Справа № 267/490/13- а
Суддя: Кульбаков І. В.
Дата ухвалення: 2013-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа 2-а/267/32/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2013 року Гірницький районний
суд м. Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого
судді Кульбакова І.В.,

при секретарі
Баланюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради, про визнання
неправомірною відмови у виплаті
грошової суми на оздоровлення та
стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення за
2012 рік,

В С
Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом
до Управління праці та соціального
захисту населення Гірницької районної
адміністрації Макіївської міської
ради, про стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення за
2012 рік.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та показав суду, що у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», він має
право на щорічну компенсаційну виплату
за шкоду, заподіяну здоров’ю в розмірі
п’ятьох мінімальних заробітних плат
за 2012 рік.

Позивач зазначив, що він набув
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії та у зв’язку з цим йому було
встановлено 2 групу інвалідності.

У зв’язку з цим, Управляння праці
та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради, йому за 2012
рік вказана допомога була нарахована
та виплачена на підставі Постанови КМ
України від 12 липня 2005 року у розмірі 120
гривень.

Таким чином, позивач вважає, що
Управління праці та соціального
захисту населення Гірницької районної
адміністрації Макіївської міської
ради, при нарахуванні вказаної
компенсації на оздоровлення, керуючись
вищезазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, а не відповідно до
вимог до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796 – ХІІ
від 28.02.1991 року, значно звужує його
право на отримання матеріальної
допомоги, чим порушує вимоги ст. 22
Конституції України. У відповідності
до Законів України «Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати»
та «Про державний бюджет» позивач
надав остаточний розрахунок
недоотриманої щорічної компенсації за
шкоду, заподіяну здоров’ю за 2012 рік,
розмір якої становить 5550 гривень з
урахуванням фактично здійснених
виплат.

Представник відповідача, у судове
засідання не з’явився, про дату, час та
місце розгляд справи був повідомлений
належним чином, до суду надав
заперечення,відповідно до яких позовні
вимоги позивача не визнав, зазначивши
суду, що у відповідності до ст. 62 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 року передбачено, що порядок
застосування Закону визначається
Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов’язковим для виконання
місцевим органам виконавчої влади. У
відповідності до п. 3 ст. 116 Конституції
України Кабінет Міністрів України
забезпечує, зокрема, проведення
політики у сфері соціального захисту
населення. Окрім цього, у відповідності
до ч. 2 ст. 95 Конституції України
передбачено, що виключно Законом «Про
державний бюджет України»
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.
Відповідно до ст. 117 Конституції
України Кабінет Міністрів в межах
своєї компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов’язковими до
виконання, тому всі виплати,
передбачені Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
чорнобильської катастрофи», у тому
числі виплати щорічної допомоги на
оздоровлення і які базуються на
розмірі мінімальної заробітної плати,
виплачуються у розмірах, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 562.

Суд вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи та
дослідивши докази, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та
заперечення проти позову, вважає що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії та у зв’язку з цим йому було
встановлено 2 групу інвалідності.

Позивач, у зв’язку із визначенням
йому вказаного статусу, щорічно
отримує від Управління праці та
соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради компенсацію
на оздоровлення. Право на отримання
такої допомоги встановлено ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до довідки виданої за
підписом начальника Управління праці
та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради позивачу за
2012 рік вказану допомогу було
нараховано та сплачено у розмірі 120
гривень, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року. Вказана відповідь стала
підставою для звернення до суду за
захистом порушених прав та інтересів
позивача.

Право на щорічну допомогу
(соціальну виплату), а також її розмір,
встановлено ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»

Встановлений законом розмір
допомоги (п’ять мінімальних
заробітних плат) не повинен
зменшуватись ніякими іншими
нормативно-правовими актами (ні
законами, ні підзаконними актами
Кабінету Міністрів України та інших
органів), оскільки ст. 22 Конституції
України прямо забороняє.

Відповідач, керуючись постановами
Кабінету Міністрів України, які значно
зменшили розмір допомоги, порушив
вимоги ст. 113 ч. 3 Конституції України, у
зв’язку з чим значно відбулося
звуження обсягу прав, існуючих на той
час щодо відповідної категорії
громадян, а саме звуження обсягу права
позивача на спірну допомогу.

Тлумачення словосполучення
«звуження змісту та обсягу прав і
свобод людини і громадянина», що
міститься в частині 3 статті 22
Конституції України, Конституційний
Суд України дав у рішенні від 22 вересня
2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким
«конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. Скасування конституційних
прав і свобод – це їх офіційна
(юридична або фактична) ліквідація»

У відповідності до вимог КАС
України закон, який встановлює нові
обов’язки, скасовує чи звужує права,
належні учасникам процесу, чи обмежує
їх використання, не має зворотної дії в
часі.

Таким чином, право ОСОБА_1 на
отримання компенсаційних виплат на
оздоровлення прямо встановлено
Конституцією України та Законом
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Крім того, вказане право гарантовано
ст. 17 Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії», а також
гарантований розмір державної
соціальної допомоги. В ч. 1 ст.17
вищезазначеного закону визначено, що
основні державні соціальні гарантії
встановлюються законами з метою
забезпечення конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень.

У зв’язку із зазначеним, при
виплаті спірної допомоги, Управління
праці та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради, повинно було
керуватися нормою спеціального Закону,
а саме ст. 48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

До того ж, ст. 71 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка діє з
01.01.2007 року, вказує на неможливість
призупинення дії норм цього Закону
іншими Законами, крім Законів про
внесення змін до нього. Відповідних
змін до норм спеціального Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
внесено не було.

22 травня 2008 року Конституційним
Судом України було ухвалено рішення
10-рп/2008, відповідно, за якими, визнані
такими, що не відповідають Конституції
України положення ст. 67 розділу І,
пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19,
пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту
35, пунктів 36-100 розділу ІІ «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» та пункту 3 розділу ІІІ
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Конституційний Суд України
визначив, що положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України»
не можуть скасовуватися чи змінюватися
обсяги прав і обов’язків, пільг,
компенсацій і гарантій громадян,
передбачених законами України, не
можуть вноситися зміни, зупинятися дія
чинних законів України, а також
встановлюватися інше (додаткове)
правове регулювання відносин що є
предметом інших законів України.

Хибним є посилання відповідача на
ч. 2 ст. 95 Конституції України, яка
передбачає, що тільки Законом України
про Державний бюджет України
визначаються видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.
Представник позивача вважає, що
оскільки спірна допомога є видатком
держави, то її розмір здійснюється в
розмірах, встановлених Законом України
«Про Державний бюджет України» на
відповідний рік. Однак,
загальносуспільні потреби – це
потреби, направлені на задоволення
всього суспільства, а у цьому випадку
спірні виплати направлені на
задоволення потреб обмеженого кола
споживачів, зокрема визначених Законом
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вищесказане вказує на те, що
відповідач зобов’язаний виплатити
розмір спірної допомоги за 2010 рік у
відповідності до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а саме до відповідності до розміру
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до вимог Закону України
«Про Державний бюджет України на 2012
рік» розмір мінімальної заробітної
плати становив 1073 гривні з 1 січня 2012
року, на момент виплати спірної суми.

Таким чином, позивач повинен був
отримати щорічну допомогу на
оздоровлення за 2012 рік з розрахунку:

за 2012 рік – 1073 (розмір мінімальної
зар.плати) х 5 мінімальних зар.плат = 5 365
гривень.

Отже, позивачу підлягає виплаті
щорічна допомога на оздоровлення з
урахуванням фактично сплаченої суми –
120 грн. у загальному розмірі 5 245 гривень.

Також, суд зазначає, що оскільки
предметом є виплата допомоги на
оздоровлення інваліду 2 групи 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
до спірних правовідносин
застосовуються приписи частини ч. 3 ст.
99 КАС України, згідно якої для захисту
прав та свобод та інтересів особи цим
Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду.
Так, п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено,
що держава бере на себе
відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов’язується
відшкодувати її за пошкодження
здоров’я або втрату працездатності
громадянами та їх дітьми, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Частиною 1 статті 76 Закону України
«Про використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» від 08 лютого 1995
року передбачено, що право на подання
позову про відшкодування ядерної
шкоди, заподіяної життю і здоров’ю
особи, не обмежується строком давності.
Пунктом 3 частини 1 статті 268 ЦК України
передбачено, що позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров’я
або смертю.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 22 Конституції України, ст.
48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. ст. 17-20, 69-72, 86, 158-163 КАС
України,

П
О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради, про визнання
неправомірною відмови у виплаті
грошової суми на оздоровлення та
стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення за
2012 рік – задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради щодо відмови
у виплаті ОСОБА_1 заборгованості по
компенсаційним виплатам на
оздоровлення за 2012 рік згідно розмірів,
встановлених ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» -
неправомірними.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради на користь
ОСОБА_1 суму щорічної допомоги за 2012 рік
у розмірі 5 245 гривень, за рахунок
державного бюджету.

В іншій частини позову, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
адміністративного суду Донецької
області через Гірницький районний суд
міста Макіївки Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
постанови.

Суддя: