Справа № 872/11983/13
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2013-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2013 р. справа №
203/4114/13-а(2-а/0203/193/2013)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А.
Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м.Дніпропетровська

на постанову : Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 15.07.2013 р.

у справі № 203/4114/13-а(2-а/0203/193/2013)

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі
м.Дніпропетровська

про: визнання протиправною відмови,
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату довічного грошового утримання-
,

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м.
Дніпропетровська, в якому просив
визнати незаконною відмову у
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.
Зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату щомісячного
довічного грошового утримання,
виходячи із заробітної плати
працюючого на відповідній посаді судді
в розмірі 90 процентів, що складає 21219, 50
гривень, без будь- яких обмежень
максимального розміру щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці починаючи з 01 січня 2013 року .

Постановою Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 15.07.2013 р. Позов
задоволено Визнано відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м.Дніпропетровська
щодо нарахування ОСОБА_1 щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці незаконною. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплачувати з 01.01.2013 року ОСОБА_1 90%
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді на підставі
довідки, наданої Територіальним
управлінням Державної судової
Адміністрації в Дніпропетровській
області №Б.С.-207 від 11.02.2013 року,
виходячи з розміру заробітної плати
судді 21 219, 50 грн. без будь- яких обмежень
максимального розміру щомісячного
довічного грошового утримання.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15.07.2013 р. Ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Відповідач вважає, що вимоги позивача
та рішення суду не відповідають нормам
матеріального права, оскільки
відповідно до ст.138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
передбачено можливість здійснення
перерахунку раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання лише суддів Конституційного
Суду України. Іншого чинним
законодавством України не передбачено,
тому позивач не має права на
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді. Відповідач
також вказує, що рішення суду першої
інстанції не відповідає нормам ст.2
Закону «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», відповідно до яких розмір
щомісячного довічного грошового
утримання не може перевищувати десяти
прожиткових мінімумів, установлених
для осіб, які втратили працездатність.

Заперечень на апеляційну скаргу
позивач не надав. У судовому засіданні
проти апеляційної скарги заперечив.
Просив залишити рішення суду першої
інстанції без змін як законне та
обгрунтоване.

Заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, згідно Постанови Верховної
Ради України від 02 листопада 2006 року №
310-V та наказу голови Кіровського
районного суду міста Дніпропетровська
від 30 листопада 2006 року № 30к, був
звільнений з посади судді Кіровського
районного суду міста Дніпропетровська
у відставку і отримує щомісячне
довічне грошове утримання як суддя у
відставці.

04 червня 2013 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Дніпропетровська
з заявою про перерахунок з 01 січня 2013
року розміру щомісячного довічного
грошового утримання, проте листом
№Ш068-13 від 18.06.2013 року йому було
відмовлено у здійсненні перерахунку,
посилаючись на відсутність права на
перерахунок. При цьому відповідач
обґрунтовував свою відмову тим, що
статтею 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», який
набрав чинності з 30.07.2010 року,
передбачено, що у разі зміни розміру
грошового утримання діючих суддів
Конституційного Суду України,
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання, а для
інших категорій суддів перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання
вказаним Закон непередбачений.

Здійснивши аналіз діючого
законодавства, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
необхідності задоволення позову,
виходячи з наступного.

Згідно з п. п, 1, 2 ч. З ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах, повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, а саме: заробітної плати,
пенсії, щомісячного довічного
грошового утримання тощо, надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці,
право якого на пенсійне та щомісячне
довічне грошове утримання є гарантією
незалежності працюючих суддів.

Умови призначення і порядок
виплати щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
на момент призначення його позивачу
встановлювались законом України «Про
статус суддів» та Постановою Верховної
Ради України «Про порядок введення в
дію Закону України «Про статус суддів»
від 15.12.1992 року N 2863-ХІІ.

Пункт 4 ст. 43 закону України «Про
статус суддів», зокрема, передбачав:

«Судді у відставці, який має стаж
роботи на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання...».

Абзацом 3 пункту 1 вищезазначеної
Постанови Верховної Ради України (в
редакції до 01 січня 2008 року) було
встановлено, що в разі зміни заробітної
плати суддів розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці обчислюється, виходячи з
нового розміру заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді.

Відповідно до п.63 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» абзац 3 п.1
зазначеної Постанови Верховної Ради
України був виключений.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008
визнані неконституційними, серед
іншого, положення п. 63 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким
виключений абзац 3 п.1 Постанови
Верховної Ради України «Про порядок
введення в дію Закону України «Про
статус суддів». У рішенні
Конституційного Суду України, зокрема,
зазначено, що виключення Законом
абзацу 3 п.1 зазначеної Постанови
Верховної Ради України та скасування
на 2008 рік існуючого порядку
призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям
звужує зміст і обсяг права судді, яке
він мав, та обмежує його конституційні
гарантії незалежності. Тому в цій
частині положення п. 63 розділу II Закону
не узгоджується зі ст. 22, ч.І ст.126
Конституції України.

Згідно з положеннями статті 58
Конституції України, яка, зокрема,
передбачає, що «закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом 'якшують або скасовують
відповідальність особи, слід дійти
висновку, що норми ст.138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», на
які посилається відповідач, не можуть
регулювати порядок перебування у
відставці та обмежувати права особи,
яка отримала право на відставку у 2006
році.

Оскільки Конституція України, як
зазначено в її статті 8, має найвищу
юридичну силу, а її норми є нормами
прямої дії, суди при розгляді
конкретних справ мають застосовувати
Конституцію як акт прямої дії.

Таким чином, виходячи з норм ст.58
Конституції України та висновків,
викладених у рішенні Конституційного
Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 ,
слід дійти висновку, що матеріальні та
соціальні гарантії судді у відставці,
які були встановлені на день виходу
позивача у відставку (тобто станом на
02.11.2006 р.) не можуть бути обмежені або
скасовані ані новими законами, ані
внесенням змін до чинних законів.

Оскільки на день виходу позивача у
відставку (30.11.2006 р.) умови і порядок
призначення, виплати та перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці були
визначені статтею 43 Закону України
«Про статус суддів» та Постановою
Верховної Ради України «Про порядок
введення в дію Закону України «Про
статус суддів», вимоги позивача
стосовно перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання,
виходячи із 90% нового розміру
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді, є законними
та обґрунтованими.

Крім того, слід зазначити наступне.

Пунктом 1 статті 2 розділу І Закону від
8 липня 2011 року № 3668-УІ «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» (далі -
Закон № 3668), зокрема, передбачено, що
максимальний розмір пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною), призначених
(перерахованих) відповідно до Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», не може перевищувати десяти
прожиткових мінімумів, установлених
для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, згідно до абзацу першого
пункту 2 розділу II «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону № 3668
обмеження пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
максимальним розміром, встановленим
цим Законом, не поширюється на
пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) призначена
до набрання чинності цим Законом.

Виходячи з аналізу вищевикладених норм
Закону № 3668 та правових позицій
Конституційного Суду України,є
підстави стверджувати, що обмеження
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) максимальним
розміром, встановленим цим Законом, не
може бути поширено на позивача як
пенсіонера (суддю у відставці),
оскільки:

1) виплата щомісячного довічного
грошового утримання призначалася
позивачу відповідно до Закону «Про
статус суддів» від 15 грудня 1992 року, а
не відповідно до Закону «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року, на який йде посилання у пункті 1
статті 2 розділу І Закону № 3668.

2) щомісячне довічне грошове
утримання призначено позивачу до
набрання чинності Законом № 3668.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо
протиправності рішення суду першої
інстанції спростовуються зазначеним
вище.

Слід також зазначити, що на
момент розгляду справи у суді
Конституційним Судом України прийнято
рішення від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, яким
визнано неконституційною, серед
іншого, частину третю ст.138 закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» № 2453 у редакції Закону № 3668, на
яку посилається відповідач в
обґрунтування своїх заперечень. Отже
рішення суду першої інстанції , яким
визнано необхідність здійснення
розрахунку довічного грошового
утримання позивача відповідно до
ч.3ст.138 закону України «Про судоустрій
і статус суддів» в редакції Закону №
2453 до змін, внесених Законом № 3668, та
яка є тотожною нормам ст.43 Закону № 2863,
узгоджуються з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною у рішеннях від 22.05.2008 року №
10-рп/2008 та від 03.06.2013 року № 3-рп/2013.

На підставі викладеного та керуючись
ст.200 КАС, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відповідача залишити без задоволення.
Постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 195,
196, 198, 200, 205, 206

Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м.Дніпропетровська залишити
без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 15.07.2013 р. - без
змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційна скарга на судове
рішення подається протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення
судового рішення в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення судового рішення в
повному обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова