Справа № 2а/1770/1527/12
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2013-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" грудня 2013 р. м. Київ
К/800/20536/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання
Волошин В.М.

за участю представників згідно журналу
судового засідання від 12.12.2013 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області Державної податкової служби на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2013

у справі № 2а/1770/1527/12

за позовом Прокуратури
Рівненської області в інтересах
держави в особі

Здолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції

Рівненської області
Державної податкової служби

до Публічного акціонерного
товариства „Волинь-Цемент",

Дочірнього підприємства
„УПК- Ресурс"

про стягнення
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Прокуратура Рівненської області
в інтересах держави в особі
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області звернулась до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства „Волинь-Цемент",
Дочірнього підприємства „УПК- Ресурс"
про стягнення заборгованості про
визнання недійсними господарських
зобов'язань та стягнення в доход
держави природного газу в кількості 87207
тис.куб.м. на суму 40361702, 85 грн.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
17.10.2012 позовні вимоги задоволено у
повному обсязі, повернуто все отримане
Дочірнім підприємством „У.П.К.- Ресурс"
від Публічного акціонерного
товариства „Волинь-цемент" на підставі
господарських зобов'язань Публічному
акціонерному товариству
„Волинь-цемент" в розмірі 40361702, 85 грн.

Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства
„Волинь-цемент" в дохід держави
природний газ в кількості 87207 куб. м. на
суму 40361702, 85 грн.

Постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 21.03.2013 постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
17.10.2012 скасовано, прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції Державна
податкова інспекція оскаржила її в
касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судом апеляційної інстанції при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що протягом червня 2005 року
по лютий 2006 року ВАТ „Волинь-Цемент"
здійснювало операції з придбання
природного газу у ДП „У.П.К.-Ресурс".

За даними угодами ДП „У.П.К
Ресурс" для ВАТ „Волинь-цемент" було
виписано податкові накладні.

Всього за вище вказаними
договорами ВАТ „Волинь-цемент"
отримало від ДП „УПК-Ресурс"
природного газу в кількості 87207
тис.куб.м. на суму 40361702, 85 грн., в тому
числі податок на додану вартість 6726950, 47
грн. та на підставі зазначених
податкових накладних віднесено до
податкового кредиту податкових
декларацій з податку на додану
вартість за червень 2005 року - лютий 2006
року податок на додану вартість на
загальну суму 6726950 грн.

ДП „У.П.К.-Ресурс" отримувало від
дочірньої компанії „Газ України"
природний газ, який в свою чергу
постачався НАК „Нафтогаз України" за
зовнішньоекономічними контрактами,
укладеними на виконання угоди між
Україною та Туркменистаном про
постачання природного газу з
Туркменистану в Україну в 2002-2006 роках
від 14.05.2001.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ВАТ „Волинь-Цемент" у
червні 2005 року по лютий 2006 року було
придбано природний газ у ДП
„У.П.К.-Ресурс" за ставкою
оподаткування податку на додану
вартість 20%, який попередньо ДП
„У.П.К.-Ресурс" було придбано у
відповідних періодах у ДК „Газ
України" НАК „Нафтогаз України" за
ставкою оподаткування податку на
додану вартість 0 % .

Прокуратура Рівненської області
в інтересах держави в особі
Здолбунівської об'єднаної податкової
інспекції звернулась з
адміністративним позовом до
Публічного акціонерного товариства
„Волинь-цемент" та Дочірнього
підприємства „УПК - Ресурс" про
визнання недійсними господарських
зобов'язань та стягнення в доход
держави природного газу в кількості 87207
тис.куб.м. на суму 40361702, 85 грн.

Санкції за укладення угоди
(вчинення господарського зобов'язання)
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
встановлені ст. 208 Господарського
кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Положення ст. 207 та ст. 208
Господарського кодексу України слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 2 ст. 215
Цивільного кодексу України є
нікчемним, тобто недійсним в силу
закону, у зв'язку з чим визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Органи державної податкової
служби, вказані в абз. 1 ст. 10 Закону
України „Про державну податкову
службу в Україні", можуть на підставі п.
11 цієї статті звертатись до судів з
позовами про стягнення в доход держави
коштів, одержаних за правочинами,
вчиненими з метою, що суперечить
інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208
Господарського кодексу України, не
можуть застосовуватися за сам факт
несплати податків, зборів (обов'язкових
платежів) однією із сторін договору.

За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а
не вчинення правочину.

Для застосування таких санкцій
необхідною умовою є наявність умислу
на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, наприклад, вчинення
фіктивного правочину з метою отримання
права на валові витрати і податковий
кредит або удаваного правочину з метою
приховання ухилення від сплати
податків.

Оскільки санкції, передбачені
вказаною правовою нормою, є
конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, то такі
санкції не є цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими як
такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст.
238 Господарського кодексу України.

З огляду на це, такі санкції
можуть застосовуватися лише протягом
строків, встановлених ст. 250 цього
Кодексу.

Початком перебігу зазначених у
наведеній статті строків є дата
виконання правочину.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що договори
купівлі-продажу природного газу
сторонами виконано у червні - лютому 2006
року, акт перевірки податковим органом
складено 19.02.2007, до суду з позовом
Прокуратура звернулась 18.06.2007.

Колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції стосовно
того, що Прокуратура звернулась з
позовом поза межами граничного строку
від вчинення правопорушення,
передбаченого ст. 250 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області Державної податкової служби на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2013 у
справі № 2а/1770/1527/12 залишити без
задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2013 у
справі № 2а/1770/1527/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко