Справа № 816/6582/13-а
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року м.ПолтаваСправа №
816/6582/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Мандрика Х.С.,

представника позивача - Порохня В.А.,
Ліпін Ю.А.,

представника відповідача - Прокопчук
О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Покровська" до Карлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Покровська" звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Карлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (надалі - Карлівська ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень.

Позивач просив визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення Карлівської ОДПІ
№ від 24.09.2013 року та № від
245.09.2013 року.

В обґрунтування таких вимог позивач
вказував, що оскаржуваними рішеннями
йому було донараховано відповідачем
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість, а також визначено суму
завищення від"ємного значення з ПДВ. Ці
рішення прийняті на підставі висновків
Акту позапланової виїзної перевірки
№30/22/32534993 від 10.09.2013 року (надалі - Акт)
про порушення позивачем норм
податкового законодавства. З
висновками про вчинення ним таких
порушень позивач не погоджувався,
стверджуючи, що ним було правомірно
включено відповідні суми до загальної
та скороченої декларацій з ПДВ за
відповідні звітні періоди, а позиція
податкового органу є помилковою та не
ґрунтується на вимогах законодавства.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позов та надали
пояснення по суті справи, аналогічні
обґрунтуванню позову.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував, як і представник
відповідача у судовому засіданні.
Представник надав пояснення по змісту
заперечень, у яких доводив
обґрунтованість висновків Акту та
недоведеність тверджень позивача, а
відтак - обґрунтованість оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову з
огляду на таке.

Судом встановлено, що ТОВ «Агрофірма
«Покровське» зареєстроване як
юридична особа 24.10.2003 року Машівською
районною державною адміністрацією,
здійснює свою діяльність у Машівському
районі Полтавської області. Перебуває
на податковому обліку у Машівському
відділенні Карлівської ОДПІ як платник
на загальній системі оподаткування.
З-поміж іншого є платником ПДВ та
фіксованого сільськогосподарського
податку. У період, за який проводилася
перевірка і за який сформовані спірні
грошові зобов'язання, ТОВ «Агрофірма
«Покровське» було зареєстроване як
суб'єкт спеціального режиму
оподаткування ПДВ, згідно свідоцтва
від 06.02.209 року (анульоване 29.12.2012 року у
зв'язку із перереєстрацією) та згідно
свідоцтва від 29.12.2012 року, що видавалися
Машівським відділенням Карлівської
ОДПІ.

Згідно реєстраційних документів,
основними видами діяльності ТОВ
«Агрофірма «Покровське» за КВЕД є:

- вирощування зернових та
технічних культур;

- оптова торгівля зерном, насінням
та кормами для тварин;

- інші види оптової торгівлі;

- роздрібна торгівля з лотків та на
ринках;

- надання послуг у рослинництві;
облаштування ландшафту;

- посередництво у торгівлі
товарами широкого асортименту.

У період з 13.08.2013 року по 03.09.2013 року
Карлівською ОДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТОВ «Агрофірма «Покровське»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 року.

Підстави та процедура проведення
перевірки позивачем не оскаржувалися.

За наслідками проведення перевірки
Карлівською ОДПІ складено Акт
№30/22/32534993 від 10.09.2013 року, який
підписано представником платника із
запереченнями.

Висновками Акту встановлено порушення
ТОВ «Агрофірма «Покровська»:

- п. 3.1 ст. 3, п. 7.3 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» та п.
185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 п.
209.15.1 Податкового кодексу України, що
виразилося у заниженні податку на
додану вартість по загальній
декларації у загальній сумі 264 339 грн. за
липень 2010 року - квітень 2013 року;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
виразилося у завищенні податку на
додану вартість по скороченій
декларації на загальну суму 7 262 грн. за
листопад 2011 року, грудень та березень
2012 року;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, що
виразилося у завищенні від'ємного
значення податку на додану вартість по
скороченій декларації в розмірі 757 грн.
за вересень 2010 року та лютий 2013 року.

Висновки про наявність у діях платника
таких порушень обґрунтовані тим, що
платником (ТОВ «Агрофірма
«Покровська»), як на думку податкового
органу:

- занижено задекларований показник
податкових зобов'язань з ПДВ на 247 652
грн. за період з липня 2010 року по
грудень 2012 року шляхом включення цієї
суми до складу податкових зобов'язань
скороченої, у той час як відповідні
зобов'язання підлягали включенню до
складу загальної декларації з ПДВ.

Ця сума була включена платником до
складу зобов'язань скороченої
декларації з ПДВ на підставі надання
послуг, які, як на думку податкового
органу, не відповідають критеріям,
встановленим ст. 8-1 Закону України «Про
податок на додану вартість» та ст. 209
Податкового кодексу України. Зокрема,
це були послуги з автоперевезення,
послуги з використанням
сільськогосподарської техніки, надані
іншим суб'єктам господарювання
(послуги по збиранню зернових, по
внесенню міндобрив, по внесенню
гербіцидів, суборенда землі, отримане
відшкодування збитків за загибель
посівів користувачу земельної ділянки,
харчування працівників).

Відповідач вважав, що наведений вище
перелік послуг не підпадає під дію
спеціального режиму оподаткування ПДВ.
З-поміж іншого, в силу того факту, що
такі види діяльності не були внесені
платником на момент надання
відповідних послуг, до Свідоцтва про
реєстрацію ТОВ «Агрофірма
«Покровська» суб'єктом спеціального
режиму оподаткування ПДВ;

- платником було завищено податковий
кредит на 3 400 грн. за скороченою
декларацією з ПДВ за грудень 2011 року,
березень 2012 року, грудень 2012 року та
лютий 2012 року внаслідок включення до
складу вказаного податкового кредиту
сум послуг
інформаційно-консультаційних та
послуг тендеру, які не відносяться до
господарської діяльності
підприємства, що підпадала б під
визначення ст.209 ПК України, та, окрім
того, не підтверджені належним чином
первинною господарсько-бухгалтерською
документацією;

- платником допущено завищення
податкового кредиту з ПДВ за серпень 2011
року - жовтень 2012 року в загальній сумі
16 687 грн. Зокрема, було включено до
складу податкового кредиту загальної
декларації з ПДВ суми ПДВ з отриманих
послуг, що підлягала включенню до
складу декларації з ПДВ скороченої (10
293,93 грн. - перевезення власної
вирощеної кукурудзи). До складу
загальної декларації з ПДВ було
безпідставно включено суму
податкового кредиту 6 392,50 грн.
(інформаційно-консультаційні послуги,
послуги тендеру), які не підтверджені
первинною документацією та не
відносяться до господарської
діяльності підприємства. Зокрема, на
підтвердження факту реальності,
легальності даних послуг, як вказує
податковий орган, платником було
надано виключно акти виконаних робіт
(наданих послуг) від ПАТ «КБ
«Приватбанк», у яких відсутня
інформація про перелік наданих послуг,
постачальників товарів, робіт, послуг,
зміст, переможців проведених тендерів;

- платником включено до складу
податкового кредиту за вересень 2012
року суму ПДВ 257 грн. за податковою
накладною № 253 від 31.08.2010 року від
контрагента ТОВ «Приват-Агро-Альянс»,
таким чином задекларувавши цей кредит
два рази, оскільки ця податкова
накладна вже була включена до складу
податкового кредиту у вересні 2010 року.
Таким чином завищено податковий кредит
на зазначену суму;

- платником включено до складу
податкового кредиту суму ПДВ 4 361,89 грн.
від контрагента ТОВ «Астарта-Київ» з
датою виписки більш ніж 365 днів.

Платник подав заперечення на Акт
перевірки, не погоджуючись із його
висновками. Однак, Карлівська ОДПІ
листом від 19.09.2013 року залишила вказані
заперечення без розгляду у зв'язку із
пропуском строку їх подання.

За результатами перевірки на підставі
висновків Акту Карлівською ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «В4» №
від 24.09.2013 року, яким визначено
завищення задекларованого від'ємного
значення з ПДВ на загальну суму 757,0 грн.,
а також податкове повідомлення-рішення
форми «Р» № від 24.09.2013 року, яким
збільшено грошові зобов'язання з ПДВ на
264 339,0 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження скарги платника були
залишені податковими органами без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення - без змін.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінюючи з точки зору
відповідності наведеним критеріям
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а також
доведеність та обґрунтованість вимог
позивача, суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено правомірність
формування ним показників свого
податкового обліку, а відповідно -
протиправності оскаржуваних рішень.

Норми податкового законодавства,
про порушення яких позивачем
стверджував податковий орган,
викладені наступним чином.

Згідно п. 3.1 ст.3 Закону України «Про
податок на додану вартість», чинного на
час здійснення окремих господарських
операцій, під час яких були вчинені
окремі спірні порушення, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

3.1.1. поставки товарів та послуг, місце
поставки яких знаходиться на митній
території України, у тому числі
операції з:

передачі права власності на об'єкт
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця;

передачі об'єкта фінансового лізингу в
розпорядження лізингоотримувача;

поставки послуг з міжнародних
перевезень пасажирів, багажу та
вантажів автомобільним транспортом, а
також міжнародних відправлень
будь-яким видом транспорту на відрізку
від пункту їх відправлення (прийняття
для перевезення) на митній території
України до пункту їх митного
оформлення, а також від пункту їх
митного оформлення до пункту
призначення (доставки) на митній
території України;

поставки послуг з міжнародних
перевезень пасажирів, багажу та
вантажів (крім міжнародних
відправлень) будь-яким видом
транспорту (крім автомобільного) на
відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту проведення
прикордонного контролю з їх випуску за
межі державного кордону України, а
також від пункту прикордонного
контролю з їх впуску у межі державного
кордону України до пункту їх
призначення (доставки) на митній
території України;

в інших випадках, визначених цим
Законом;

3.1.2. ввезення товарів (супутніх послуг)
у митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорту) згідно з положеннями
глав 29 - 30 Митного кодексу України.

З метою оподаткування цим податком до
імпорту також прирівнюються операції з
ввезення на митну територію України:

об'єкта лізингу (крім повернення
об'єкта оперативного лізингу, раніше
наданого (вивезеного) лізингодавцем чи
іншою особою за його дорученням з
території України у митному режимі
тимчасового вивезення (ввезення) для
вільного обігу згідно з положеннями
глави 34 Митного кодексу України);

об'єкта майнової застави на користь
заставодержателя (іншої особи за його
дорученням);

майна, переданого у схов (відповідальне
зберігання) або в користування чи
розпорядження;

товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони згідно з положеннями глав 35 - 37
Митного кодексу України для їх
подальшого вільного обігу на території
України (крім поставки на територію
іншого магазину безмитної торгівлі,
митного складу та спеціальної митної
зони (тільки для спеціальних митних
зон, які відповідно до закону мають
тотожні умови оподаткування цим
податком);

продуктів переробки (готової
продукції) з-під митного режиму
переробки на митній території України
згідно з положеннями глави 38 Митного
кодексу України;

продуктів переробки (готової
продукції) з-під митного режиму
переробки за межами митної території
України згідно з положеннями глави 39
Митного кодексу України (крім
транспортних засобів, які
відправлялися під митним режимом
переробки за межі митного кордону
України з метою їх ремонту та
повертаються на митну територію
України для їх подальшого вільного
обігу);

товарів (супутніх послуг) за будь-якими
іншими договорами, які не передбачають
передання права власності на такі
товари (супутні послуги) або
передбачають їх обмін на корпоративні
права чи цінні папери, у тому числі якщо
таке ввезення пов'язано з поверненням
товарів у зв'язку з припиненням дії
зазначених договорів;

в інших випадках, визначених цим
Законом.

З набранням чинності Податковим
кодексом України аналогічна норма була
викладена у ст. 185 ПК України:

185.1. Об'єктом оподаткування є операції
платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Відповідно до ст. 187 ПК України (до
набрання чинності ПК України
аналогічна норма п. ст. 7.3 Закону
України «Про податок на додану
вартість»): датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку

Згідно ст.198.1 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

198.2. Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів та з
постачання послуг нерезидентом на
митній території України датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

198.3. Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Крім того, податковий орган вказував на
порушення платником ст. 198.6 ПК України,
згідно якої не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі, якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У разі, якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Платники податку, що застосовували
касовий метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні
ними права власності на заставне майно
з метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

При визначенні податковим органом
порушень податкового законодавства
при формуванні показників податкового
обліку за скороченою декларацією з ПДВ,
йшлося про ст. 209.2 ПК України,
відповідно до якої згідно із
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Згідно ст. 209.15 цього ж Закону визначено
критерії віднесення сум до складу
податкових зобов'язань та податкового
кредиту за скороченою декларацією: для
цілей цієї статті застосовуються такі
терміни:

209.15.1. виробничі фактори, за рахунок
яких сформовано податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції, а
також основні фонди, які придбаваються
(споруджуються) з метою їх використання
у виробництві сільськогосподарської
продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні
фонди, виготовлені та/або придбані,
використовуються
сільськогосподарським підприємством
частково для виготовлення
сільськогосподарських товарів
(послуг), а частково для інших
товарів/послуг, то сума сплаченого
(нарахованого) податкового кредиту
розподіляється виходячи з частки
використання таких товарів/послуг,
основних фондів в операціях
сільськогосподарського виробництва та
відповідно в інших операціях;

б) послуги, супутні постачанню
сільськогосподарського товару, який
вирощується, відгодовується,
виловлюється або збирається
(заготовлюється) безпосередньо
платником податку:

