Справа № 804/12785/13-а
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2013-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 р. Справа № 804/12785/13-а
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Чорна В.В.,
одноособово розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області до Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання дій неправомірними, та
скасування постанови ВП № 38516937 від
10.09.2013 р. про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2013 року управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із зазначеним
адміністративним позовом, в якому
просить визнати необгрунтованими дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області по
винесенню постанови ВП № 38516937 від
10.09.2013 р. про накладення на штрафу у
розмірі 680,00 грн., та скасувати
зазначену постанову.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що постанова
відповідача від 10.09.2013 р. про
накладення на керівника управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області, як уповноваженої особи
державного органу, штрафу у розмірі 680,00
грн. за невиконання вимог виконавчого
листа по справі № 2а-484/2011, виданого
06.06.2013 р. Софіївським районним судом
Дніпропетровської області, про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Софіївському районі
Дніпропетровської області здійснити
перерахунок підвищення до пенсії
ОСОБА_1 за період з 01.08.2010 р. по 09.03.2011 р.
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», та ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням різниці,
яка була виплачена у цей період, та
забезпечити її виплату, є
неправомірною. При цьому, позивач
посилається на те, що штрафні санкції
та інші заходи, передбаченні
законодавством, застосовуються до
боржника на підставі ч. 1 ст. 89 Закону
України «Про виконавче провадження»
лише у разі невиконання вимог
державного виконавця без поважних
причин. Натомість, управлінням
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області рішення Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області по справі № 2а-484/2011 було
виконано з урахуванням положень Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» від 14.06.2011 р., який набрав
чинності 19.06.2011 р., та яким передбачено,
що норми і положення ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України, а також, з
урахуванням змін, внесених до
законодавчих норм, що регулюють
призначення цього виду пенсії (в даному
випадку, з урахуванням постанови
Кабінету Міністрів України № 745 від
06.07.2011 р. «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету»,
яка набула чинності з 23.07.2011 р.).
Управління Пенсійного фонду України в
Софіївському районі
Дніпропетровської області повідомило
відділ примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про стан
виконання судового рішення по справі №
2а-484/2011, а саме, про проведення ОСОБА_1 у
вересні 2012 року перерахунку підвищення
до пенсії як дитині війни з розрахунку
30% мінімальної пенсії за віком за
період з 01.08.2010 р. по 09.03.2011 р. в сумі 1 231,66
грн. Разом з тим, цим же листом орган
виконавчої служби повідомлено про те,
що у зв'язку із зміною законодавства
виникли обставини, що виключають
можливість повного виконання судового
рішення без надходження коштів з
державного бюджету. Відповідно,
відсутні підстави стверджувати про
невиконання боржником судового
рішення без поважних причин, у зв'язку з
чим, у державного виконавця були
відсутні правові підстави для
застосування штрафу.

Ухвалою суду від 03.10.2013 р. за даним
позовом відкрито провадження в
адміністративній справі, та призначено
її до розгляду у судовому засіданні
(а.с. 1).

В судове засідання 05.12.2013 р. позивач,
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи, свого
представника не направив, надіслав
клопотання про підтримання позовних
вимог, та розгляд справи без участі
представника позивача.

Представник відповідача за
довіреністю Понікарова А.О. надала
письмові заперечення проти позову, у
яких зазначила, що постанова
державного виконавця від 10.09.2013 р.
винесена у відповідності до норм
чинного законодавства України та у
межах повноважень державного
виконавця, у зв'язку з тим, що рішення
суду, на підставі якого видано
виконавчий лист, набрало законної сили,
та підлягає обов'язковому виконанню на
всій території України. Відповідно,
будь-яке ухилення боржника від його
виконання тягне за собою передбачену
ст. 89 Закону України «Про виконавче
провадження» відповідальність у
вигляді застосування штрафу. З цих
підстав, просила у задоволенні
позовних вимог відмовити. Проти
розгляду справи без участі сторін в
порядку письмового провадження не
заперечувала.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.

Дослідивши надані сторонами докази,
судом встановлені наступні обставини
по справі.

19.06.2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікаровою
А.О. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 38516937
щодо примусового виконання
виконавчого листа № 2а-484/11, виданого
06.06.2013 р. Софіївським районним судом
Дніпропетровської області про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Софіївському районі
Дніпропетровської області здійснити
перерахунок підвищення до пенсії
ОСОБА_1 за період з 01.08.2010 р. по 09.03.2011 р.
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», та ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням різниці,
яка була виплачена у цей період, та
забезпечити її виплату (а.с. 37-40).

Управління Пенсійного фонду України в
Софіївському районі Дніпропетровської
області листом від 02.07.2013 р. № 2633/05/34
повідомило відділ примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Дніпропетровській області,
що на виконання рішення суду, згідно
розпорядження № 101362 від 13.09.2012 р. ОСОБА_1
проведено перерахунок підвищення до
пенсії як дитині війни, та нараховано
доплату за період з 01.08.2010 р. по 09.03.2011 р.
з розрахунку 30% мінімальної пенсії за
віком у розмірі 1 231,66 грн. Разом з тим,
зазначені кошти не були виплачені
стягувачу у зв'язку з тим, що виникли
обставини, що виключають можливість
виконання судового рішення у повному
обсязі. Зокрема, боржник посилається на
набрання законної сили Законом України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет на 2011 рік» від
14.06.2011 р., яким Прикінцеві положення
закону доповнено пунктом 4, відповідно
до якого, положення ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
2011 році застосовуються в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
пенсійного фонду України. Таким чином,
зміна законодавства, у відповідності з
яким здійснюється виплата підвищення
до пенсії згідно Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
відбулася з 23.07.2011 р. - з дати, з якої
набрала чинності постанова КМУ №745 від
06.07.2011 р., легітимність якої
підтверджено Рішенням
Конституційного Суду України № 3-рп/2012
від 25.01.2012 р., у зв'язку з чим, пенсійні
справи «дітей війни» приведено у
відповідність до цих норм (а.с. 41-44).

13.07.2013 р. старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Дніпропетровській області
Понікарова А.О. звернулась до
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області з поданням
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення по справі № 2а-484/2011, в
якому зазначалося, що боржником
(управлінням ПФУ у Софіївському районі
Дніпропетровської області) рішення
суду по вказаній справі виконано лише в
частині здійснення перерахунку
доплати до пенсії, відповідно до чого
нарахована сума недоплаченої пенсії за
рішенням суду складає 1 231,66 грн., але
зазначені грошові кошти не
перераховані у зв'язку з тим, що у
відповідності до паспортів бюджетних
програм за відповідними кодами
бюджетної класифікації видатків
бюджету, видатки бюджету на погашення
заборгованості за рішенням суду на 2013
рік не передбачені. Зазначене свідчить
про виникнення обставин, що виключають
можливість виконання зазначеного
рішення суду в частині виплати
нарахованої доплати до пенсії. При
цьому, державний виконавець
посилається на те, що у зв'язку з
відсутністю у посадових осіб органу
Пенсійного фонду умислу на невиконання
вимог виконавчого документу, до
боржника неможливо застосувати
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» штрафні
санкції, або направити подання про
притягнення винних осіб до
кримінальної відповідальності, а тому
єдиним способом виконання судового
рішення, з огляду на чинне
законодавство, є зміна способу та
порядку виконання судового рішення
шляхом стягнення з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 суми
перерахованої пенсії у розмірі 1 231,66
грн. (а.с. 46-52).

Ухвалою Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від
27.08.2013 р. у задоволенні подання
державного виконавця про зміну способу
і порядку виконання судового рішення
було відмовлено з огляду на те, що в
разі задоволення вимог подання,
фактично буде змінено зміст
резолютивної частини судового рішення,
що є неприпустимим (а.с. 53-55).

10.09.2013 р. старшим державним
виконавцем Понікаровою А.О. прийнято
постанову про накладення на управління
Пенсійного фонду в Софіївському районі
Дніпропетровської області штрафу в
сумі 680,00 грн. за невиконання судового
рішення по справі № 2а-484/11 (а.с. 57-58), яка
надійшла до боржника 17.09.2013 року.

Не погодившись із зазначеною
постановою державного виконавця, 25.09.2013
р. управління Пенсійного фонду України
в Софіївському районі
Дніпропетровської області звернулося
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із зазначеним
адміністративним позовом (а.с. 13а).

Встановивши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позову в частині заявлених
вимог про скасування постанови про
накладення штрафу, з огляду на
наступне.

Матеріалами справи підтверджено, та
не заперечується сторонами, що рішення
суду по справі № 2а-484/11 було виконано
боржником лише в частині здійснення гр.
ОСОБА_1 у вересні 2012 року перерахунку
пенсії згідно з постановою
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області з
розрахунку 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 01.08.2010 р. по 09.03.2011 р. в
сумі 1 231,66 грн., яку сформовано на
додаткову відомість та не виплачено
стягувачу у зв'язку з відсутністю
фінансування бюджету Пенсійного фонду
України на ці видатки.

Таким чином, рішення суду виконано
боржником не у повному обсязі.

Відповідно до ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
вжити передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Відповідальність за невиконання
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, передбачена ст. 89 Закону
України «Про виконавче провадження».

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 89
зазначеного Закону, у разі невиконання
без поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання. Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що у разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, вказаною нормою
закону закріплено визначальну ознаку
для накладення на боржника штрафу, а
саме, невиконання рішення суду без
поважних причин.

Позивач, як боржник у виконавчому
провадженні, повідомляв відділ ДВС про
неможливість виплати гр. ОСОБА_1 вже
перерахованої суми пенсії, у зв'язку з
відсутністю державного асигнування.

Такі підстави невиконання рішення
суду суд вважає поважними, оскільки
грошові кошти у вигляді перерахованої
пенсії, яка належить ОСОБА_1, не є
власністю позивача, та не знаходяться
на його рахунках. Фактичне, у повному
обсязі виконання судового рішення
можливо лише за наявності відповідного
бюджетного призначення за рахунок
Державного бюджету.

Так, у відповідності до ст. 19
Конституції України, органи державної
влади зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Згідно ст. 95 Конституції України,
виключно Законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Згідно ст. 23 Бюджетного кодексу
України, будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення, встановленого
законом про Державний бюджет України.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу
України, розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Зобов'язання, взяті
учасником бюджетного процесу без
відповідних бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
не здійснюються.

Згідно з п.п. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного
кодексу України, взяття зобов'язань без
відповідних бюджетних асигнувань та
здійснення видатків бюджету з
перевищенням бюджетних призначень є
порушенням бюджетного законодавства.

Отже, саме від бюджетних призначень на
відповідний рік цілком залежить
виконання рішень судів, за якими
боржником виступає орган державної
влади. Відсутність належних бюджетних
асигнувань або коштів та відсутність
відповідних процедур, які б дозволяли
забезпечити фінансування одразу ж, як
тільки постала проблема відповідних
виплат, призводить до невиконання або
тривалого виконання судових рішень.

Такі обставини встановлені і
Європейським судом з прав людини. Так,
рішенням Європейського суду з прав
людини «Войтенко проти України»
визнано, що виконання рішення про
стягнення коштів з державної установи
могло бути здійснено лише за умови,
якщо б такі витрати були попередньо
передбачені у законі про державний
бюджет. Причина невиконання судового
рішення про стягнення коштів з
державної установи полягає саме у
відсутності відповідних законодавчих
заходів, які б забезпечували виконання
цього рішення, а не у бездіяльності
органу державної виконавчої служби.

До аналогічного висновку дійшов
Європейський суд у справі «Ромашов
проти України». Зокрема, Суд зазначив,
що виконання у відношенні державного
органу може бути здійснене лише в тому
випадку, якщо державою передбачені та
визначені асигнування на відповідні
видатки Державного бюджету України
шляхом здійснення відповідних
законодавчих заходів. Факти справи
свідчать про те, що виконанню
відповідного судового рішення
перешкоджала саме відсутність
законодавчих заходів, а не неналежне
виконання своїх обов'язків державними
виконавцями.

Таким чином, рішенням міжнародної
судової установи, юрисдикція якої
визнана Україною, фактично встановлено
відсутність бездіяльності органу
державної виконавчої служби при
виконанні рішень про стягнення коштів
з бюджетної установи за відсутності
відповідних бюджетних асигнувань.

У цьому контексті слід зауважити, що
рішення Європейського суду свідчить,
що у багатьох випадках причиною
невиконання рішень національних судів
була саме відсутність коштів або
належного бюджетного фінансування,
включаючи відсутність відповідних
процедур забезпечення фінансування,
як тільки виявляється проблема з
виплатою. У цьому зв'язку Європейський
суд наголошував, що держава не може
посилатись на відсутність коштів як на
виправдання невиконання рішень
національних судів, винесених проти
неї, її органів та установ, а також
підприємств, якими вона володіє або які
контролює.

19.06.2011 р. набрав чинності Закон України
від 14.06.2011 р. «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
на 2011 рік», Прикінцевими положеннями
якого встановлено, що норми і положення
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» застосовуються в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України.

06.07.2011 р. Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок державного
бюджету», якою встановлені розміри
виплат вказаної категорії громадян.
Зазначена постанова набрала законної
сили з 23.07.2011 р.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. визнано
конституційним п. 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14.06.2011 р., та зазначено, що
розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави. У цьому Рішенні також
зазначено, що передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними, а механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
всього суспільства.

Рішенням Конституційного суду України
№ 3-рп/2012 від 25.01.2012 р. по справі №
1-11/2012 у справі за конституційним
поданням Правління Пенсійного фонду
України щодо офіційного тлумачення
положень статті 1, частин першої,
другої, третьої статті 95, частини
другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України
визначено, що державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії можуть бути визначені як
законами України, так і іншими
нормативно-правовими актами, зокрема,
актами Кабінету Міністрів України.
Враховуючи, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах, Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.
Відповідно, судами під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
мають застосовуватися закони України,
нормативно-правові акти відповідних
органів державної влади, в тому числі
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, які видані в межах
його компетенції, на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік, та інших законів
України.

Таким чином, зазначеним Рішенням
Конституційний Суд України підтвердив
легітимність регулювання Кабінетом
Міністрів України порядку та розмірів
соціальних виплат та допомог, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України.

За викладених обставин, суд не вважає
протиправними дії позивача, як
боржника у виконавчому провадженні,
щодо нарахування виплат, належних
стягувачу, у розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Також, з огляду на виконання позивачем,
як боржником у виконавчому
провадженні, судового рішення в
частині нарахування гр. ОСОБА_1 доплати
по перерахунку за період з 01.08.2010 р. по
09.03.2011 р., яку віднесено на додаткову
відомість та не виплачено через
відсутність фінансування зазначених
видатків, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для застосування
до керівника управління Пенсійного
фонду в Софіївському районі
Дніпропетровської області штрафу,
передбаченого ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
виконання судового рішення в частині
виплати стягувачу нарахованої суми не
залежить від волі боржника у
виконавчому провадженні, а отже, судове
рішення в цій частині не виконано з
незалежних від нього причин, які є
поважними, та виключають
відповідальність боржника.

Разом з тим, зазначені обставини не
звільняють Державу Україна від
обов'язку виконати судове рішення щодо
виплати стягувачу ОСОБА_1 нарахованих
боржником коштів після проведення
фінансування зазначених видатків з
Державного бюджету України.

При цьому, з огляду на неоднозначність
чинного законодавства, яке, з одного
боку, покладає на державного виконавця
обов'язок вживати заходи щодо
виконання судового рішення, в тому
числі шляхом накладення на боржника
штрафних санкцій у разі невиконання
ним судового рішення, а з іншого,
неможливість застосування таких
санкцій до боржника, який вчинив всі
залежні від нього дії щодо виконання
судового рішення, але виконав його не у
повному обсязі з поважних причин, суд
не вбачає достатніх підстав для
визнання неправомірними
(протиправними) дій державного
виконавця щодо винесення постанови про
накладення штрафу, і вважає у даному
випадку достатнім способом захисту
порушених прав позивача скасування
оскаржуваної постанови.

За викладених обставин у їх сукупності,
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в
Софіївському районі
Дніпропетровської області -
задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікарової
А.О. від 10.09.2013 р. (ВП № 38516937) про
накладення штрафу в сумі 680,00 грн.
(шістсот вісімдесят гривень).

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо судом у відповідності
до частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
було проголошено вступну та
резолютивну частину постанови, а також
в разі прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна