Справа № 817/2639/13-а
Суддя: Махаринець Д. Є.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2639/13-а

17 грудня 2013 року 11год. 10хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Махаринця Д. Є. за участю секретаря
судового засідання Махаринця Д. Є. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник Клочек Г.В.

відповідача: представник Ситай М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Мале приватне підприємство фірма
"Ямуна" до Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень ВСТАНОВИВ:

Позивач - Мале приватне підприємство -
фірма "Ямуна" звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
відповідача - Державної податкової
інспекції у м. Рівне Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання нечинними та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми від 12.07.2013 р.
№ , якими зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість та збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток з штрафними (фінансовими
санкціями).

Вищевказані податкові
повідомлення-рішення були прийняті за
результатами проведеної відповідачем
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
проведенні взаєморозрахунків з ТОВ
компанія "Аджанта" за період з 01.01.2009 р.
по 30.09.2012 р., які викладені в складеному
відповідачем акті перевірки
№427/22-100/30352116 від 26.06.2013р. (далі по тексту
рішення - акт перевірки).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що у перевіреному податковим
органом періоді він здійснював
господарські операції з ТОВ компанія
"Аджанта", за якими придбавав в
останнього харчові барвники для
провадження господарської діяльності.
Позивач звертає увагу суду на те, що
факт здійснення вказаних
господарських операцій
підтверджується наявними та належним
чином оформленими первинними та
документами бухгалтерського,
складського і податкового обліку
позивача, які належним чином
посвідчують реальність здійснення
вказаних господарських операцій та
свідчать про правомірність формування
позивачем податкового кредиту за
вказаними господарськими операціями.

Позивач вважає, що відповідно до вимог
податкового законодавства питання
формування податкового кредиту та
витрат поширюються тільки на окремо
взятого платника податків і не
ставиться у залежність від розрахунків
з бюджетом інших осіб.

В судовому засіданні під час розгляду
справи по суті представник позивача
заявлені позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив повністю, просив суд у
задоволенні позову відмовити.
мотивуючи тим що оспорювані рішення
прийняті правомірно на підставі
висновків перевірки якою встановлені
порушення податкового законодавства.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні представників сторін,
свідків, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення повністю.

Суд виходив з наступного.

Із досліджених в судовому засіданні
матеріалів справи судом встановлено,
що посадовими особами відповідача була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаєморозрахунках з
ТОВ компанія "Аджанта" за період з 01.01.2009
р. по 30.09.2012 р., результати якої
оформлено актом перевірки № 427/22-100/30352116
від 26.06.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем зроблено висновок про
порушення позивачем п.1.8 ст.1, пп.7.4.1,
пп.7.4.4, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та
доповненнями), в результаті чого
завищено податковий кредит на загальну
суму 20772,21грн., в т.ч. за березень 2009р. на
суму 1504грн., за травень 2009р.на суму
1890грн., за грудень 2009р. на суму 2431,05грн.,
за січень 2010р. на суму 2355,70грн., за лютий
2010р. на суму 1742,10грн., за березень 2010р. на
суму 255,30грн., за вересень 2010р. на суму
44,4грн., за листопад 2010р. на суму 2012,53грн.,
за грудень 2010р. на суму 7172,53,грн., що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму
9922,85грн., в т.ч. за березень 2009р. на суму
1504грн., за травень 2009р. на суму 1890грн., за
грудень 2009р. на суму 2431,05грн., за січень
2010р. на суму 2355,70грн., за лютий 2010р. на
суму 1742,10грн., та призвело до завищення
сум бюджетного відшкодування ПДВ за
квітень 2010р. на суму 255,3грн., за жовтень
2010р. на суму 44,4грн., за грудень 2010р. на
суму 2012,53грн.; п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4
ст.200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями, в
результаті чого завищено податкивй
кредит на загальну суму 948грн., в т.ч. за
лютий 2011р. на суму 948грн., що призвело до
завищення сум бюджетного
відшкодування ПДВ за січень 2011р. на
суму 7172,53грн., за березень 2011р. на суму
948грн.; п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5
закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 22.05.1997 року
№283/97-ВР (із змінами та доповненнями), в
результаті чого завищено валові
витрати на загальну суму 101778,55грн., в
т.ч. за 1 квартал 2009р. на суму 7520,50грн., за
2 квартал 2009р. на суму 9450грн., за 4
квартал 2009р. на суму 12155,25грн., за 1
квартал 2010р. на суму 21765,50грн., за 3
квартал 2010р. на суму 222грн., за 4 квартал
2010р. на суму 45920,30грн., за 1 квартал 2011р.
на суму 4740грн., що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
25444,63грн., в т.ч. за 1 квартал 2009р. на суму
1880,12грн., за 2 квартал 2009р. на суму
2362,50грн., за 4 квартал 2009р. на суму
3038,81грн., за 1 квартал 2010р. на суму
5441,37грн., за 3 квартал 2010р. на суму
55,50грн., за 4 квартал 2010р. на суму
11481,32грн., за 1 квартал 2011р. на суму 1185грн.

На підставі висновку акту перевірки та
в результаті встановлених порушень
відповідачем були прийняті податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
12.07.2013 р. № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 12 722,00 грн. за основним
платежем та 5 769,50 грн. за штрафними
санкціями, та податкове
повідомлення-рішення форми «В1» від
12.07.2013 р. № про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в сумі 10 433,00 грн. за
основним платежем та 5 216,50 грн. за
штрафними санкціями.

З акта перевірки позивача вбачається,
що підставою для винесення спірних
податкових повідомлень-рішень стали
дані акту № 1761/22.8/32667423 від 21.05.2013 р. "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Аджанта-Україна» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2012р. по 31.03.2012р",
акту від 27.02.2013р. № 751/22.9/32667423 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Аджанта-Україна» щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за квітень 2012 року»,
відповідно до яких ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» не підтверджено
фактичне постачання товарів та послуг
на адресу ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна», що свідчить про
відсутність взаєморозрахунків ТОВ
«Компанія «Аджанта-Україна» з його
постачальниками, тому підтвердження
факту наявності фактичного руху
активів відсутнє. А відтак, за
відсутності придбання активів,
відсутні підстави для податкового
обліку.

Крім того, відповідач покликається на
те, що відповідно до бази даних ІАІС
«Податковий блок» встановлено
розбіжності між задекларованим
податковим кредитом
підприємствами-покупцями сформованим
за рахунок ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» та податковими
зобов'язаннями ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» та між
задекларованими податковими
зобов'язаннями
підприємствами-постачальниками
сформованих за рахунок ТОВ «Компанія
«Аджанта» та податковим кредитом ТОВ
«Компанія «Аджанта-Україна».

Як вбачається з акту перевірки та
наявної і дослідженого судом витягом з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України,
позивач зареєстрований як юридична
особа, є платником податку на додану
вартість.

Видами господарської діяльності
позивача є виробництво прянощів і
приправ.

10.11.2010 року між позивачем (покупець) та
ТОВ «Компанія «Аджанта-Україна»
(постачальник) був укладений договір
поставки товару № 77, згідно з умовами
якого постачальник продає, а покупець
купує товар, найменування, асортимент
та кількість якого вказується в
накладних. Поставка товару
здійснюється зі складу ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна»
транспортно-експедиційною компаніює
ТзОВ «Делівері» на склад ТЕК ТзОВ
«Делівері» у м. Рівне, транспортні
витрати по доставці товару - за рахунок
ТОВ «Компанія «Аджанта-Україна».

Господарські операції з поставки
харчових барвників оформлені такими
первинними документами, належним чином
посвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи та досліджені судом:
видатковими накладними:

- №AJA-000327 від 23 березня 2009р.
харчовий барвник «Сонячний захід» Е110 в
кількості 130 кг. на суму 9 024,60грн., в т.ч.
ПДВ 1 504,10грн.;

- №AJA-000493 від 07 травня 2009р.
етилмальтол в кількості 50 кг. на суму 11
340,00грн., в т.ч. ПДВ 1 890,грн.;

- №AJA-0001205 від 10 грудня 2009р.
етилмальтол в кількості 50кг. на суму 14
001,00грн., в т.ч. ПДВ 2 333,50грн.;

- №AJA-0001230 від 14 грудня 2009р. лак
«Понсо» Е124 в кількості 1 кг., лак
«Сонячний захід» Е110 в кількості 1 кг.,
лак «Тартразин» Е102 в кількості 1 кг.,
лак харчовий зелений «Ялиця» в
кількості 1 кг. на суму 585,30грн., в т.ч. ПДВ
97,55грн.;

- №AJA-000002 від 11 січня 2010р.
етилмальтол в кількості 50 кг. на суму 14
001,00грн., в т.ч. ПДВ 2 333,50грн.;

- №AJA-000003 від 11 січня 2010р. лак
«Кармоізин» Е122 в кількості 1 кг. на суму
133,20грн., в т.ч. ПДВ 22,20грн.;

- №AJA-000155 від 26 лютого 2010р. барвник
харчовий «Діамантовий блакитний» Е133 в
кількості 29 кг., барвник харчовий
«Тартразин» Е102 в кількості 55 кг. на
суму 10 452,60грн., в т.ч. ПДВ 1 742,10грн.;

- №AJA-000210 від 16 березня 2010р. барвник
харчовий «Діамантовий блакитний» Е133 в
кількості 2 кг., барвник харчовий
«Тартразин» Е102 в кількості 15 кг. на
суму 1 531,80грн., в т.ч. ПДВ 255,30грн.;

- №AJA-000762 від 28 вересня 2010р. лак
«Кармоізин» Е122 в кількості 2 кг. на суму
266,40грн., в т.ч. ПДВ 44,40грн.;

- №AJA-000922 від 22 листопада 2010р.
барвник харчовий «Тартразин» Е102 в
кількості 62 кг., харчовий барвник
«Сонячний захід» Е110 в кількості 25 кг.,
харчовий барвник «Понсо» Е124 в
кількості 37 кг., барвник харчовий
«Кармоізин» Е122 в кількості 25 кг. на
суму 12 075,18грн., в т.ч. ПДВ 2 012,53грн.;

- №AJA-000965 від 06 грудня 2010р. барвник
харчовий «Діамантовий блакитний» Е133 в
кількості 9 кг., барвник харчовий
«Тартразин» Е102 в кількості 52 кг. на
суму 6 090,72грн., в т.ч. ПДВ 1 015,12грн.;

- №AJA-01017 барвник харчовий
«Тартразин» Е102 в кількості 73 кг.,
харчовий барвник «Сонячний захід» Е110 в
кількості 73 кг., барвник харчовий
«Кармоізин» Е122 в кількості 25 кг.,
харчовий барвник «Понсо» в кількості 37
кг. на суму 16 549,74грн., в т.ч. ПДВ 2 758,29грн.;

- №AJA-01039 від 24 грудня 2010р. барвник
харчовий «Діамантовий блакитний» Е133 в
кількості 75 кг. на суму 17 892,00грн., в т.ч.
ПДВ 2 982,00грн.;

- №AJA-01044 від 28 грудня 2010р. барвник
харчовий «Тартразин» Е102 в кількості 13
кг., харчовий барвник «Сонячний захід»
Е110 в кількості 20 кг. на суму 2 502,72грн., в
т.ч. ПДВ 417,12грн.;

- №AJA-000069 від 04 лютого 2011р. барвник
харчовий Е102 в кількості 75 кг. на суму 5
688,00грн., в т.ч. ПДВ 948,00грн.;

податковими накладними:

- №327 від 23 березня 2009р. на суму 9
024,60грн., в т.ч. ПДВ 1 504,10грн.;

- №493 від 07 травня 2009р. на суму 11
340,00грн., в т.ч. ПДВ 1 890,00грн.;

- №2 від 06 січня 2010р. на суму 14
001,00грн., в т.ч. ПДВ 2 333,50грн.;

- №1230 від 14 грудня 2009р. на суму
585,30грн., в т.ч. ПДВ 97,55грн.;

- №3 від 06 січня 2010р. на суму
133,20грн., в т.ч. ПДВ 22,20грн.;

- №1205 від 07 грудня 2009р. на суму 14
001,00грн., в т.ч. ПДВ 2 333,50грн.;

- №155 від 26 лютого 2010р. на суму 10
452,60грн., в т.ч. ПДВ 1 742,10грн.;

- №210 від 16 березня 2010р. на суму 1
531,80грн., в т.ч. ПДВ 255,30грн.;

- №762 від 27 вересня 2010р. на суму
266,40грн., в т.ч. ПДВ 44,40грн.;

- №922 від 22 листопада 2010р. на суму 12
075,18грн., в т.ч. ПДВ 2 012,53грн.;

- №965 від 06 грудня 2010р. на суму 6
090,72грн., в т.ч. ПДВ 1 015,12грн.;

- №1017 від 17 грудня 2010р. на суму 16
549,74грн., в т.ч. ПДВ 2 758,29грн.;

- №1039 від 24 грудня 2010р. на суму 17
892,00грн., в т.ч. ПДВ 2 982,00грн.;

- №1044 від 28 грудня 2010р. на суму 2
502,72грн., в т.ч. ПДВ 417,12грн.;

- №12 від 04 лютого 2011р. на суму 5
688,00грн., в т.ч. ПДВ 948,00грн.;

актами транспортно-експедиційної
компанії ТОВ «Делівері» отримання
вантажу вантажоодержувачем:

- №А-РВ-23254 від 07 грудня 2010р.;

- №А-РВ-24157 від 20 грудня 2010р.;

- №А-РВ-24630 від 27 грудня 2010р.;

- №А-РВ-24757 від 29 грудня 2010р.;

- №А-РВ-26531 від 07 лютого 2011р.

З вказаних видаткових, податкових
накладних вбачається, що загальна
вартість поставленого товару - 122 134,26
грн., з яких ПДВ складає 20 355,71 грн.

На підтвердження належної якості
придбаного товару у ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» - харчових барвників
позивачем до матеріалів справи
долучено звіт про проведення робіт для
потреб державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№3/8-А-1291-27435 від 04 березня 2008р.,
відповідно до якого заявником
проведення вказаних робіт є ТОВ
«Компанія «Аджанта-Україна», та
висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№05.03.02-03/13410 від 07 березня 2008р.,
відповідно до якого заявником
проведення санітарно-епідеміологічної
експертизи є ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна».

Оплата товарно-матеріальних цінностей
та здійснення розрахунків між
сторонами підтверджується наявними в
матеріалах справи та дослідженими
судом належними чином посвідченими
копіями виписок банку, з яких
вбачається, що:

- платіжним дорученням №57 від 07
квітня 2009р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 9
024,60грн.;

- платіжним дорученням №2208 від 07
травня 2009р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 11
340грн.;

- платіжним дорученням №405 від 07
грудня 2009р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 14
001,00грн.;

- платіжним дорученням №250 від 14
грудня 2009р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено
585,30грн.;

- платіжним дорученням №481 від 06
січня 2010р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 14
001,00грн.;

- платіжним дорученням №482 від 06
січня 2010р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено
133,20грн.;

- платіжним дорученням №17 від 05
березня 2010р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 10
452,60грн.;

- платіжним дорученням №57 від 18
березня 2010р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 1
531,80грн.;

- платіжним дорученням від 27
вересня 2010р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено
266,40грн.;

- платіжним дорученням №303519 від
20грудня 2010р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 12
075,18грн.;

- платіжним дорученням №303553 від 24
грудня 2010р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 20
000,00грн.;

- платіжним дорученням №303569 від 29
грудня 2010р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 2
502,72грн.;

- платіжним дорученням №303871 від 09
березня 2011р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 5
688,00грн.;

- платіжним дорученням №303756 від 09
лютого 2011р. на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» позивачем сплачено 20
532,46грн.

Всього сума сплачених позивачем коштів
за товар на користь ТОВ «Компанія
«Аджанта» складає 122 134,26грн., тобто
розрахунок здійснено в повному обсязі.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи та дослідженої судом належним
чином посвідченої копії витягу з
журналу реєстрації довіреностей
товарно-матеріальні цінності
отримувалися безпосередньо директором
позивача на підставі довіреностей.

Судом встановлено, що первинні
документи та податкові накладні, на
підставі яких позивач сформував спірну
суму податкового кредиту та валових
витрат за господарськими операціями з
ТОВ «Компанія «Аджанта», оформлені
належним чином, містять всі необхідні
реквізити, складені особами, що на
момент їх складання були в
установленому порядку зареєстровані
як юридичні особи та як платники
податків (в тому числі і податку на
додану вартість). Досліджені судом
документи повністю розкривають зміст
вказаних господарських операцій і
відповідають їм, а також відображають
реальність руху активів позивача, що
відбувся внаслідок здійснення таких
господарських операцій.

Товарно-матеріальні цінності, придбані
позивачем у ТОВ «Компанія «Аджанта»,
належним чином обліковані як в його
бухгалтерському, так і в податковому
обліку, а також використані для потреб
господарської діяльності позивача і в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності позивача.

Як вбачається з акту перевірки,
документи, необхідні для підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з ТОВ «Компанія «Аджанта»,
були надані позивачем до перевірки в
повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських, операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» - Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України - Податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно до п.198.6 ст.198 вищезазначеного
Кодексу, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. А
п.201.10 ст.201 зазначає, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

П.198.1 Кодексу надає право платникам
податку на додану вартість на
віднесення сум до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Таким чином, законодавцем чітко
визначено, що належним чином оформлена
податкова накладна є достатньою
підставою для включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту по даті здійснення хоча б
однієї із першої подій (перерахування
коштів в оплату товарів або отримання
податкової накладної).

Отже, визначальним фактором для
віднесення витрат до складу валових та
сум ПДВ до складу податкового кредиту є
наявність підтверджуючих первинних
документів та зв'язок таких витрат та
ПДВ із господарською діяльністю
платника податків, а також реальність
здійснюваних операцій.

Наявними в матеріалах справи
первинними документами, які описані
вище і досліджені судом,
підтверджується як реальність
(товарність) здійснених господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, так і використання
придбаних у ТОВ «Компанія «Аджанта»
товарно-матеріальних цінностей для
потреб господарської діяльності
позивача і в оподатковуваних операціях
в межах господарської діяльності
позивача.

Суд вважає висновки відповідача про
безтоварність господарських операцій
позивача такими, що базуються виключно
на припущеннях і спростовуються
дослідженим судом доказами, зо
містяться в матеріалах справи, а відтак
не беруться судом до уваги.

Також не заслуговують на увагу суду
твердження відповідача про
відсутність інформації щодо
складських приміщень та виробничих
потужностей контрагента позивача,
оскільки вказане не може однозначно та
беззаперечно свідчити про
неможливість виконання ним договорів,
так як одні лише ці відомості не є
достатнім доказом відсутності чи
наявності будь-яких видів майна у
такого суб'єкта господарювання. Крім
того, обставини відсутності у
контрагента трудових та
матеріально-технічних ресурсів для
здійснення господарської діяльності
не можуть бути доказом неспроможності
виконання тих чи інших господарських
операцій з огляду на відсутність
законодавчого обмеження щодо
використання у господарській
діяльності лише власних основних та
транспортних засобів, як і найманої
праці шляхом укладення відповідно
договорів оренди та інших
цивільно-правових договорів.

Також суд звертає увагу на те, що Закон
України «Про податок на додану
вартість» та діючий Податковий кодекс
України не ставлять в залежність право
віднесення сплачених сум ПДВ до
податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету. Включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ є правом
окремо взятого платника податків і не
залежить від розрахунків з бюджетом
третіх осіб. Якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету або встановлено порушення
податкового законодавства з боку
контрагента, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. Поряд з
цим, суд зауважує, що перевіркою не
встановлено жодних фактів, які б
свідчили про те, що діяльність позивача
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема й у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Відповідно до ст.61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Відтак,
позивач не може нести відповідальності
за діяння контрагента та третіх осіб, у
тому числі державного реєстратора та
посадових осіб державної податкової
служби, що видали контрагентам
позивача свідоцтва про державну
реєстрацію та свідоцтва про реєстрацію
платниками податку на додану вартість.
До того ж, законодавство не пов'язує
право покупця, платника податку, на
включення податку на додану вартість,
сплаченого в ціні придбаного товару,
робіт чи послуг до податкового кредиту,
із фактичним внесенням такого податку
до бюджету продавцем товару чи
виконавцем робіт, не зобов'язує покупця
контролювати сплату податку до бюджету
вказаною особою.

З огляду на все вищевказане, суд вважає,
що в діях позивача, як платника податку,
не вбачається порушень діючого
законодавства, а господарські операції
не викликають сумніву в їх реальності
та відповідності дійсному
економічному змісту, доцільності та
меті здійснення господарської
діяльності, що підтверджується
наявністю належним чином оформлених та
досліджених судом документів.

Поряд з цим, суд, керуючись вимогами ч. 2
ст. 8 Кодексу адміністративного
судочинства України, вважає за
необхідне врахувати висновки,
викладені у рішенні Європейського суду
з прав людини від 22.01.2009 у справі
«БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №
3991/03), відповідно до яких: платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню; у разі, якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Враховуючи всі наведені обставини,
оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає, що винесені
відповідачем оскаржувані податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 12.07.2013 р. про збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 12 722,00 грн. за основним платежем та 5
769,50 грн. за штрафними санкціями
внаслідок порушення позивачем п. 5.1,
пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», та податкове
повідомлення-рішення форми «В1» №
від 12.07.2013 р. про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в сумі 10 433,00 грн. за
основним платежем та 5 216,50 грн. за
штрафними санкціями внаслідок
порушення п.1.8 ст.1, пп.7.4.1, пп.7.4.4,
пп.7.4.5п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.188.1 ст.188,
п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2,
п.200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України є безпідставними та
протиправними, а відтак підлягають
скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
Адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірність
прийнятих ним рішень.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю .

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення від
12.07.13 № та № 3192342.

Присудити на користь позивача Мале
приватне підприємство фірма "Ямуна" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 34141 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Махаринець Д. Є.