Справа № 2а/0370/1772/12
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року
м. Київ К/800/29292/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 3 липня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 травня 2013 року

у справі № 2а/0370/1772/12

за позовом Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області

Державної податкової
служби

до Приватного
підприємства "Волинська Торгова
Компанія "Ніко"

про припинення
юридичної особи ,-

В С Т А Н О В И В:

Луцька об'єднана державна податкова
інспекція Волинської області ДПС
(надалі також - «Позивач», «Луцька
ОДПІ») звернулася до суду з позовом до
Приватного підприємства «Волинська
Торгова Компанія «Ніко» (надалі також -
«Відповідач», ПП «ВТК «Ніко») про
припинення юридичної особи.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 3 липня 2012
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2013
року апеляційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 3 липня 2012
року у справі № 2а-1772/12/0370 - без змін.

Луцька об'єднана державна податкова
інспекція Волинської області
Державної податкової служби в
касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, просить скасувати
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 3 липня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 травня 2013 року і прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПП «ВТК «Ніко»
зареєстроване виконавчим комітетом
Луцької міської ради 09 лютого 2006 року,
що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ
серії АА №531700 від 27 березня 2012 року та
Спеціальним витягом з ЄДРПОУ від 3
липня 2012 року. Відповідно до довідки і
витягу з ЄДРПОУ та Статуту
місцезнаходженням товариства є :
Волинська область, місто Луцьк, вул.
Липинського, 2/55.

Так, згідно Довідки від 7 липня 2011 року
№204, за підписом Першого заступника
начальника ВПМ Луцької ОДПІ Волинської
області ДПС полковника податкової
міліції Цицика П.М., в ході проведення
заходів щодо встановлення
місцезнаходження ПП «ВТК «Ніко»
встановлено, що за місцезнаходженням
юридичної особи знаходиться квартира
керівника ПП «ВТК «Ніко» Богдана М.Я., а
ПП «ВТК «Ніко» на момент перевірки не
виявлено.

За таких обставин, вважаючи, що ПП «ВТК
«Ніко» здійснюється діяльність, яка
суперечить його установчим документам,
податковий орган звернувся до суду із
позовом про припинення юридичної особи
вказаного суб'єкта господарювання на
підставі абзацу 3 частини 2 статті 38
Закону України 15 травня 2003 року №
755-IV«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
(надалі також - «Закон»).

Так, згідно з положеннями абзацу 3
частини 2 статті 38 Закону підставами
для постановлення судового рішення
щодо припинення юридичної особи, що не
пов'язано з банкрутством юридичної
особи, зокрема є провадження нею
діяльності, що суперечить установчим
документам, або такої, що заборонена
законом.

Так, за змістом підпункту 20.1.12 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; надалі також -
«ПК України») органи державної
податкової служби мають право у
випадках, встановлених законом,
звертатися до суду щодо припинення
юридичної особи та припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем та/або про
визнання недійсними установчих
(засновницьких) документів суб'єктів
господарювання.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про
державну податкову службу в Україні»
(був чинний на час виникнення спірних
правовідносин), завданням органів
державної податкової служби є
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Аналізуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що органи державної податкової служби
можуть звертатися з вимогами про
припинення державної реєстрації
юридичної особи як суб'єкта
підприємницької діяльності не в усіх
випадках, визначених статтею 38 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», а лише в тих, коли
податкові органи діють у межах своєї
компетенції. Звернення до суду з
вимогою припинення юридичної особи в
зв'язку з провадженням нею діяльності,
яка суперечить установчим документам,
або такої, що заборонена законом,
виходить за межі повноважень органів
державної податкової служби, оскільки
до компетенції органів державної
податкової служби не віднесено
контроль за дотриманням законодавства
у сфері державної реєстрації юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Разом з тим, вірними є висновки судів
попередніх інстанцій про те, що наданий
позивачем доказ на підтвердження
існування обставин передбачених
абзацом 3 частини 2 статті 38 Закону
України 15 травня 2003 року № 755-IV«Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» (Довідка
від 7 липня 2011 року № 204, про відсутність
ПП «ВТК «Ніко» за місцезнаходження) не
є належним та допустимим доказом (в
розумінні положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України) здійснення відповідачем
діяльності, яка суперечить його
установчим документам.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог податкового органу.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження за матеріалами справи та
не ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

За правилами статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши у межах касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувані рішення слід залишити без
змін.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби відхилити, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 3 липня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 травня 2013 року залишити без змін.

.Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко