Справа № 824/2577/13-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року м. Чернівці
Справа № 824/2577/13-а

09 год. 50 хв.

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Юзька
Я.В.

за участю:

представника позивача - Усманова М.А.;

представника відповідача - Фуштея М.В.

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за позовом ТзОВ
"Вест Груп" до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "Вест Груп" звернулося з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м. Чернівцях
ГУ Міндоходів у Чернівецькій області
від 10.07.2013 року №, № та від
23.09.2013 року №.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що на підставі направлень від
12.06.2013 року №005168, №005169 відповідачем
проведена позапланова перевірка ТОВ
"Вест Груп, з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість при
здійсненні господарських відносин із
ТОВ "Пром Альянс ЛТД" за період з 01.11.2011
року по 31.12.2011 року. За результатами
перевірки працівниками ДПІ у м.
Чернівцях Чернівецької області
Державної податкової служби складено
акт від 26 червня 2013 року №818/22-2/37505019 та
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23.01.2013 року
№; від 24.12.2012 року №; від
24.12.2012 року №.

29 серпня 2013 року за результатами
повторної позапланової перевірки TOB
"Вест Груп" з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість при
здійсненні господарських відносин із
TOB "Пром Альянс ЛТД" () за
період з 01.09.2011 року по 31.12.2011 року та з TOB
"ТК "Акцепт" () за
вересень 2011 року, працівниками ДПІ у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів і зборів у Чернівецькій
області складено Акт №1086/22-1/37505019 З
даного Акту від 29.08.2013 року №1086/22-1/37505019
вбачається, що перевіркою встановлено,
начебто порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185,
п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1.а) п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, яка підлягає
нарахуванню і сплаті в бюджет (р.25
декларації) всього на загальну суму
2896,00 грн. (дві тисячі вісімсот
дев'яносто шість тисяч), в т.ч. за
вересень 2011 року на суму 474,00грн., та
занижено за листопад 2011 року на суму
3370,00грн., та завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (р.24 податкової
декларації) за грудень 2011 року на 59549,00
грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч п п'ятсот
сорок дев'ять гривень).

19 вересня 2013 року Головне управління
Міндоходів у Чернівецькій області
своїм рішенням №540/10/24-00-10-02-08 "Про
результати розгляду первинної скарги"
скасувало податкове
повідомлення-рішення ДПІ у М.Чернівцях
№ від 10.07.2013 року в частині сплати
161696,00 гривень податку на додану
вартість та в частині 80848,00 гривень
застосованої штрафної санкції, та
залишило без змін податкове
повідомлення-рішення ДПІ у М.Чернівцях
№ від 10.07.2013 року.

Вважають, що податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернівцях
ГУ Міндоходів у Чернівецькій області
з урахуванням рішення Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області, є незаконними та підлягають
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні надав заяву про уточнення
позовних вимог, в якій просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 23.09.2013 року
№ яким донараховано ТОВ "Вест
Груп" грошове зобов'язання за основним
платежем на суму 2896,00 грн. та за
штрафними санкціями на суму 1448,00 грн.,
від 10.07.2013 року №, яким ТОВ "Вест
Груп" сума в розмірі 59549,00 грн. врахована
у зменшення суми податкового боргу, як
від'ємне значення податку на додану
вартість та стягнути з Державного
бюджету України на користь ТОВ «Вест
Груп» судові витрати 2616,18, з яких 516,18
грн. судові витрати, 2100,00 грн. витрати на
правову допомогу. Від вимоги скасувати
податкове повідомлення - рішення від
10.07.2013 року № відмовився, оскільки
вказане рішення було переглянуто
податковим органом та за результатами
його перегляду винесено нове
податкове повідомлення - рішення.

Представники відповідача заперечували
проти задоволення позовних вимог з
підстав, викладених у заперечені на
позов.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Позивач відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
являється юридичною особою з 20.01.2011
року, ідентифікаційний код 37505019,
місцезнаходження юридичної особи: 58000,
Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. 28
Червня, 44. Свою господарську
діяльність позивач здійснює на
підставі статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вест
Груп» .

За результатами перевірки
працівниками ДПІ у м. Чернівцях
Чернівецької області Державної
податкової служби складено акт від 26
червня 2013 року №818/22-2/37505019. Згідно
зазначеного Акту, перевіркою
встановлено, начебто, порушення п.44.1
ст.44, п. 198.1.а) п. 198.3, п. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, а саме
заниження податку на додану вартість
всього на загальну суму 164592,00 грн. (сто
шістдесят чотири тисячі п'ятсот
дев'яносто дві гривні), в т.ч. за
вересень 201 1 року на суму 30659,00грн., за
листопад 2011 року на суму 39226,00 грн., за
грудень 2011 року на суму 94707,00 грн. та
завищення р.24 податкової декларації за
грудень 2011 року на 59549,00 грн. (п'ятдесят
дев'ять тисяч п'ятсот сорок дев'ять
гривень).

На зазначений акт податкової перевірки
ТОВ "Вест Груп" подано заперечення в
якому зазначено, що порушень
податкового законодавства посадові
особи ТОВ "Вест Груп" не вчиняли,
висновки зазначені в акті ґрунтуються
лише на припущеннях та не мають в своїй
основі жодного доказу та відповідно
просили не приймати рішення про
визначення грошових зобов'язань .

10 липня 2013 року, за наслідками розгляду
вищезазначеного Акту Відповідачем
винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
донараховано грошове зобов'язання за
основним платежем на суму 164592,00 гривень
та за штрафними (фінансовими) санкціями
на суму 82296,00 гривень та податкове
повідомлення-рішення №, яким сума
в розмірі 59549,00 гривень врахована у
зменшення суми податкового боргу, як
від'ємне значення податку на додану
вартість

19 липня 2013 року позивач подав до
Державної податкової адміністрації у
Чернівецькій області скаргу в порядку
апеляційного узгодження податкового
зобов'язання.

06 серпня 2013 року за результатами
поданої скарги на дані податкові
повідомлення-рішення № та №
від 10.07.2013 року, Головним управлінням
Міндоходів у Чернівецькій області
прийнято рішення №334/10/24-00-10-01-08 про
продовження строку розгляду первинної
скарги до 21.09.2013 року та доручено ДПІ у
М.Чернівцях провести документальну
позапланову перевірку TOB "Вест Груп" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, що стали предметом
оскарження .

29 серпня 2013 року за результатами
повторної позапланової перевірки TOB
"Вест Груп" з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість при
здійсненні господарських відносин із
TOB "Пром Альянс ЛТД" () за
період з 01.09.2011 року по 31.12.2011 року та з TOB
"ТК "Акцепт" () за
вересень 2011 року, працівниками ДПІ у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів і зборів у Чернівецькій
області складено Акт №1086/22-1/37505019 .

3 Акту від 29.08.2013 року №1086/22-1/37505019
вбачається, що перевіркою встановлено,
начебто порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185,
п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1.а) п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, яка підлягає
нарахуванню і сплаті в бюджет (р.25
декларації) всього на загальну суму
2896,00 грн. (дві тисячі вісімсот
дев'яносто шість тисяч), в т.ч. за
вересень 2011 року на суму 474,00грн., та
занижено за листопад 2011 року на суму
3370,00грн., та завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (р.24 податкової
декларації) за грудень 2011 року на 59549,00
грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот
сорок дев'ять гривень).

4 вересня 2013 року на Акт податкової
перевірки від 29.08.2013 року №1086/22-1/37505019
Позивач подав заперечення в якому
обґрунтовано зазначив, що не
погоджується з висновками, фактами та
даними викладеними в ньому та
заперечував проти прийняття ДПІ у м.
Чернівцях рішення про визначення
грошових зобов'язань.

12 вересня 2013 року ДПІ у м. Чернівцях в
листі №1364/10/24-12-22-109 "Про розгляд
заперечення" відмовило у задоволенні
заперечення TOB "Вест Груп" на Акт
№1086/22-1/37505019 від 29.08.2013 року (копія листа
додається).

19 вересня 2013 року Головне управління
Міндоходів у Чернівецькій області
своїм рішенням №540/10/24-00-10-02-08 "Про
результати розгляду первинної скарги"
скасувало податкове
повідомлення-рішення ДПІ у М.Чернівцях
№ від 10.07.2013 року в частині сплати
161696,00 гривень податку на додану
вартість та в частині 80848,00 гривень
застосованої штрафної санкції, та
залишило без змін податкове
повідомлення-рішення ДПІ у М.Чернівцях
№ від 10.07.2013 року.

За наслідками частково скасованого
рішення, Відповідачем надіслано на
адресу TOB "Вест Груп" нове податкове
повідомлення-рішення № від 23.09.2013
року, яким донараховано грошове
зобов'язання за основним платежем на
суму 2896,00 гривень та за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 1448,00
гривень (копія податкового
повідомлення-рішення додається).

28 вересня 2013 року Позивач подав до
Міністерства доходів і зборів України
скаргу на вищезазначене рішення ГУ
Міндоходів у Чернівецькій області від
19.09.2013 року №540/10/24-00-10-02-08 та просив
скасувати незаконні податкові
повідомлення-рішення від 10.07.2013 року.

03 жовтня 2013 року TOB "Вест Груп" надіслано
до Міністерства доходів і зборів
України доповнення до вищезазначеної
скарги з вимогою скасувати незаконне
податкове повідомлення-рішення №
від 23.09.2013 року, яке прийняте за
результатами частково скасованого
податкового повідомлення-рішення від
10.07.2013 року № рішенням ГУ
Міндоходів у Чернівецькій області.

17 жовтня 2013 року Міністерство доходів і
зборів України рішенням №13437/6/99-99-10-01-15
"Про результати розгляду скарги"
залишило без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м.Чернівцях
від 10.07.2013 року №, № з
урахуванням рішення, прийнятого за
розглядом первинної скарги, а нашу
скаргу - без задоволення. Зазначене
рішення TOB "Вест Груп" отримано
рекомендованим листом - 22.10.2013 року.

Міністерством доходів і зборів України
в рішенні від 25.10.2013 року "Про розгляд
доповнення до скарги" зазначено, що
доповнення до скарги на податкове
повідомлення-рішення № від 23.09.2013
року не розглядалось, оскільки
прийнято рішення по суті скарги на
податкове повідомлення-рішення №
з урахуванням рішення ГУ Міндоходів у
Чернівецькій області .

Судом досліджено договір поставки
№2111101 від 02.11.2011 року укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Пром Альянс ЛТД», в
особі директора Єфіменко Володимира
Олександровича, з однієї сторони, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вест Груп», в особі
директора Ретузіна Олексія Борисовича,
з другої сторони, уклали договір
поставки. Згідно умов даного договору
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупцеві продукцію,
визначену у п. 1.2 Договору, Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
продукцію згідно специфікації на
товари. Специфікацією до даного
договору визначено наступні товари:
ігрові консолі, ігри , аксесуари Xbox, що
постачаються до договору поставки
№2111101 від 02.11.2011 року.

На підтвердження дійсності проведення
господарських операцій між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Пром Альянс ЛТД" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вест Груп» суду було
надано рахунки-фактури №14111102 від 14.11.2011
року, №29111108 від 29.11.2011 року, №30111105 від
30.11.2011 року, №06121105 від 06.12.2011 року та
видаткові накладні №14111102 від 14.11.2011
року, №29111108 від 29.11.2011 року, №30111105 від
30.11.2011 року та №06121105 від 06.12.2011 року.
податкові накладні №8 від 14.11.2011 року,
№20 від 29.11.2011 року, №22 від 30.11.2011 року, №5
від 06.12.2011 року, а TOB "Вест Груп",
відповідно, за листопад, грудень 2011
року, вищенаведені податкові накладні
включено до складу податкового кредиту
у відповідному періоді (копії
податкових накладних додаються).
Вищезазначені документи підписані та
скріплені печатками сторін та мають
всі необхідні реквізити. Всі зазначені
вище документи підписані та скріплені
печатками сторін із зазначенням
реквізитів .

На підтвердження обставин щодо
перевезення купленого товару
директором ТОВ "Вест Груп" позивачем
надано товарно-транспортні накладні
від 25.01.2012 року, 21.02.2012 року, 27.02.2012 року.
Також на підтвердження того, що
автомобіль, яким директор ТОВ "Вест
Груп" Ретузін Олексій Борисович
здійснював перевезення був взятий у
тимчасове користування у іншого
співзасновника ТОВ "Вест Груп" ОСОБА_8,
який належить йому на праві приватної
власності, надано свідоцтво про
реєстрацію вантажного транспортного
засобу та посвідчення водія з правом
керувати вантажним автомобілем.

Факт оплати позивачем отриманого
товару є платіжні доручення №20 від
18.11.2011 року, №27, №28 від 23.11.2011 року, №30
від 02.12.2011 року, №54 від 19.12.2011 року, №75
від 11.01.2011року, №77 від 12.01.2012 року, №69
від 06.01.2012 року, №97 від 08.02.2012 року, №99
від 15.02.2012 року.

Судом досліджені документи, які
підтверджують, що ТОВ "Вест Груп" у
подальшому реалізувало придбаний у ТОВ
"Пром Альянс ЛТД" товар ТОВ "Комфі
Трейд", ТОВ "Сав-Дистрибюшин", ТОВ
"Дієса", ТОВ «НРП», ФОП ОСОБА_9
Зазначений факт підтверджується
рахунками-фактури №СФ-0000064 від 18.11.2011
року; №СФ-0000065, №СФ-0000066, №СФ-0000067,
№СФ-0000068 від 02.12.2011 року; №СФ-0000069,
№СФ-0000070 від 12.12.2011 року; №СФ-0000003 від
10.01.2012 року; №СФ-0000005, №СФ-0000006 від 23.01.2012
року; №СФ-0000007 від 28.01.2011року; №СФ-0000009
від 14.02.2012 року; №СФ-0000011, №СФ-0000012 від
23.02.2012 року; №СФ-0000022 від 21.03.2012 року;
№СФ-0000033 від 01.06.2012 року; №СФ-0000036 від
141.06.2012 року, а також видатковими
накладними №РН-0000063 від 18.11.2011 року;
№РН-0000064, №РН-0000065, №РН-0000066, №РН-0000067
від 02.12.2011 року; №РН-0000068, №РН-0000069 від
12.12.2011 року; №РН-0000005, №РН-0000006 від 23.01.2012
року; №РН-0000007 від 28.01.2012 року; №РН-0000009
від 14.02.2012 року; №РН-0000011, №РН-0000012 від
23.02.2012 року; №РН-0000024 від 21.03.2012 року;
№РН-0000033 від 05.06.2012 року; №РН-0000036 від
15.06.2012 року.

На підтвердження перевезення товару
судом було досліджено Договір надання
послуг з перевезення вантажу №ЧРН-1379
від 15.06.2011 року та декларації про
прийняття вантажу №ЧРН-027534Д від 19.11.2011
року, №ЧРН-029135Д від 05.12.2011 року,
№ЧРН-029137Д від 05.12.2011 року, №ЧРН-029454Д від
06.12.2011 року, №ЧРН-030047Д від 12.12.2011 року,
№ЧРН-030048Д від 12.12.2011 року, №ЧРН-000073Д від
05.01.2012 року, №ЧРН-001247Д від 20.01.2012 року,
№ЧРН-001465Д від 23.01.2012 року, №ЧРН-001888Д від
26.01.2012 року, №ЧРН-003556Д від 14.02.2012 року,
№ЧРН-004120Д від 20.02.2012 року, №ЧРН-004367Д від
21.02.2012 року, №ЧРН-007093Д від 19.03.2012 року

Щодо господарських взаємовідносин між
позивачем і ТОВ «ТК Акцент» за вересень
2011 року то судом було досліджено
договір поставки №0509-01, за умовами
якого TOB ТК "Акцепт" (Постачальник), в
особі директора Харченко A.B. та TOB "Вест
Груп" (Покупець), в особі директора
Ретузіна О.Б., домовилися про те, що
Постачальник зобов'язується
передавати у власність Покупцеві, а
Покупець приймати та оплачувати на
умовах і у порядку визначеному цим
Договором та Додатками до нього, товар
в асортименті та кількості, що вказана
в Специфікації.

09 вересня 2011 року TOB ТК "Акцепт", згідно
зазначеного договору поставки було
поставлено товар, що підтверджується
рахунком-фактури №209 від 09.09.2011 року,
видатковою накладною №209 від 09.09.2011
року та податковою накладною №209 від
09.09.2011 року, а також платіжним
дорученням №81 від 18.10.2011 року.

Поставка товару, за умовами п.2.2
зазначеного договору, здійснювалась за
рахунок Постачальника на умовах DDP
(склад покупця), відповідно до вимог
ІНКОТЕРМС 2000. В подальшому TOB "Вест Груп"
реалізувало придбаний у TOB ТК "Акцепт"
товар TOB "Дієса" та TOB "Комфі Трейд", Даний
факт підтверджується рахунками
фактури №СФ-0000054 та №СФ-0000055 від 14.09.2011
року, видатковими накладними №РН-0000053
та №РН-0000054 від 14.09.2011 року.

До вказаних правовідносин суд
застосовує положення законодавства та
робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження
надано; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд зобов'язаний перевірити дотримання
вказаних критеріїв суб'єктом владних
повноважень при прийнятті
оскаржуваних рішень.

Відповідно до пункту 138.1.1 п. 138.1 ст.138
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755 -VI (далі - Кодекс №
2755 -VI) витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно п. 138.2. ст. 138 Кодексу № 2755 -VI
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Поряд з цим, відповідно п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст.139 Кодексу № 2755 -VI не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1
п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, згідно положень
яких первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

На підтвердження реальності і
фактичності здійснених господарських
операцій за укладеним договором
позивачем були надані суду належним
чином засвідчені копії документів, а
саме, договір поставки №2111101 від 02.11.2011
року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Пром
Альянс ЛТД» та Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вест Груп». Згідно
вказаного договору Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупцеві продукцію, визначену у п. 1.2
Договору, Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити продукцію згідно
специфікації на товари: ігрові консолі,
ігри , аксесуари Xbox, що постачаються до
договору поставки №2111101 від 02.11.2011 року.

Згідно з п.п 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Кодексу № 2755
-VI податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Кодексу № 2755 -VI
встановлено право суб'єкта
підприємницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

З врахуванням наведеного суд робить
висновок, що достатніми підставами для
включення ТОВ «Вест Груп» до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість є придбання
ним товарів, робіт та послуг;
використання зазначених товарів, робіт
(послуг) у межах господарської
діяльності; сплата чи нарахування сум
податку на додану вартість у зв'язку з
таким придбанням, з врахуванням рівня
звичайних цін.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України (далі - ПК) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено,
що для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Пунктами 200.1 - 200.4 ст.200 ПК України
визначено, що сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду. Якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Відповідно до пункту 201.1 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, яка згідно з
пунктом 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 ст. 201 ПК України).

Отже, за відсутності доказів
проведення посадовими особами чи
представниками позивача фіктивних
господарських операцій та при
наявності належним чином оформлених
первинних документів по операціям з
купівлі товарів (робіт, послуг), які
передбачені правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
висновок податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту за такими операціями не може
вважатися законним та обґрунтованим.

Лише встановлення в ході судового
розгляду на підставі належних доказів
факту узгодженості дій платника
податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або факту
його обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх доказах,
які одержані з дотриманням закону.

Вказана правова позиція узгоджується з
правовими позиціями викладеними в
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 року у справі № 21-47а10 та в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 26.11.2012 року у справі № 2а-8203/11/1470
(К/9991/56923/12).

Стосовно посилання податкового органу
на неможливість здійснення
контрагентами зобов'язань за
договорами з позивачем, суд зазначає,
що податкове законодавство не ставить
в залежність право віднесення
сплачених сум ПДВ до податкового
кредиту від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету.
Відповідно до матеріалів справи,
відповідачем під час перевірки не були
дослідженні первинні документи цього
підприємства.

Включення до складу податкового
кредиту сум ПДВ є правом окремо взятого
платника податків і не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету або встановлено порушення
податкового законодавства з боку
контрагенту, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту у
зв'язку з невиконанням своїх обов'язків
його контрагентами, в тому числі не
нарахування і несплата податкових
зобов'язань останніми, порушує право
особи мирно володіти своїм майном, що
міститься у Першому Протоколі до
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини від 20.03.1952
р. (надалі - Протокол 1 до Конвенції), яка
є частиною національного
законодавства згідно із ст.9
Конституції України. Зокрема, ст.1
Протоколу до конвенції так визначає
підстави, за яких особа може бути
позбавлена свого майна: "Кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права".

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 09.01.2007 року у
справі "Інтерсплав проти України", якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку.
Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає
правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операції з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
усіма постачальниками товару у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
дотримання вимог податкового
законодавства тощо і в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит чи бюджетне
відшкодування за можливу неправомірну
діяльність будь-якого з контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування валових
витрат та податкового кредиту у зв'язку
з придбанням товарів та робіт у
випадку, коли останній має необхідні
документальні підтвердження розміру
таких витрат і податкового кредиту
(рішення Верховного Суду України від
31.01.2011 у справі № 21-47а10).

Відповідач не надав жодних доказів на
підтвердження того, що позивач, як
платник податку, діяв без належної
обачності й обережності і йому було
відомо про порушення його
контрагентами вимог податкового
законодавства та невідображення в
податковому обліку операцій з поставки
товару позивачеві, або що самостійною
діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди.

В основному позиція відповідача
податкового органу базується на тому,
що в акті ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська зазначено, що
відносно гр. ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12
порушено кримінальну справу і
досудовим слідством встановлено, що
ТОВ "Пром Альянс ЛТД" є підприємством з
ознаками фіктивності, що і слугувало
підставою для неврахування позивачу
податку на додану вартість по
операціях із ТОВ "Пром Альянс ЛТД".
Однак, в актах ДПІ у м. Чернівцях від 26
червня 2013 року №818/22-2/37505019 та від 29.08.2013
року №1086/22-1/37505019 відсутні будь-які
посилання на вирок суду чи інші належні
та допустимі докази щодо вказаних
обставин.

Суд погоджується із позицією
представника позивача щодо того, що
порушення кримінальної справи
відносно посадових осіб ТОВ "Пром
Альянс ЛТД", в силу презумпції
невинуватості, не підтверджує того, що
воно є підприємством з ознаками
фіктивності, оскільки даний факт не
встановлений вироком суду, який набрав
законної сили та не підтверджується
будь-якими іншими належними та
допустимими доказами.

Вищий адміністративний суду в
Інформаційному листі від 20.07.2010 року
№1112/11/13-10 «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби» звертає увагу на необхідність
індивідуалізації кваліфікації дій
платників податків з формування
податкового кредиту та сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість з огляду на добросовісність
такого платника.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовують висновок податкового
органу, що укладений позивачем договір
не спрямований на реальне настання
господарських наслідків, що обумовлені
ними. Позивачем, як доказ здійснення
господарських операцій, були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів, які відповідають вимогам
первинності в розумінні ст. 9 Закону
№996-ХIV, і являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно норм Податкового кодексу
України обов'язок ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому, такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів. Не
виконання контрагентом свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Суд приходить до висновку, що позивач
не може нести відповідальність за
неналежне оформлення контрагентом
позивача документації по
взаємовідносинах з третіми особами, за
неподання контрагентами будь-яких
документів чи за неналежне ведення
контрагентами позивача
бухгалтерського та/чи податкового
обліку.

Крім того, рішення суду узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Суд вважає, що відповідач при прийнятті
спірного рішення діяв всупереч вимог
ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України. Зокрема, рішення прийнято
необґрунтовано, тобто без урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішень, а тому вказані
рішення належать до скасування, що
відповідає суті заявлених вимог та
передбаченому законом способу захисту
порушеного права.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги або
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Представниками відповідача не
доведено суду те, що податковим органом
прийнято правомірні рішення, а тому
належним способом захисту порушеного
права є їх скасування.

Щодо вирішення питання про стягнення
правової допомоги з в сумі 2100 грн., то
суд зазначає.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 87 КАС України до
витрат, пов'язаних з розглядом справи
віднесено витрати на правову допомогу.

Частина 1 ст. 90 КАС України встановлює,
що правовою допомогою в
адміністративному процесі визнається
допомога правового характеру лише
адвоката або у визначених законом
випадках іншого фахівця у галузі права,
які її надають на підставі договору.

Витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги, несуть сторони. Відповідно до
ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа), але у
межах, встановлених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу згідно п. 2 розділу VII
"Прикінцеві та перехідні положення" КАС
України визначається постановою
Кабінету Міністрів України "Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави" від 27
квітня 2006 року N 590. Відповідно до даної
постанови, компенсація витрат на
правову допомогу стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, якщо
вона сплачується суб'єктом владних
повноважень, не повинна перевищувати 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за кожну годину
роботи особи, яка надавала правову
допомогу. А якщо компенсація
відповідно до КАС України сплачується
за рахунок держави, тоді така
компенсація не повинна перевищувати 5
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за повний робочий
день особи, яка надавала правову
допомогу.

З матеріалів справи вбачається лише
наявність договору, де зазначається
сума оплати за послуги з написання
позовної заяви. Розрахунку оплати
послуг адвоката про надання правової
допомоги згідно вимог постанови
Кабінету Міністрів України "Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави" немає,
відсутній також і акт виконаних робіт,
який передбачений договором. Тому,
витрати пов'язані з наданням правової
допомоги на користь позивача стягненню
не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2, 3, 11, 71, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 23.09.2013 року та № від 10.07.2013
року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України понесені судові витрати у
розмірі 516 грн. 18 коп., сплачені
платіжними доручення №750 від 13
листопада 2013 року, №758 від 25 листопада
2013 року та №759 від 25 листопада 2013 року
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вест Груп".

4. В інші частині відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

У судовому засіданні 18 грудня 2013 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Постанову
виготовлено в повному обсязі 23 грудня
2013 року.

Суддя
І.В.Маренич