Справа № 2а-4572/12/1470
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2013 р.Справа № 2а-4572/12/1470

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Желєзний І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та
Ступакової І.Г.,

за участю: особи, які беруть участь у
справі, у судове засідання не прибули,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Казанківського районного
центру зайнятості Миколаївської
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2012 року по справі за
адміністративним позовом
Казанківського районного центра
зайнятості Миколаївської області до
ОСОБА_1 про стягнення вартості
оплачуваних громадських робіт,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року Казанківський
районний центр зайнятості
Миколаївської області (далі
Казанківський РЦЗ) звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення 656,90
грн., виплаченої позивачем вартості
громадських робіт за період
працевлаштування відповідача
робітником з благоустрою в
Казанківській селищній раді.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року у задоволені адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду,
представником Казанківського РЦЗ
подана апеляційна скарга, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому постанова
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга Казанківського РЦЗ не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
12 січня 2012 року між Казанківським РЦЗ
та Казанківською селищною радою
укладено договір про організацію та
проведення оплачуваних громадських
робіт. Відповідно до умов договору
організація та проведення оплачуваних
громадських робіт, за умов договору
фінансування громадських робіт
здійснюється роботодавцем за рахунок
коштів позивача.

Згідно зазначеного договору, 12 червня
2012 року Казанківською селищною радою
за заявою ОСОБА_1, який з 06 червня 2012
року перебував у статусі безробітного,
прийнято на оплачувані громадські
роботи робітником з благоустрою,
тимчасово на визначений строк з
посадовим окладом 1094 грн.

У зв'язку з відсутністю на роботі
тривалий час без поважних причин та
невідомих обставин, робітника ОСОБА_1
звільнено з 12 липня 2012 року, згідно з
пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про
працю України, за прогули.

Звертаючись до суду, та обгрунтовуючи
позовні вимоги, позивач вважав, що за
період, за час фактичного виконання
громадських робіт Казанківським РЦЗ
було відшкодовано вартість
оплачуваних громадських робіт в сумі
656,90 грн., які підлягають поверненню в
зв'язку з позбавленням ОСОБА_1 статусу
безробітного.

Вирішуючи справу, та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що договором
на участь в оплачуваних громадських
роботах від 12.01.2012 року не передбачено
випадків або можливості повернення
отриманої заробітної плати за
невідвідування центру зайнятості, тому
суд дійшов висновку, що позивачем не
доведено законність та
обґрунтованість позовних вимог. Крім
того, позивачем не оспорювався факт
виконання відповідачем громадських
робіт в період з 12.06.2012 року по 30.06.2012
року.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його правильним з огляду на
наступне.

Статтею 7 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" визначено, що видами
забезпечення за цим Законом є допомога
по безробіттю, у тому числі одноразова
її виплата для організації безробітним
підприємницької діяльності; допомога
по частковому безробіттю; матеріальна
допомога у період професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації безробітного;
допомога на поховання у разі смерті
безробітного або особи, яка перебувала
на його утриманні. Видами соціальних
послуг за цим Законом та Законом
України «Про зайнятість населення»є:
професійна підготовка або
перепідготовка, підвищення
кваліфікації у професійно-технічних та
вищих навчальних закладах, у тому числі
в навчальних закладах державної служби
зайнятості, на підприємствах, в
установах, організаціях;
профорієнтація; пошук підходящої
роботи та сприяння у працевлаштуванні,
у тому числі шляхом надання
роботодавцю дотації на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних;
фінансування організації оплачуваних
громадських робіт для безробітних у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України; інформаційні та
консультаційні послуги, пов'язані з
працевлаштуванням.

Відповідно до статті 23 Закону України
"Про зайнятість населення" місцеві
державні адміністрації, виконавчі
органи відповідних рад за участю
державної служби зайнятості для
забезпечення тимчасової зайнятості
населення, передусім осіб,
зареєстрованих як безробітні,
організують проведення оплачуваних
громадських робіт на підприємствах, в
установах і в організаціях комунальної
власності і за договорами - на інших
підприємствах, в установах і
організаціях. Оплата праці осіб,
зайнятих на громадських роботах,
здійснюється за фактично виконану
роботу і не може бути меншою
мінімального розміру заробітної плати,
встановленої законодавством України,
при якісному виконанні норм праці.
Фінансування громадських робіт
провадиться за рахунок місцевого
бюджету із залученням коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (в частині
організації таких робіт для
безробітних) і підприємств, установ та
організацій, для яких ця робота
виконується за договорами.

Також, згідно пункту 7 Положення про
порядок організації та проведення
оплачуваних громадських робіт,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 10 вересня 2008 року
№839, місцеві держадміністрації,
виконавчі органи місцевих рад та
роботодавці незалежно від форми
власності організовують оплачувані
громадські роботи за участю державної
служби зайнятості. Оплачувані
громадські роботи організовуються
роботодавцями незалежно від форми
власності на договірній основі.

Фінансування оплачуваних громадських
робіт може проводитися за рахунок
коштів місцевих бюджетів, Фонду (в
частині організації таких робіт для
безробітних), роботодавців, для яких
зазначені роботи виконуються, та інших
джерел відповідно до законодавства (п.14
вищенаведеного Положення).

З системного аналізу вищенаведених
норм вбачається, що соціальна послуга з
фінансування організації оплачуваних
громадських робіт для безробітних
надається Фондом місцевим
держадміністраціям, виконавчим
органам місцевих рад роботодавцям, які
організовують оплачувані громадські
роботи за участю державної служби
зайнятості.

Враховуючи, що відповідно до п.п.10, 15, 16
Положення про порядок організації та
проведення оплачуваних громадських
робіт з особами, зайнятими на
оплачуваних громадських роботах,
роботодавці відповідно до
законодавства про працю укладають у
письмовій формі строкові трудові
договори, оплата праці таких осіб
здійснюється за фактично виконану
роботу за розцінками, тарифними
ставками та посадовими окладами
відповідно до законодавства і не може
бути меншою за розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої
законом, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1, як
особа, яка була зайнята на оплачуваних
громадських роботах, отримала
заробітну плату згідно Закону України
"Про оплату праці", а не соціальну
послугу, передбачену Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Враховуючи, що грошові кошти у сумі 656,90
грн. отримані відповідачем як оплата за
фактично виконані громадські роботи по
прибиранню території, не є соціальною
послугою відповідачу, а тому не можуть
бути стягнуті з посиланням на ч. 3
статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

При цьому, посилання апелянта, що
ОСОБА_1 втратив статус безробітного та
не мав права на участь у громадських
роботах, суд не може взяти до уваги,
оскільки відповідач на час направлення
його на оплачувані громадські роботи
перебув на обліку у позивача як
безробітний та був знятий з обліку
відповідно до наказу від 08 серпня 2012
року №НТ120808.

Приймаючи до уваги все викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що при розгляді справи судом першої
інстанції правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та надана правова оцінка. За
таких обставин апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Казанківського
районного центру зайнятості
Миколаївської області - залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: