Справа № 234/16286/13-а
Суддя: Кравченко О. Ю.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/504/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року

м.
Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької
області

у складі: головуючого судді Кравченко
О.Ю.

при секретарі: Куліш О.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до міського відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області в особі заступника начальника
Краматорського міського відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області ОСОБА_3 про скасування рішення
про примусове повернення із України
громадянина ОСОБА_4 Федерації та
заборону в’їзду в Україну, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача про скасування рішення про
примусове повернення з України
громадянина ОСОБА_4 Федерації. В
обґрунтування позову зазначив, що
рішенням заступника начальника
Краматорського МВ ГУДМС України в
Донецькій області ОСОБА_3 №2 від 20.11.2013
року він підданий примусовому
поверненню з території України, а також
йому заборонено в’їзд на територію
України терміном на 3 роки. Вважає
зазначене рішення незаконним,
прийнятим всупереч ст.32 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» та інструкції «Про
порядок прийняття органами внутрішніх
справ України рішень про заборону
в’їзду в Україну іноземцям та особам
без громадянства», затв. Наказом МВС
України №410 від 07.047.2011 року. Він ніяких
злочинів на території України та інших
держав не вчиняв, не несе ніякої
загрози громадянам України, пропустив
строк виїзду з території України
виключно внаслідок хвороби та готов
покинути територію України негайно,
однак заборона на в’їзд в Україну
строком на 3 роки руйнує його плани по
створенню родини з громадянкою ОСОБА_5
та подальше отримання виду на
проживання та громадянства України.

Позивач просить суд скасувати рішення
заступника начальника Краматорського
МВ ГУ ДМС України в Донецькій області
ОСОБА_3 №2 від 20.11.2013 року в частині
заборони громадянину ОСОБА_4 Федерації
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в’їзду на
територію України строком на 3 роки - до
19.11.2016 року.

У судовому засіданні позивач просив
задовольнити позовні вимоги та суду
пояснив, Він є громадянином ОСОБА_4
Федерації та регулярно приїздить в
Україну до громадянки ОСОБА_5, з якою
підтримує тривалі стосунки. В черговий
раз він приїхав в Україну 24.07.2013 року
для підготовки документів та укладення
шлюбу з громадянкою України ОСОБА_5 і
мешкав за адресою м.Краматорськ, б-р
Краматорський, 10-72. Строк його
первинної реєстрації закінчувався
21.10.2013 року, до цього часу він як
законослухняний громадянин планував
покинути територію України. Однак
18.10.2013 року в нього загострилася
хронічна хвороба – радикуліт,
внаслідок чого він був позбавлений
можливості рухатися, а отримання
медичної допомоги ускладнилося тим, що
він не є громадянином України. Саме це
стало причиною його затримки в України
після закінчення строку первинної
реєстрації, а також причиною того, що
він не продовжив термін перебування в
Україні. Як тільки він зміг
пересуватися, то звернуся до
Краматорського відділення МВ ДМС
України в Донецькій області про
продовження строку перебування в
Україні у зв’язку із хворобою та
необхідністю продовжувати лікування.
Відповідач йому пояснив, що він скоїв
адміністративне правопорушення та
повинен оплатити штраф у сумі 510 грн.
Він оплатив штраф, але отримав рішення
про примусове видворення з України, а
також йому заборонено в’їзд до України
на три роки. Дрібної крадіжки він не
вчиняв, а у магазині підняв з підлоги
пакет, в якому щось знаходилось.
Працівники охорони магазину
запропонували йому вирішити питання на
місці шляхом сплати штрафу у
десятикратному розмірі від вартості
товару, але він не погодився, після
чого викликали міліцію. При розгляді
адміністративного протоколу у суді він
себе визнав винним, оскільки не вважав
це правопорушення серйозним.

У судовому засіданні представник
позивача – адвокат ОСОБА_2 підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позові та просив їх задовольнити.

Заступник начальника відділу
Краматорського МВ ГУ ДМС України в
Донецькій області ОСОБА_3 у судовому
засіданні суду пояснив, що рішення про
видворення громадянина РФ ОСОБА_1 було
прийнято після складання протоколу по
ст.203 ч.1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 всупереч
законодавству України порушив
установлений строк в 90 діб не за
хворобою, оскільки підтверджуючих
документів не надав. Крім того, за
постановою Краматорського міського
суду, позивач був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.51 КУпАП (дрібна крадіжка).
Оскільки громадянин ОСОБА_1 родичів та
постійного місця мешкання на території
України не має, джерела доходу на
території України також не має,
систематично порушує законодавство
України, було прийнято рішення про
повернення його з України та заборону
в’їзду на територію України терміном
на 3 роки.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
пояснила, що вони з позивачем
підтримують стосунки протягом
тривалого часу та вирішили одружитися.
Позивач періодично приїжджає до неї в
Україну, мешкає він разом з нею. 24.07.2013
року позивач у черговий раз приїхав в
Україну, вони збирали документи, щоб
одружитися. Термін перебування в
Україні у позивача закінчувався у
жовтні, але він захворів та не зміг
вчасно прийти до відділу міграційної
служби продовжити реєстрацію. У 2012 році
він також захворів та пропустив термін
реєстрації, однак цю причину визнали
поважною та продовжили реєстрацію.
Коли у листопаді 2013 року позивач
прийшов до відділу міграційної служби,
то йому повідомили, що все буде добре,
тільки необхідно сплатити штраф за
прострочення у сумі 510 грн. Позивач
штраф сплатив, однак коли він прийшов з
квитанцією, йому поставили у паспорт
відмітку про заборону в’їзду на
територію України.

Вислухав пояснення сторін, свідка,
перевірив наявні у справі докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 24.07.2013 року
громадянин ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_1,
прибув на територію України на
автотранспорті через КПП
«Харків-пасажирський, з приватною
метою по паспорту громадянина ОСОБА_4
Федерації 67 06 680409 виданому відділенням
№3 ВУФМС Росії по ХМАО-Югре м.Сургут.
Строк первинної реєстрації закінчився
21.10.2013 року.

Постановою Краматорського міського
суду Донецької області від 24.09.2013 року
ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.51 КУпАП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у
сумі 170 грн. Постанова не оскаржувалась
позивачем та набрала законної сили
07.10.2013 року.

Штраф сплачено позивачем у
добровільному порядку 19.11.2013 року, що
підтверджується квитанцією.

13.11.2013 року у відношенні ОСОБА_1 було
складено протокол про адміністративне
правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП.

13.11.2013 р. Краматорським МВ ГУ УДМС у
Донецькій області було винесено
постанову про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.203 КУпАП та накладено стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

19.11.2013 року позивач сплатив штраф у сумі
510 грн. добровільно, що підтверджується
квитанцією.

20 листопада 2013 року заступником
начальника Краматорського міського
відділу ГУДМС України в Донецькій
області ОСОБА_3 було прийнято рішення
№2, відповідно до якого громадянина
ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
було примусово повернуто за межі
України, зобов’язано покинути
територію України у термін до 01.12.2013
року, а також заборонено в’їзд в
Україну строком на 3 роки - до 19.11.2016
року.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов’язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, порядок їх в'їзду в Україну та
виїзду з України визначаються Законом
України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства".

Згідно з частиною першою-четвертою
статті 26 Закону України від 22.09.2011 №
3773-VI "Про правовий статус іноземців та
осіб без громадянства" іноземець або
особа без громадянства можуть бути
примусово повернуті в країну
походження або третю країну, якщо їх
дії порушують законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства або суперечать інтересам
забезпечення національної безпеки
України чи охорони громадського
порядку, або якщо це необхідно для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України за
рішенням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення.

У рішенні про примусове повернення
зазначається строк, протягом якого
іноземець або особа без громадянства
повинні виїхати з України. Зазначений
строк не повинен перевищувати 30 днів з
дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першій цієї
статті, може супроводжуватися
забороною щодо подальшого в'їзду в
Україну строком на три роки. Строк
заборони щодо подальшого в'їзду в
Україну обчислюється з дня винесення
такого рішення. Порядок виконання
рішення про заборону щодо подальшого
в'їзду в Україну визначає Кабінет
Міністрів України.

Один із примірників рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства видається іноземцю
або особі без громадянства, стосовно
яких воно прийнято.

У рішенні зазначаються підстави його
прийняття, порядок оскарження та
наслідки невиконання. Форма рішення
про примусове повернення іноземців та
осіб без громадянства затверджується
спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Служби
безпеки України та центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту державного кордону.

Рішення про примусове повернення може
бути оскаржено до суду.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого
адміністративного суду України,
висвітлених у п. 18 Постанови № 1 від
25.06.2009р. «Про судову практику розгляду
спорів щодо статусу біженця та особи,
яка потребує додаткового або
тимчасового захисту, примусового
повернення і примусового видворення
іноземця чи особи без громадянства з
України та спорів, пов'язаних із
перебуванням іноземця та особи без
громадянства в Україні» ( в редакції
постанови Вищого адміністративного
суду України від 16.03.2012р.) при вирішенні
судами спорів про оскарження рішень
про заборону в'їзду в Україну слід
ураховувати, що застосування такої
заборони визначене статтею 13 та
частиною другою статті 26 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства". При цьому
необхідність заборони в'їзду в
інтересах забезпечення безпеки
України або охорони громадського
порядку визначається компетентними
державними органами та має
превентивний характер, який не
потребує обов'язкової наявності
порушень законодавства особами, яким
заборонено в'їзд. Судам під час
розгляду спорів про заборону в'їзду в
Україну необхідно мати на увазі, що
процедура заборони в'їзду в Україну не
є прямим наслідком примусового
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України. Підстави для
заборони в'їзду іноземців та осіб без
громадянства в Україну визначені
статтею 13 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" . Крім того, відповідно
до частини другої статті 26 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства, дії яких порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства
або суперечать інтересам
забезпечення національної безпеки
України чи охорони порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України, може
супроводжуватися забороною щодо
подальшого в'їзду в Україну строком
на три роки. Таке рішення може бути
оскаржене разом або окремо від рішення
про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» в'їзд в Україну
іноземцю або особі без громадянства
не дозволяється:

в інтересах забезпечення
національної безпеки України або
охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України та інших
осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи;

якщо паспортний документ такої
особи, віза підроблені, зіпсовані чи
не відповідають установленому зразку
або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті
пропуску через державний кордон
України правила перетинання
державного кордону України, митні
правила, санітарні норми чи правила або
не виконала законних вимог посадових
та службових осіб органів охорони
державного кордону, органів доходів і
зборів та інших органів, що здійснюють
контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування
на території України іноземець або
особа без громадянства не виконали
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

Як вбачається з тексту оскаржуваного
рішення, підстави для заборони в’їзду
в Україну, передбачені ст.13 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» не наведені.
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_6
порушив правила перебування в Україні,
законних джерел для існування та
підстав для перебування в Україні не
має.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

У судовому засіданні відповідачем не
доведено правомірність прийнятого
рішення Суд приходить до висновку про
те, що рішення прийняте без дотримання
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення.

Оскаржене рішення в частині заборони
позивачу в'їзду на Україну на три роки
не відповідає тяжкості вчиненого
адміністративного правопорушення та
особі позивача та є необґрунтованим.

Таким чином, суд перевіривши рішення
суб'єкта владних повноважень,
відповідно до ч.3 ст.2 КАС України
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Частиною 9 ст. 183-5 КАС України визначено,
позовні заяви та апеляційні і
касаційні скарги у справах,
передбачених частиною першою цієї
статті, подаються до адміністративного
суду без сплати судового збору.

Виходячи з викладеного, на підставі
ст.ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 161, 162, 163,183-5 КАС
України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до міського
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області в особі заступника
начальника Краматорського міського
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області ОСОБА_3 про
скасування рішення про примусове
повернення із України громадянина
ОСОБА_4 Федерації та заборону в’їзду в
Україну - задовольнити.

Скасувати рішення №2 від 20.11.2013 року,
прийняте заступником начальника
Краматорського МВ ГУДМС України в
Донецькій області ОСОБА_3 про примусове
повернення з України громадянина
ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в частині подальшої заборони в'їзду
його на територію України строком на
три роки до 19.11.2016 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 5-денний
строк з дня її проголошення.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя ОСОБА_7