Справа № 2а-45100/09/1670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2013 р. м.
Київ К-32441/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Полтаві

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року

у справі № 2а-45100/09/1670

за позовом Державної податкової
інспекції у місті Полтаві

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геосвіт»,

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «М.Т.С.»

за участі Прокуратури Полтавської
області

про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

08 жовтня 2008 року Державна податкова
інспекція у місті Полтаві (далі -
позивач) звернулась до суду з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геосвіт» (далі -
відповідач-1), Товариства з обмеженою
відповідальністю «М.Т.С.» (далі -
відповідач-2) про застосування
наслідків нікчемного правочину та
стягнення з ТОВ «М.Т.С.» на користь
держави грошових коштів у сумі 1901613,00
грн., стягнення з ТОВ «Геосвіт» на
користь держави вартісного
еквівалента отриманих послуг у сумі
1901613,00 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2010
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
10 лютого 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Полтаві,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
касаційної інстанції, виходив з того,
що податковим органом не доведено
наявності з боку відповідачів мети,
завідомо суперечної інтересам держави
і суспільства, при укладенні
оспрюваного договору, з урахуванням
того, що на момент укладення та
виконання цього договору сторони
спірного договору були належним чином
зареєстрованими юридичними особами та
перебували на податковому обліку, факт
виконання договору підтверджений
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а також
зважаючи на те, що ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 липня 2008 року у справі № 10/191
провадження у даній справі за позовом
ДПІ у м. Полтаві до ТОВ «Геосвіт», ТОВ
«М.Т.С.», за участю Прокуратури
Полтавської області, в частині
визнання недійсним договору
субпідряду № 33 від 21 листопада 2003 року,
укладеного між відповідачами, було
закрито. При цьому, суд апеляційної
інстанцій відзначив, що орган
державної податкової служби звернувся
до суду з вказаним позовом після спливу
строку, встановленого статтею 250
Господарського кодексу України.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування позовних вимог
податковий орган посилається на те, що
при укладенні договору субпідряду № 33
від 21 листопада 2003 року ТОВ «Геосвіт»
та ТОВ «М.Т.С.» мали на меті не
сплачувати податки, оскільки: ТОВ
«М.Т.С.» не мало відповідної ліцензій на
провадження господарської діяльності
з провадження землевпорядних та
землеоціночних робіт; державна
реєстрація ТОВ «М.Т.С.» відбулась на
підставних осіб, які фактичної участі у
фінансово-господарській діяльності
вказаного товариства не приймали;
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2008
року у справі № 10/191 встановлено
нікчемність оспорюваного договору
субпідряду №33 від 21 листопада 2003 року;
постановою слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА в
Полтавській області від 30 січня 2007 року
було порушено кримінальну справу
№07238005 за фактом ухилення від сплати
податків службовими особами ТОВ
«Геосвіт». Вказані обставини слугували
підставою для висновку податкового
органу про те, що все отримане
відповідачами за договором субпідряду
№ 33 від 21 листопада 2003 року, підлягає
стягненню в дохід Державного бюджету
України як таке, що отримане за
нікчемним правочином.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави
(частина 1 статті 208 Господарського
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин)).

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Для застосування санкцій,
передбачених частиною 1 статті 208
Господарського кодексу України,
необхідним є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Зокрема, при кваліфікації правочину за
статтею 228 Цивільного кодексу України
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін, тоді як доказом
вини може бути вирок суду,
постановлений у кримінальній справі,
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним тощо.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, доказів щодо
наявності вироку, постановленого у
кримінальній справі №07238005, щодо
знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним тощо
органом державної податкової служби не
надано. Не додано таких доказів і до
касаційної скарги.

При цьому, матеріали справи містять
постанову старшого слідчого
Прокуратури Ленінського району міста
постави від 05 липня 2006 року про відмову
у порушенні кримінальної справи щодо
службового підроблення працівниками
ТОВ «Геосвіт» за відсутності в їх діях
складу злочину, передбаченого частиною
2 статті 366 Кримінального кодексу
України, та щодо ухилення від сплати
податків службових осіб ТОВ «Геосвіт»
за відсутністю в їх діях складу
злочину, передбаченого частиною 3
статті 212 Кримінального кодексу
України. Зокрема, в мотивувальній
частині постанови вказано, що ТОВ
«Геосвіт» мало договірні відносини з
ТОВ «М.Т.С.» з грудня 2003 року по липень
2004 року, вказані товариства мали
необхідні ліцензії та дозволи на
проведення геодезичних та інших робіт,
діяльність даних суб'єктів
господарювання не була визнана
фіктивною, а договори, укладені між
цими товариствами, не визнані
недійсними в судовому порядку, всі
замовлення були виконані, тому що
замовники отримали необхідну технічну
документацію, тобто виконання робіт
мало місце, з огляду на що в офіційні
документи були внесені правдиві
відомості (т.1 арк. справи 238-240).

Матеріали справи містять постанову
Господарського суду Полтавської
області від 31 січня 2008 року у справі №
10/191 за позовом ДПІ у м. Полтаві до ТОВ
«Геосвіт», ТОВ «М.Т.С.», за участю
Прокуратури Полтавської області, про
визнання недійсним договору
субпідряду № 33 від 21 листопада 2003 року,
укладеного між відповідачами, та
стягнення з ТОВ «Геосвіт» на користь
держави 2695723,00 грн., якою у задоволенні
позову відмовлено повністю (т.2 арк.
справи 61-62).

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2008
року у справі № 10/191 провадження у
справі № 10/191 в частині визнання
недійсним договору субпідряду № 33 від
21 листопада 2003 року, укладеного між
відповідачами, було закрито. При цьому,
мотивувальна частина ухвали не містить
висновків щодо нікчемності
оспорюваного договору субпідряду № 33
від 21 листопада 2003 року, укладеного між
ТОВ «Геосвіт» та ТОВ «М.Т.С.» (т.1 арк.
справи 129-132).

Також, матеріали справи містять ухвалу
Печерського районного суду міста Києва
від 26 січня 2005 року у справі № 2-164-1/05,
якою було закрито провадження у справі
за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «М.Т.С.»,
ОСОБА_2, треті особи: Печерська районна
у м. Києві державна адміністрація, ДПА у
м. Києві, про визнання недійсними
установчих документів та свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість (т.2 арк. справи 132).

Крім іншого, матеріали справи містять
витяг з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України,
наданий на запит суду першої інстанції,
згідно якого станом на 15 вересня 2009
року ТОВ «М.Т.С.» значиться у Єдиному
державному реєстрі підприємств та
організацій України (т.1 арк. справи 210).

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що на момент
укладення та виконання осопрюваного
договору ТОВ «М.Т.С.» було належним
чином зареєстрованою юридичною особою
та перебувало на податковому обліку.

Так, санкції застосовуються за
вчинення правочину з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства. Для застосування
санкцій, передбачених частиною 1 статті
208 Господарського кодексу України,
необхідним є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Однак зазначені санкції
не можна застосовувати за сам факт
несплати податків (зборів, інших
обов'язкових платежів) однією зі сторін
договору, оскільки за таких обставин
правопорушенням була б несплата
податків, а не вчинення правочину.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновком суду апеляційної інстанції
про те, що орган державної податкової
служби звернувся до суду з вказаним
позовом після спливу строку,
встановленого статтею 250
Господарського кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку, з яким погоджується
суд касаційної інстанції, про
безпідставність позовних вимог.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, касаційна скарга
ДПІ у м. Полтаві підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Полтавського
окружного адміністративного суду від
10 лютого 2010 року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Полтаві залишити без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
10 лютого 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна