Справа № 2а-754/09/5/0170
Суддя: Уржумова Н. В.
Дата ухвалення: 2013-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-754/09/5/0170
Провадження по справі 2-а/122/242/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2013 року Залізничний
районний суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді – Уржумової Н.В.,

при секретарі – Тарасюк М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Сімферополі
адміністративну справу за позовними
вимогами ОСОБА_1 Алєксандровіча до
Міністерства соціальної політики
України Автономної Республіки Крим,
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим, Головного
Управління Державної казначейської
служби України в Автономній Республіці
Крим про визнання бездіяльності
незаконною, стягнення сум, спонукання
до виконання певних дій та
утримуватися від вчинення певних дій, -

в с т а н о в и в :

27.12.2008 року ОСОБА_1, у порядку
адміністративного судочинства,
звернувся до суду із позовними
вимогами до Міністерства праці та
соціальної політики Криму, Управління
праці та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АРК ( далі Управління) про
визнання бездіяльності незаконною,
стягнення сум, спонукання до виконання
певних дій та утримуватися від
вчинення певних дій, мотивуючи позовні
вимоги тим, що позивач з вересня 2001 року
є інвалідом війни, з жовтня 2003 року –
інвалідом війни 2-ої групи. Відповідно
до частини 5 статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», позивач має
право на отримання грошової допомоги
до 5 травня у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком. Але ж Управлінням йому
було виплачено в 2005 році – 330 грн., в 2006
році – 330 грн., в 2007 році – 360 грн., в 2008
році – 400 грн., що значно менше ніж
передбачено Законом. З урахуванням
наведеного, з посиленням на ст.ст. 2, 5, 7,
8, 9, 17, 18, 19, 104-106 КАС України, позивач
просив суд: визнати право позивача на
отримання у повному обсязі щорічної
одноразової грошової допомоги за
державними гарантіями передбаченими
частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» порушеним з 2005
року на теперішній час; визнати
бездіяльність Міністерства соціальної
політики України Автономної
Республіки Крим та Управління –
незаконною; виплатити Управлінням
заборгованість у розмірі 11236 грн. 48 коп.;
стягнути з Управління на його користь
заборгованість спірної допомоги з
урахуванням індексу інфляції та 3-х %
річних (а.с. 3-6).

Позивач декілька разів уточнював
позовні вимоги та у заяві від 20.06.2013
року, остаточно просив суд: визнати
його (позивача ОСОБА_1А.) право на
отримання у повному обсязі щорічної
одноразової грошової допомоги за
державними гарантіями, передбаченими
частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» порушеним з 2005
року й на теперішній час; визнати
бездіяльність Міністерства соціальної
політики України Автономної
Республіки Крим по невиплаті позивачу
щорічної грошової допомоги у повному
обсязі як це передбачено частиною 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» – неправомірною;
визнати бездіяльність Управління по
невиплаті позивачу щорічної грошової
допомоги у повному обсязі як це
передбачено частиною 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» –
незаконною; стягнути з відповідачів на
його користь невиплачену в розмірі
восьми мінімальних пенсії за віком
щорічну одноразову грошову допомогу у
відповідності з положеннями частини 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005 по
2013 рр. включно; стягнути з Міністерства
соціальної політики України
Автономної Республіки Крим, Управління
штрафні санкції (індекс інфляції та 3 %
річних) за незаконну затримку виплати у
повному обсязі щорічної одноразової
грошової допомоги у відповідності з
положеннями частини 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» за
період з 2005 по 2013 рр. включно (а.с.95-101).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
підтримав позовні вимоги та з підстав,
викладених в уточненій позовній заяві
від 20.06.2013 року просив суд позов
задовольнити.

Представник Управління ОСОБА_2, діючі
на підставі довіреності, заперечувала
проти задоволення позовних вимог,
просила суд відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову, вважаючи
оскаржувані позивачем дії Управління
по нарахування та виплаті його
щорічної грошової допомоги до 5 травня
такими, що відповідали вимогам діючого
законодавства, просила суд при
ухваленні судового рішення врахувати
письмові заперечення (а.с. 129-130).

Представник Міністерства соціальної
політики України Автономної
Республіки Крим у судове засідання не
з’явився, надав суду заперечення на
позовні вимоги ОСОБА_1, просив суд
відмовити позивачу у задоволенні
позову у повному обсязі (а.с.120-123).

Представник Головного Управління
державної казначейської служби
України в АРК у судове засідання після
оголошеної перерви 23.09.2013 року - не
з’явився, причини неявки не повідомив,
заяв про відкладення або розгляд
справи у його відсутність суду не
надавав.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Сімферополя АРК позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання права на отримання у
повному обсязі щорічної одноразової
грошової допомоги по державним
гарантіям, встановленим ч. 5 ст. 13 Закону
України Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» порушеним з 2005
року по 2007 рік; про стягнення боргу за
державними зобов’язаннями за
незаконно невиплачену у повному обсязі
щорічну одноразову грошову допомогу у
відповідності з положеннями частини 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005
року по 2007 рр. – залишені без розгляду з
підстав частини 2 статті 99, частини 3
статті 162 КАС України.