сіяння та саджання рослин, збирання
врожаю, його брикетування чи
складування, проведення інших польових
робіт, включаючи внесення добрив та
засобів захисту рослин;

пакування та підготовка до продажу, у
тому числі сушіння, очищення,
розмелювання, дезінфекція та
силосування сільськогосподарської
продукції (01.41.0 КВЕД);

зберігання сільськогосподарської
продукції;

вирощування, розведення, відгодівля та
забій свійських сільськогосподарських
тварин, застосування засобів захисту
тварин, проведення протиепізоотичних
заходів;

отримання послуг з використання
сільськогосподарської техніки, крім
отримання її у фінансову оренду
(лізинг);

отримання послуг, супутніх веденню
сільськогосподарської діяльності, а
саме з питань оподаткування,
бухгалтерської звітності та обліку,
організації внутрішнього виробничого
управління (74.14.0 КВЕД);

знищення бур'яну та шкідливих комах,
оброблення посівів і
сільськогосподарських площ засобами
захисту рослин, а також використання
засобів захисту тварин;

експлуатація меліоративних
зрошувальних та осушувальних систем
для посівних площ і
сільськогосподарських угідь;

розділ м'яса для товарної кондиції.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно із
статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

В даному випадку належними
доказами правильності формування
позивачем показників свого
податкового обліку мають бути первинні
бухгалтерські документи, що
підтверджували б правомірність
віднесення спірних сум до податкового
кредиту та зобов'язань з точки зору їх
пов'язаності із господарською
діяльністю платника, доводили б те, що
відповідні суми були витрачені на
компенсацію виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит; підтверджували б нарахування
сум зобов'язань саме на реалізовану
продукцію сільськогосподарського
характеру власного виробництва, тощо.

Однак, незважаючи на пропозиції
суду надати відповідні докази,
первинні бухгалтерські документи,
позивачем повного та достатнього
обсягу доказів на підтвердження
обґрунтованості своєї позиції надано
не було.

Зокрема, представниками позивача
не було надано жодних документів, які б
підтверджували правомірність
віднесення суми 247 652 грн. за період з
липня 2010 року по грудень 2012 року до
складу податкових зобов'язань
скороченої (послуги з автоперевезення,
послуги з використанням
сільськогосподарської техніки, надані
іншим суб'єктам господарювання
(послуги по збиранню зернових, по
внесенню міндобрив, по внесенню
гербіцидів), суборенда землі, отримане
відшкодування збитків за загибель
посівів користувачу земельної ділянки,
харчування працівників).

Ця сума була включена платником до
складу зобов'язань скороченої
декларації з ПДВ на підставі надання
послуг, які, як на думку податкового
органу, не відповідають критеріям,
встановленим ст. 8-1 Закону України «Про
податок на додану вартість» та ст. 209
Податкового кодексу України.

Позивачем не надано жодних документів,
які б давали змогу пов'язати
вищевказані послуги з діяльністю з
виготовлення сільськогосподарської
продукції та можливість оцінити
зазначені послуги з точки зору
відношення їх до законодавчо
визначених критеріїв, за якими вони
могли б підпадати під дію спеціального
режиму оподаткування ПДВ.

Єдині докази, які платник надав суду,
стосувалися
інформаційно-консультаційних послуг
та послуг з проведення тендерів,
наданих ПАТ «КБ «Приватбанк». Так, суду
було надано договори зі вказаним
контрагентом, а також податкові
накладні, виписані за фактом надання
цих послуг. Акти виконаних робіт,
докази оплати, інші документи не були
надані.

За наслідком дослідження цих доказів,
суд погоджується з податковим органом
з того приводу, що з наданих документів
неможливо встановити змісту послуг, їх
відношення до господарської
діяльності товариства, господарську
мету їх отримання (надання), інші
фактори, які б давали змогу оцінити
правомірність включення відповідних
сум до складу податкового кредиту.

Відтак, суд погоджується з позицією
відповідача про непідтвердженість
відповідних сум податкового кредиту
належним первинним документами.

Суд зауважує, що в частині двічі
облікованої податкової накладної (від
ТОВ «Приват-Агро-Альянс», порушення
наведено в описовій частині постанови),
а також в частині включення сум до
податкового кредиту за податковою
накладною, строки включення якої
минули - позивач взагалі не надав
жодних пояснень, обґрунтувань, доказів.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про непідтвердженість позовних вимог
ТОВ «Агрофірма «Покровська» належними
доказами, тому у задоволенні даного
позову - відмовляє.

У відповідності до ст.94 КАС України,
судові витрати поверненню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити
у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено
30 грудня 2013 року.

Суддя
І.С. Шевяков