Справа № 804/10152/13-а
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2013-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2013 р. Справа № 804/10152/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового
засіданняБезрученко К.В. за участю
представників сторін: від позивачів:
від відповідача: Дьомін А.О., Івлєва А.М.
Постольник О.С. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техфорвард», Приватного підприємства
«Техно-Люкс», Приватного підприємства
«Біовітал» до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Дніпропетровська Міністерства доходів
та зборів у Дніпропетровській області
про визнання дій посадових осіб
відповідача неправомірними,
протиправними та такими, що вчинені з
перевищенням повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

25.07.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техфорвард»,
Приватне підприємство «Техно-Люкс»,
Приватне підприємство «Біовітал»
звернулися з позовом до Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Міністерства доходів та зборів у
Дніпропетровській області та, з
урахуванням уточненої позовної заяви,
поданої позивачами 14.11.2013р., просить
визнати дії посадових осіб
Лівобережної ОДПІ неправомірними,
протиправними та такими, що вчинені з
перевищенням повноважень.

Свої позовні вимоги позивачі
обґрунтовують тим, що посадові особи
відповідача навмисно створюють такі
перешкоди, які змушують позивачів не
реєструвати обов'язкові податкові
накладні в Єдиному реєстрі податкових
накладних, які є обов'язковими згідно з
прийняттям нового Податкового кодексу
України, а саме: п.201.10 ст.201 та постанови
КМУ від 29.122010р. № 1246 «Про затвердження
Порядку ведення Єдиного реєстру
податкових накладних». 20.06.2013р., 06.12.2012р.
у листах державна податкова служба
повідомила позивачів про відключення
електронної звітності у зв'язку з
несвоєчасним поданням до податкового
органу декларації з ПДВ за жовтень 2012р.
та у зв'язку з порушенням позивачами
вимог податкового законодавства, в той
час коли позивачами вчасно подавалася
податкова звітність та не було
порушено чинне законодавство. Також,
позивач посилається і на те, що
податкова інспекція безпідставно
користується правом на розірвання
договору у односторонньому порядку
згідно п.4.3 розділу 6 договору про
прийняття електронної звітності
позивачів, яким передбачено розірвання
договору податковою інспекцією у
односторонньому порядку у випадках
порушення чинного законодавства,
оскільки згідно до загального зразка
такого договору п.4.3 розділу 6 не має, є
він тільки у відповідача та даний пункт
договору у примусовому порядку був
застосований до позивачів у вигляді
фізичного тиску, щоб задовольнити
власні потреби та такі дії відповідача
призвели до неможливості ведення
господарської діяльності позивачами.
Враховуючи наведене, позивачі
вважають, що такі дії відповідача
вчинені з перевищенням службових
повноважень, з порушенням чинного
законодавства України, Конституції
України, ст.11 Закону України про
податкову службу та суд, установивши
порушення вимог законодавства, має
захистити права та охоронювані законом
інтереси, самостійно обравши спосіб,
який би гарантував дотримання і захист
прав, свобод та інтересів від порушень
з боку суб'єктів владних повноважень,
коли ці порушення ще не припинені
(статті 7,8,11, ч.4 ст.112, ст.162 КАС України).

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив у задоволенні даного позову
відмовити посилаючись на те, що
підставою для звернення з даним
позовом стало розірвання договорів
про визнання електронних документів,
тобто, оскаржуються дії, які виникли
між сторонами у договірних
правовідносинах, при цьому,
представник відповідача зазначає, що
вказані договори були підписані
посадовими особами позивачів та
відповідачем вчинялися дії з приводу
виконання договорів у відповідності до
умов цих договорів, при цьому,
зазначено, що порядок укладення та
виконання договорів регулюються
господарським та цивільним
законодавством і позивачем не
вказується в чому саме полягає
публічно-правовий спір в даному
випадку. Також, відповідач зазначає, що
наразі між відповідачем та позивачами
існують чинні договори про визнання
електронних документів від 29.07.2013р.
№Е00666/2013, №Е00667/2013, №Е00668/2013 про що
платники податків повідомлені листами
від 29.07.2013р. Стосовно невизнання
податкових декларацій позивачів з ПДВ
за жовтень 2012р. як податкових, то вони
не містили у полі - податкова адреса -
повної адреса платника податку.
Представник відповідача також
посилається і на те, що застосування
відповідачем примусових мір виконання
договорів шляхом фізичного тиску з
метою задоволення власних потреб не
відповідає дійсності та не
підтверджується відповідними
доказами. З огляду на наведене,
представник відповідача вважає, що
відсутні підстави для задоволення
даного позову, так як не доведено
порушення прав чи свобод позивачів з
боку відповідача, що підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства та відсутності
конкретизації дій, які порушують ці
права та відповідно до ст.162 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає справу у межах позовних
вимог.

У ході судового розгляду справи судом
були встановлені наступні обставини.

Приватне підприємство «Техно-Люкс»
12.01.2001р. зареєстровано як юридична
особа за адресою: м. Дніпропетровськ,
вул.Богдана Хельницького, будинок 4,
кв.44, перебуває на обліку у
Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська
та в жовтні 2012р. було платником податку
на додану вартість, що підтверджується
копією довідки з ЄДРПОУ від 14.02.2012р. та
матеріалами справи (а.с.13-199 том 1).

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техфорвард» 30.04.2009р.
зареєстровано як юридична особа
Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради за
адресою: м.Дніпропетровськ, вул.
Богдана Хмельницького, буд.11, перебуває
на обліку у Лівобережній ОДПІ м.
Дніпропетровська, є платником податку
на додану вартість, що підтверджується
даними акту перевірки від 07.05.2013р. (а.с.35
том 1).

Приватне підприємство «Біовітал»
також зареєстровано як юридична особа
за адресою:м.Дніпропетровськ
вул.Б.Хмельницького, буд.4, к.406;44 та
перебуває на обліку як платник
податків та обов'язкових платежів до
бюджету у Лівобережній ОДПІ
м.Дніпропетровська, що підтверджується
матеріалами справи (а.с.201-226 том 1).

Як свідчать матеріали справи, між
вищевказаними позивачами та
відповідачем у 2012р. було укладено
договори «Про визнання електронних
документів» №Е00888/2012 від 21.05.2012р. (ТОВ
«Техфорвард»), договір № від
25.10.2011р. договір №Е01810/2012 від 15.08.12р.,
договір №Е02847/2012 від 06.12.2012р. (ПП
Техно-Люкс»), договір №Е00885/2012 від
20.04.2012р., договір №Е02870/2012 від 12.12.2012р. (ПП
«Біовітал») - (а.с.17,19,63,176-177,179, 181-182,221,225
том 1).

Як зазначено у позові, 20.06.2013р.
позивачами були отримані листи від
Лівобережної ОДПІ про відключення
підприємств від податковою звітності
без зазначення підстав про припинення
в односторонньому порядку договорів
про електронну звітність, що створює
перешкоди позивачам щодо реєстрації
податкових накладних в єдиному реєстрі
податкових накладних, які є
обов'язковими згідно з прийняттям ПК
України та постанови КМУ від 29.12.2010р.
№1246 «Про затвердження Порядку ведення
Єдиного реєстру податкових накладних».

Зокрема, в листі від 19.06.2013р. до ПП
«Біовітал» було зазначено про
порушення позивачем вимог п.п.49.18.1 п.49.18
ст.49 ПК України, а саме: несвоєчасно
подано до податкового органу
декларацію з ПДВ за жовтень 2012р. та
згідно із п.4.3 розділу 6 договору орган
ДПС має право розірвати договір в
односторонньому порядку у випадках
порушення чинного законодавства та
беручи до уваги наявність порушень
законодавства відповідно до п.4.3
договору ОДПІ використовує своє право
розірвати договір в односторонньому
порядку та відповідно до п.5 розділу 6
договору у разі припинення договору,
надісланий платником податків
податковий документ в електронному
вигляді не приймається (а.с.221 том 1).

У листі від 16.11.2012р. до ТОВ «Техфорвард»
податковою інспекцією зазначено про
припинення договору про визнання
електронних документів з підстав того,
що з аналізу наданого позивачем
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платника податку і сум утриманого з них
податку (ф. №1ДФ) за 3 квартал 2012р., який
прийнято Лівобережною ОДПІ та
зареєстровано за № від 26.10.12
встановлено, що позивачем у ф. №1ДФ за
3кв.2012р. не відображено інформацію про
суми нарахованого та виплаченого
доходу, нарахованого та перерахованого
податку головного бухгалтера
підприємства з ознакою доходу « 101».
Таким чином, згідно даних ф.№1ДФ за
3кв.2012р. головний бухгалтер ОСОБА_6
(НОМЕР_1) у 3 кварталі 2012р. не отримувала
доходи у вигляді заробітної плати та не
відображена у показнику звіту ф.№1ДФ
«Працювало у штаті». При цьому, лист
містить вимоги про надання до органу
ДПС відомостей щодо змін стосовно осіб,
відповідальних за ведення
бухгалтерського обліку юридичної
особи з урахуванням того, що протягом 3
кварталу поточного року
(липень-вересень) подавалася звітність
в електронній формі, яка була підписана
електронним підписом головного
бухгалтера ОСОБА_6, роз'яснено норми
Закону України «Про електронний
цифровий підпис» та недопустимість
передачі особистих ключів іншим
особам, що є порушенням використання
ЕПЦ у зв'язку з вказаним порушенням
зазначено, що згідно до п.4.3 розділу 6
договору ДПС використовує своє право
на розірвання договору в
односторонньому порядку (а.с.17 том 1).

У листі від 13.02.2012р. до ПП «Техно-Люкс»
податковою інспекцією повідомлено по
розірвання договору про визнання
електронних документів від 25.10.2011р. з
посиланням на те, що ДПІ встановлено
відсутність підприємства за
місцезнаходженням вказаним у розділі 7
договору та у складі сертифікатів
відкритих ключів, наданих разом із цим
договором, відповідно яких
використовуються особисті ключі (п.1.2
розділу 3 договору. При цьому,
зазначено, що МДПІ відповідно до п.4
розділу 6 договору використовує своє
право розірвати договір в
односторонньому порядку(а.с.63 том 1).

Також у листі від 20.11.2012р. до ПП
«Техно-Люкс» податковою інспекцією з
питання припинення прийому податкових
документів в електронному вигляді
засобами телекомунікаційного зв'язку
відповідно до договору №Е01810/2012 від
15.08.2012р. роз'яснено, що разом із
договором були надані посилені
сертифікати відкритих ключів, дійсні з
11.10.2011р. по 10.10.2012р. та згідно умов
договору, зазначених у п.3 розділу 6
договору, договір діє до закінчення
строку чинності посилених
сертифікатів відкритих ключів, а тому
виходячи із терміну чинності наданих
сертифікатів договір діяв до 11.10.2012р. у
зв'язку з чим його дію припинено. При
цьому, у даному листі податковим
органом зазначено, що відповідно до п.4
розділу 6 договору орган ДПС може
скористатися правом розірвати договір
в односторонньому порядку у випадках
ненадання платником податків до органу
ДПС нового посиленого сертифіката
(сертифікатів) відкритого ключа
замість скасованих. Таким чином,
податкова інспекція зазначила, що
договір про визнання електронних
документів від 15.08.2012р. вважається
таким, що закінчив дію та відповідно до
п.5 розділу 6 договору у разі припинення
дії договору, надіслані платником
податків податкові документи в
електронному вигляді не приймаються (
а.с.176 - 177 том 1).

23.11.2012р. листом до ПП «Техно-Люкс»
податкова інспекція повідомила
позивача про те, що податкова
декларація з ПДВ за жовтень 2012р.
заповнена з порушенням норм пунктів 48.3
та 48.4 ст.48 ПК України, а саме: в рядку 6
декларації не в повному обсягу
вказаний достовірний обов'язків
реквізит - податкова адреса платника
податку у зв'язку з чим згідно до п.48.7
статті 48 Кодексу податкова звітність,
складена з порушенням норм цієї статті,
не вважається податковою декларацією
(а.с.174 том 1).

Позивач не погоджується з
вищевказаними діями посадових осіб
податкового органу, вважає такі дії
неправомірними, протиправними та
такими, що вчинені з перевищенням
повноважень, оскільки ПП «Біовітал», ПП
«Техно-Люкс» декларацію з ПДВ за
жовтень 2012р. було подано вчасно, окрім
того, щодо поданого податкового
розрахунку ф. №1ДФ, то позивачем - ТОВ
«Техфорвард» надано звітний новий
податковий розрахунок (ф.№1ДФ) за 3
квартал 2012р. з порушенням вимог розділу
ІУ Порядку 1020 у зв'язку з чим по
найманим працівникам суми
нарахованого/виплаченого доходу та
суми нарахованого податку удвоєно.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий
кодекс України.

Згідно п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України
платник податків зобов'язаний подавати
до контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів.

Статтями 19-1, 20 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби здійснюють контроль за
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування і сплати податків та
зборів, при цьому, органи державної
податкової служби мають право
проводити перевірки платників
податків, в порядку встановленому цим
Кодексом.

За приписами ст.54, 86 Податкового
кодексу України органам державної
податкової служби надані повноваження
щодо складання актів перевірок та
податкових повідомлень-рішень за
результатами проведених перевірок.

У відповідності до п.49.1, п.49.2 ст.49
ПК України податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за
кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді.

У разі надсилання податкової
декларації поштою, платник податку
зобов'язаний здійснити таке
відправлення на адресу відповідного
органу державної податкової служби не
пізніше ніж за десять днів до
закінчення граничного строку подання
податкової декларації, визначеного
цією статтею, а при поданні податкової
звітності в електронній формі, - не
пізніше закінчення останньої години
дня, в якому спливає такий граничний
строк - п.49.5 ст.49 ПК України.

Пунктом 203.1 ст.203 ПК України визначено,
що податкова декларація подається за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Згідно п.48.3 ст.48 ПК України податкова
декларація повинна містити такі
обов'язкові реквізити, зокрема,
місцезнаходження (місце проживання)
платника податків.

Податкова звітність, складена з
порушенням норм цієї статті, не
вважається податковою декларацією,
крім випадків, встановлених пунктом 46.4
статті 46 цього Кодексу - п. 48.7 ст. 48 ПК
України.

Таким чином, з аналізу вищенаведених
норм, можна дійти до висновку про те, що
податкова звітність з ПДВ за жовтень
2012р. повинна містити місцезнаходження
платника податків та повинна бути
подана позивачами - ПП «Біовітал» та ПП
«Техно-Люкс» у граничний строк,
встановлений ст.203 ПК України - 20.11.2012р.

Як встановлено судом в судовому
засіданні та підтверджується і
матеріалами справи,позивачами - ПП
«Біовітал» та ПП «Техно-Люкс» засобами
поштового зв'язку були надіслані до
податкової інспекції податкові
декларації за вказаний період 20.11.2012р.,
що підтверджується відповідними
відмітками податкової інспекції за
вх.35915/зв, №5914/зв від 20.11.2012р., при цьому,
зі змісту даних податкових
деклараціях вбачається, що вони не
містять адреси місцезнаходження
позивачів, зокрема, відсутнє
найменування вулиці, номеру будинку чи
офісу, де знаходиться платник податків
(а.с. 29-30, 41-43 том 2).

Так, з урахуванням встановлених
порушень, податковою інспекцією
23.11.2012р. були прийняті рішення про те, що
дана податкова звітність не вважається
податковою декларацією у зв'язку з тим,
що вона заповнена з порушенням норм
п.48.3 та 48.4 ст. 48 ПК України, а саме: в
рядку 6 декларації не в повному обсягу
вказаний достовірний обов'язків
реквізит - податкова адреса платника
податку (а.с.28, 40 том 2).

Представником позивача - ПП «Біовітал»
у ході судового розгляду справи не було
надано доказів подання позивачем до
податкової інспекції вищевказаної
декларації з зазначенням
місцезнаходження платника податку (
найменування вулиці, номеру будинку,
квартири чи номеру офісу).

Як встановлено у судовому засіданні та
підтверджено і представником позивача,
ПП «Біовітал» рішення податкової
інспекції від 23.11.2012р. про невизнання
податкової декларації податковою
звітністю за вказаний період позивачем
не було оскаржено в судовому порядку.

З огляду на наведене, наявність рішення
податкового органу від 23.11.2012р., яке не
скасовано і не визнано протиправним у
встановленому законодавством порядку,
наявність порушень при заповненні
позивачем - ПП «Біовітал» податкової
звітності за жовтень 2012р., суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для визнання дій посадових
осіб в цій частині неправомірними чи
протиправними.

Судом не приймається до уваги
посилання позивача - ПП «Біовітал» про
своєчасне подання податкової
декларації з ПДВ за жовтень 2012р.,
оскільки рішенням відповідача від
23.11.2012р. ця податкова звітність не
визнана податковою у відповідності до
вимог п.48.7 ст.48 ПК України, а подання
20.12.2012р. повторно такої декларації не є
своєчасним її поданням з урахуванням,
що законом встановлений граничний
строк її подання - 20.11.2012р.

При цьому, суд критично оцінює копію
декларації з ПДВ за жовтень 2012р. ПП
«Техно-Люкс» (доданої позивачем до
позову), яка містить найменування
вулиці, номер будинку, номер офісу,
зазначення області та поштового
індексу (а.с.91-100 том 1), оскільки
доказів того, що саме із зазначенням у
такий спосіб місцезнаходження
платника податків була прийнята
вказана податкова декларація
посадовими особами органу державної
податкової служби суду не надано та
надана податковим органом копія
податкової декларації з ПДВ позивача
за жовтень 2012р., яка була зареєстрована
у податковій інспекції, містить інші
дані рядку 6 декларації.

Також, і ТОВ «Технофорвард» не надано
суду доказів, які б свідчили про те, що
даним товариством було подано
податковий розрахунок ф.№1ДФ за 3
квартал 2012р. - 26.10.2012р. складений з
дотриманням вимог Порядку заповнення
та подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом
ДПАУ від 24.12.2012р. №1020, тобто без
будь-яких порушень та помилок у його
оформленні, при цьому, суду не було
надано і копії відповідного
розрахунку.

Щодо доводів позивачів про те, що
відповідач безпідставно користується
правом на розірвання договорів про
визнання електронної звітності в
односторонньому порядку, так як
загальний зразок такого договору не
містить п.4.3 розділу 6 договору, яким
податковій інспекції надано право
розірвання договору у разі порушення
платником податків чинного
законодавства, судом не приймаються до
уваги та не можуть бути доказами
неправомірності дій посадових осіб
відповідача з огляду на наступне.

За приписами ст.6 ЦК України сторони
мають право укладати договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступати від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами - ст. 629 ЦК України.

Як встановлено в судовому засіданні,
так і підтверджено представником
позивачів, всі договори про визнання
електронної звітності були укладені
між позивачами та відповідачем в
добровільному порядку, підписані як
посадовими особами відповідача, так і
позивачами, укладені на вільному
волевиявленні сторін у відповідності
до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України.

Також представник позивачів в судовому
засіданні підтвердив наявність у
вказаних договорах п.4.3 розділу 6
договору за яким органу ДПС надано
право розірвання договору у випадку
порушення платником податків чинного
законодавства.

Як свідчать матеріали справи,
позивачами неодноразово допускалось
порушення вимог податкового
законодавства, податковим органом
здійснювались відповідні перевірки та
складались відповідні акти перевірок
про виявлені порушення.

Разом з тим, представник позивачів не
надав суду будь-яких доказів, які б
свідчили про фізичний тиск
відповідачем на позивачів при
укладенні вказаних договорів, в чому це
виразилося та у який спосіб.

Не надано позивачами і доказів про
перешкоди у реєстрації податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних, які чинить відповідач, не
надано доказів які саме податкові
накладні не були прийняті відповідачем
та за який період з урахуванням того, що
матеріали справи свідчать, що після
розірвання чи припинення договорів,
сторони знову укладали такі договори з
податковою інспекцією та на тих же
умовах.

Також, матеріали справи свідчать і про
те, що на момент розгляду даної справи з
29.07.2013р. між сторонами укладені та діють
договори про визнання електронної
звітності, які чинні на момент розгляду
справи, а тому доводи представника
позивачів на неприйняття податкових
накладних позивачів та перешкоджання
ведення господарської діяльності
позивачами є неспроможними.

Щодо одностороннього розірвання
договорів відповідачем про визнання
електронної звітності, то, виходячи з
умов п.4.3 розділу 6 договорів, якими
було передбачено право розірвати
договір у односторонньому порядку у
випадках порушення платником податків
чинного законодавства та з урахуванням
того, що представником позивачів не
спростовані виявлені порушення
позивачами податкового законодавства
при поданні податкової звітності, то
посадові особи відповідача під час
розірвання договору в односторонньому
порядку діяли у відповідності до умов
п.4.3 укладеного між сторонами договору
та виходячи з виявлених порушень.

Таким чином дії посадових осіб в
частині розірвання(припинення) дії
договорів відповідають умовам
укладених договорів, чинному
законодавству України, вчинені у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений законодавством України, а
тому відсутні підстави для визнання
дій протиправними та неправомірними,
такими, що вчинені з перевищенням
повноважень.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Водночас, ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу
покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги ї заперечення.

Представником позивачів у ході
судового розгляду справи не доведено
належними та допустимими доказами
неправомірності, протиправності дій
посадових осіб відповідача, не
зазначено в чому полягає
протиправність дій відповідача окремо
до кожного з позивачів.

При цьому, слід зазначити, що
представникові позивачів неодноразово
надавалась можливість уточнити
позовні вимоги що стосуються кожного з
позивачів до відповідача, однак у
період з 16.09.2013р. по 29.11.2013р. з
урахуванням строків розгляду справи,
встановлених ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позивачі не скористалися
таким правом та не уточнили вимоги
відносно того, які ж саме дії
відповідача вони просять визнати
неправомірними та протиправними і в
чому вони полягають та яким чином вони
вплинули на права та інтереси
позивачів, що підлягають обов'язковому
виконанню позивачами.

Є безпідставними і посилання
представника позивачів на те, що суд
повинен самостійно обрати спосіб
захисту порушеного права згідно до
вимог ст.ст.7,8,11,112,162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки згідно до вимог ч. 2
ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
справу лише за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.

При цьому, у ході судового розгляду
справи, представник позивачів сам не
міг визначитися, які права та
охоронювані інтереси позивачів були
порушені відповідачем та підлягають
судовому захисту, не зміг пояснити, які
податкові накладні не були прийняті
відповідачем та за який період.

Також, не можуть бути прийняті судом до
уваги і твердження про перешкоджання
відповідачем ведення господарської
діяльності позивачами, оскільки
будь-яких доказів на підтвердження
цього суду не надано та після
розірвання чи припинення договорів про
визнання електронної звітності
позивачі не позбавлені були права та
можливості подавати таку податкову
звітність у загальному порядку шляхом
направлення через відділення
поштового зв'язку чи безпосередньо до
органу державного податкової служби.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення ( вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення ( дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За нормами ст.ст. 7,8,9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
принципом законності відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України.

Проаналізувавши надані суду документи
та дії відповідача щодо неприйняття
податкової звітності позивачів за
жовтень 2012р., дії, вчинені щодо
розірвання договорів про визнання
електронної звітності в
односторонньому порядку з урахуванням
ч. 3 ст. 2 вищевказаного Кодексу, суд
приходить до висновку про те, що такі
дії посадових осіб відповідача вчинені
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому у адміністративного
суду відсутні правові підстави для
задоволення даного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що рішення
прийнято на користь суб'єкта владних
повноважень, у зв'язку з чим судові
витрати понесені позивачем не
підлягають стягненню з державного
бюджету відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12,71,72, 86, 94, 122, 160,
161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техфорвард»,
Приватного підприємства «Техно-Люкс»,
Приватного підприємства «Біовітал» до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Міністерства доходів
та зборів у Дніпропетровській області
про визнання дій посадових осіб
відповідача неправомірними,
протиправними та такими, що вчинені з
перевищенням повноважень - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
12.12.2013р.

Суддя С.О. Конєва