Заслухавши доводи позивача,
заперечення представника Управління,
вивчивши матеріали адміністративної
справи разом із письмовими
запереченнями відповідачів,
проаналізувавши усі наявні по справі
докази та матеріали справи у їх
сукупності, суд дійшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_1А,, виходячи з наступного.

Предметом розгляду по
адміністративній справі, з урахуванням
залишення частини позовних вимог
ухвалою суду без розгляду, є
правомірність дій відповідачів по
нарахуванню та виплаті позивачеві
щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня на підставі
частини 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період 2008-2013
рр.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 визнаний
інвалідом війни 2 групи та має право на
щорічну одноразову допомогу до 5 травня
(а.с. 104).

За відомостями довідки №649 наданої
Управлінням позивачу виплачена
щорічна одноразова допомога до
п’ятого травня у розмірах: за 2008 рік –
400 грн., за 2009 рік – 430 грн., за 2010 рік – 480
грн., за 2011 рік – 580 грн., за 2012 рік – 1920
грн., за 2013 рік – 2110 грн.(а.с.126).

Розглядаючи вимоги щодо стягнення на
користь ОСОБА_1 щорічної одноразової
допомоги до 5 травня за 2008 рік, суд
дійшов до наступних висновків.

За частиною 5 статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» в редакції
Закону від 01.01.2008 року щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів
України №183 від 12.03.2008 року «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2008 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань" встановлено,що у 2008
році виплата разової грошової допомоги
інвалідам 2 групи, до яких відноситься й
позивач, здійснюється у розмірі 400 грн.

З оглядом на зазначене, Управління на
момент здійснення позивачеві виплати
щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня - 23.04.2008 року, діяло
у відповідності з чинним на той момент
законодавством, а відтак, суд вважає за
необхідне відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог у цієї
частині.

Рішення Конституційного Суду України
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України), яким
зміни, внесені підпунктом "б" підпункту
2 пункту 20 розділу II Закону України від
28.12.2007 року N 107-VI, та на яке посилається
позивач, визнано такими, що не
відповідають Конституції України, було
ухвалено Конституційним Судом 22.05.2008
року, тобто вже після виплати
позивачеві спірної допомоги.

Розглядаючи позовні вимоги про
визнання неправомірними дій
відповідачеві та стягнення на користь
ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги
до 5 травня за 2009-2011 рр. (включно), суд
дійшов до наступних висновків.

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 року N 107-VI,
були внесені зміни до ч. 5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
згідно з якими, щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України

щодо відповідності Конституції
України (конституційності) окремих
положень статті 65 розділу I, пунктів 61,
62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" і
101 народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 67
розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України)

зміни, внесені підпунктом "б" підпункту
2 пункту 20 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» від 28.12.2007 року N 107-VI, визнано
такими, що не відповідають Конституції
України.

Таким чином, після 22.05.2008 року
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає частина 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» діє у
редакції , за якою щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах: інвалідам
I групи - десять мінімальних пенсій за
віком; II групи - вісім мінімальних
пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком.

Оскільки у 2009-2011 роках (включно) дія
частини 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не зупинялась,
однак позивачу всупереч вказаній вище
нормі, виплата щорічної допомоги була
здійснена у заниженому розмірі -
відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України, то виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій
частині підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про
визнання неправомірними дій
відповідачеві та стягнення на користь
ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги
до 5 травня за 2012 рік, суд дійшов до
наступних висновків.

На момент виплати позивачу грошової
допомоги у 2012 діяла підлягає редакція
частини 5 статті 13 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», за якою щорічно
до 5 травня інвалідам війни 2 групи
виплачується разова грошова допомога у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком.

Разом з тим, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» від
22.12.2011 року №4282-VI встановлено, що у 2012
році норми і положення статті 13
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Таким чином, у в зазначений період
діяли два однопредметні правові акти
однакової сили, які за змістом
суперечили один одному.

Відповідно до позиції
Конституційного Суду України,
висловленої у пункті 3 мотивувальної
частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп у
справі за конституційним зверненням
Барабаша

ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення

частини п'ятої статті 94 та статті 160
Конституції України

(справа про набуття чинності
Конституцією України) конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше. До того ж, сам Конституційний
Договір по суті передбачав втрату ним
чинності і скасування чинної на момент
його підписання Конституції з
прийняттям нової Конституції України.

З урахуванням вищезазначеного, суд
вважає, що для регулювання спірних
правовідносин підлягають положення
закону з урахуванням дії закону в часі
за принципом пріоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше, а відтак дії
відповідача щодо нарахування позивачу
грошової допомоги до 5 травня у
відповідності із Законом України «Про
Державний бюджет України на 2012» від
22.12.2011 року, тобто дії відповідачів у
цей період є правомірними та такими, що
відповідають чинному законодавству
України, тому ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог у цієї частині слід
відмовити.

Розглядаючи позовні вимоги про
визнання неправомірними дій
відповідачеві та стягнення на користь
ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги
до 5 травня за 2013 рік, суд дійшов до
наступних висновків.

Враховуючи рішення Конституційного
Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, яким
зміни внесені підпунктом "б" підпункту 2
пункту 20 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» від 28.12.2007 року N 107-VI, визнано
такими, що не відповідають Конституції
України - щодо виплати разової грошової
допомоги у розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
Законом про Державний бюджет України, у
2013 році діяла редакція частини 5 статті
13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у відповідності з якою
щорічно до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Дія частини 5 статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» у 2013 році не
зупинялась, однак позивачу, всупереч
вказаній нормі, виплата щорічної
допомоги була здійснена у зменшеному
розмірі 2110 гривень .

При цьому Управління керувалося
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2013 року №149.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Також, позивачем заявлені позовні
вимоги до відповідачів про стягнення
недоплаченої щорічної грошової
допомоги до 5 травня з урахуванням
індексу інфляції та 3% річних - на
підставі статті 625 ЦК України.

Перевіряючи обґрунтованість
зазначених вимог, суд дійшов до
наступних висновків.

За частиною 2 статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За частиною 2 статті 1 ЦК України до
майнових відносин, заснованих на
адміністративному або іншому владному
підпорядкуванні однієї сторони другій
стороні, а також до податкових,
бюджетних відносин цивільне
законодавство не застосовується, якщо
інше не встановлено законом.

Між сторонами по адміністративній
справі виник публічно-правових спір з
приводу виплати бюджетних коштів,
відсутній закон про стягнення
недоплачених з бюджету коштів з
урахуванням індексу інфляції та 3%
відсотків річних ( як вимагає позивач)
немає, суд дійшов про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1 у цієї частині та відмову у їх
задоволенні.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З урахуванням усього вищевикладеного у
сукупності, суд дійшов до висновку, що
порушені права позивача у сфері
публічно-правових відносин, будуть
захищені та відновлені шляхом визнання
протиправними дій Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим по виплаті ОСОБА_1 у період 2009-2011
рр., та за 2013 р. одноразової щорічної
грошової допомоги до 5 травня – у
відповідності з частиною 5 статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у заниженому розмірі;
зобов’язання Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим зробити ОСОБА_1 з підстав частини 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» перерахунок
одноразової грошової допомоги до 5
травня з розрахунку 8 мінімальних
пенсій за віком у період 2009-2011 роки, та
за 2013 рік та виплатити недоплачені суми
цієї допомоги.

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до
Міністерства соціальної політики
України Автономної Республіки Крим,
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим, Головного
Управління Державної казначейської
служби України в Автономній Республіці
Крим про визнання порушеним з 2005 року
права на отримання щорічної разової
грошової допомоги, визнання
незаконними бездіяльності
Міністерства праці та соціальної
політики АР Крим, Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим, стягнення з відповідачів
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня - за 2008 рік та за 2012 рік,
стягнення сум щорічної разової
грошової допомоги з урахуванням
індексу інфляції та трьох відсотків
річних слід відмовити підстав,
наведених у мотивувальній чстині
постанови.

На підставі частини 5 статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», статей 1, 625 Цивільного
Кодексу України, Рішення
Конституційного суду України від 22.05.2008
р. N 10-рп/2008 у справі за конституційними
поданнями Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66
розділу II, пункту 3 розділу III Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 67
розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України),
керуючись статтями 2, 6, 7, 9-11, 17-18, 159, 162,
185-186 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,–

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 Алєксандровіча
– задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим по виплаті ОСОБА_1 Алєксандровічу
у період 2009-2011 рр., та за 2013 р.
одноразової щорічної грошової
допомоги до 5 травня – у відповідності
з частиною 5 статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» у заниженому
розмірі.

Зобов’язати Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим зробити ОСОБА_1 Алєксандровічу, з
підстав частини 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
перерахунок одноразової грошової
допомоги до 5 травня з розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком у період
2009-2011 рр., та за 2013 рік та виплатити
недоплачені за цей час суми цієї
допомоги.

ОСОБА_1 Алєксандровічу у задоволенні
позовних вимог до Міністерства
соціальної політики України
Автономної Республіки Крим, Управління
праці та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим, Головного Управління Державної
казначейської служби України в
Автономній Республіці Крим визнання
незаконними бездіяльності
Міністерства праці та соціальної
політики АР Крим, Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим, стягнення з відповідачів
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня - за 2008 рік та за 2012 рік,
стягнення сум щорічної разової
грошової допомоги з урахуванням
індексу інфляції та трьох відсотків
річних – відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя