щодо суддівської
винагороди введена в дію з 1 січня 2012
року.

Суддівська винагорода, нарахована
судді відповідно до цього Закону з 01
січня 2012 року за повний відпрацьований
місяць, не може бути меншою, ніж його
середній дохід за попередні 12 місяців.
Тобто, право на перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі та порядку
визначеному ч. 3 ст. 138 Закону можливе
лише з 01 січня 2012 року.

Частина II Перехідних положень Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» (розділ XIII) визначає те, що
судді, призначені чи обрані на посаду
до набрання чинності цим Законом
зберігають визначення стажу роботи на
посаді судді відповідно до
законодавства, що діяв раніше.

Нормативні правові акти втрачають
силу, якщо у дію вводяться нові
нормативні акти, які встановлюють інше
регулювання аналогічних питань. У
цьому випадку відбувається фактична
втрата нормативним актом юридичної
сили. При цьому не має зворотної сили
Закон, який відміняє чи звужує права,
обмежує їх використання. Таким
загальноприйнятий принцип випливає з
положень Конституції України (ст. 58,
ст.22).

З урахуванням вище зазначеного, суд
вважає, що правовий статус позивача
після набрання чинності Закону України
«Про судоустрій та статус суддів» від
07.07.2010 року регулюється саме ним.

У відповідності до вимог частини 3
зазначеної статті Закону щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 90 %
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді.

Отже, вказані норми не передбачають
відсоток співвідношення щорічного
довічного грошового утримання від
власного заробітку (на відміну від
пенсії у загальноприйнятому понятті), а
передбачають саме виплату від
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді.

Тобто суд, з урахуванням норм
призначення, отримання та виплати
щомісячного довічного грошового
утримання, передбачених у попередньому
Законі, регулюючи тривалі
правовідношення (позивача) новим
Законом, вважає, що дія положень
частини 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» від 07
липня 2010 року по суті та змісту може
бути застосована до розглянутих
правовідношень позивача, до його права
на отримання щомісячного довічного
грошового утримання у відсотковому
відношенні до грошового утримання
суддів, працюючих на відповідних
посадах на сьогодення.

Наведене закріплене у Рішеннях
Конституційного суду України, що
стосуються правових понять інституту
судді у відставці, поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів, що
зазначено Конституційним судом,
зокрема, про неможливість відміни та
звуження змісту та об'єму статусу
суддів; про неможливість звуження
досягнутого рівня незалежності суддів;
про неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці, про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Зокрема, рішенням Конституційного
Суду України від 03 червня 2013 року
визнано таким, що відповідають
Конституції ч.1,2 ст.138 Закону України
№2453 у редакції Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року №3668 (далі
– Закон №3668), визнано
неконституційними ч.ч.3, перше,друге,
третє речення ч.5 ст.138 Закону №2453 у
редакції Закону№3668, ст..2 Закону №3668 в
частині поширення її дії на Закон №2453,
абзац другий розділу2 «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону №3668.

В іншому випадку гарантії нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання позивачеві суттєво звузять
зміст, об'єм статусу судді, рівень його
соціального захисту, відповідно
звузяться гарантії незалежності
суддів, оскільки виходячи у відставку,
суддя мав право на перегляд розміру
виплат щомісячного довічного
грошового утримання при зміні
заробітку діючого судді, тлумачення
нового закону, що він нібито не
передбачає перегляду щомісячного
довічного грошового утримання,
протирічить змісту закону та
Конституції.

Крім того, досліджуючи правове поняття
«щомісячне довічне грошове утримання
судді», Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що це
утримання є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячне грошове утримання діючого
судді однакова, а самі ці поняття
однорідні та взаємопов’язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці сплачує Пенсійний фонд
України за рахунок Державного бюджету,
діючому судді виключно з Державного
бюджету України. У цьому ж рішенні
Конституційний суд України також
вказує про неможливість звуження
змісту та об'єму гарантій незалежності
суддів, а відповідно, матеріального та
соціального забезпечення.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював аналогічні
правові позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у
рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №
6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (
справа про пільги, компенсації та
гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004
( справа про припинення дій чи
обмеження пільг, компенсацій та
гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005
( справа про пенсії та щомісячне
довічне грошове утримання), від 18
червня 2007 року № 4-рп/2007 ( справа про
гарантії незалежності суддів); рішення
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Змін у Конституцію України, норми якої
є нормами прямої дії, у цієї частці
(ст.22, ст. 126), у Закон України «Про бюджет
на 2012 рік», рішення Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №
3-рп/2012 (справа № 1-11/2012 року «про
соціальні виплати»), Постанови КМУ по
вказаному приводу у відношенні суддів,
не вносилися. Щорічне довічне грошове
утримання, на відміну від пенсії та
інших соціальних виплат для інших
громадян, має особливий статус: є
невід’ємною частиною гарантії
незалежності суддів. Тільки судді
мають право як на пенсію при досягненні
визначеного віку, так і на щомісячне
довічне грошове утримання коли йдеться
про відставку при наявності
суддівського стажу. При цьому
щомісячне довічне грошове утримання
нараховується відповідно від
грошового утримання судді, працюючого
на відповідній посаді.

Згідно постанови правління Пенсійного
фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1,
яка зареєстрована у Мінюсті України 12
березня 2008 року за № 20044891 хоча і не
передбачений порядок перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді, але цією постановою і
не заборонено нарахування і здійснення
перерахунку щомісячного грошового
утримання судді. Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
відомчими та урядовими нормативними
актами при вирішенні даного спору
підлягає застосуванню ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», якою передбачено, що довічне
грошове утримання судді у відставці
виплачується в розмірі встановлених
йому відсотків із заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, а не Порядком подання документів
для призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці органами Пенсійного Фонду
України, в якому навіть відсутній
порядок перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді
відповідно до діючого законодавства.

У відповідності до ст.6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Посилання відповідача на вказану
постанову суд вважає необґрунтованими,
так як вони суперечать положенням
пункту 4 Указу Президента України № 384
від 06 квітня 2011 року «Про затвердження
Положення про Пенсійний фонд України»
саме на органи Пенсійного фонду
України покладено обов'язок щодо
призначення (перерахунку) і виплати
пенсій та щомісячного довічного
грошового утримання суддям у
відставці, а також Закону України «Про
судоустрій та статус суддів».

Згідно довідки територіального
управління державної судової
адміністрації України в Хмельницькій
області на ім'я позивача № 505 від 03
грудня 2013 р. вбачається, що суддівська
винагорода судді районного суду, що
працює на відповідній посаді,
складається з окладу з 01 грудня 2013 року
– 12180 грн.

Позивач ОСОБА_1 працював суддею
Полонського районного суду
Хмельницької області по день виходу у
відставку, що стверджується копією
трудової книжки позивача.

Зміст вказаної довідки визначає базу
для нарахування щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
у відповідності з вимогами ч.3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій та
статус судців», має усі необхідні для
цього данні, а також, передбачені ст. 129
Закону про грошове утримання судді,
працюючої на відповідній посаді та
надає відповідачу - управління
Пенсійного фонду України в Полонському
районі Хмельницької області, де
знаходиться особиста справа судді у
відставці ОСОБА_1. провести відповідні
нарахування.

Таким чином, саме відповідач -
управління Пенсійного фонду України в
Полонському районі Хмельницької
області проявив бездіяльність щодо
законодавчо визначеного обов'язку
вчинити дії, пов'язані з нарахуванням
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_1,
суд вважає, що його позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування. їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень тау
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Оскільки позивач звернувся в суд 17
грудня 2013 року, тому позовні вимоги
заявлені в межах строків позовної
давності і підлягають задоволенню,
судові витрати підлягають стягненню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

Щодо позовних вимог звернути постанову
до негайного виконання суд вважає, що
вона не підлягає задоволенню, оскільки
суперечить п.8 ч.6 ст.183-2 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 17, 94, 128,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в Полонському
районі Хмельницької області щодо
відмови в проведенні перерахунку
довічного грошового утримання судді у
відставці ОСОБА_1, відповідно до
ст.ст.129, 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» та
скасувати розпорядження начальника
Управління пенсійного фонду України у
Полонському районі від 12 грудня 2013
року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Полонському районі
Хмельницької області здійснити
перерахунок довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_1,
відповідно до ст.ст. 129, 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», виходячи із заробітної плати
працюючого судді місцевого (районного)
загального суду в розмірі 88%
суддівської винагороди та провести
відповідні виплати на підставі довідки
Територіального Управління Державної
Судової Адміністрації в Хмельницькій
області від 03 грудня 2013 року № 505, з 01
грудня 2013 року по день припинення права
на таку виплату з урахуванням
виплачених сум без обмеження
щомісячного грошового утримання
визначених Законом України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від
08.07.2011 року та у разі зміни суддівської
винагороди судді Полонського
районного суду здійснювати ОСОБА_2
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові
витрати по оплаті судового збору в сумі
73 грн. 08 коп. з Державного бюджету
України.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Полонський
районний суд Хмельницької області
протягом десяти днів з дня отримання
копії цієї постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя

Б.Боб’
як