Справа № 823/3888/13-а
Суддя: С.О.Кульчицький
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
справа № 823/3888/13-а

09 год. 35 хв.
м.
Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого - судді Кульчицького С.О.,

при секретарі - Поштаренку О.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Тальнівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправними дій
та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою звернулась фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 до
Тальнівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області, в якій просить визнати
протиправними дії відповідача та
скасувати вимогу від 21.11.2013 року № Ф-32.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що відповідач своїми діями
порушив норми ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» щодо
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Позивач в судовому засіданні
адміністративний позов підтримав та
просив задовольнити його в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, однак надав суду
заперечення на адміністративний позов
та клопотання про розгляд справи без
участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача,
розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець, перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від
08.07.2010 року, що набрав чинності з 01.01.2011
року.

Відповідно до статті 1 Закону № 2464,
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування згідно статті 4
Закону № 2464 є, зокрема:

2) фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності;

3) особи, які забезпечують себе роботою
самостійно - займаються незалежною
професійною діяльністю, а саме
науковою, літературною, артистичною,
художньою, освітньою або викладацькою,
а також медичною, юридичною практикою,
в тому числі адвокатською,
нотаріальною діяльністю, або особи, які
провадять релігійну (місіонерську)
діяльність, іншу подібну діяльність та
отримують дохід безпосередньо від цієї
діяльності, за умови, що такі особи не є
найманими працівниками чи
підприємцями.

З огляду на викладені вище норми Закону
№ 2464 позивач є страхувальником, в
розумінні цього Закону, та
зареєстрований як платник єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до наданого посвідчення
серії НОМЕР_1 позивач є громадянином ,
який постійно проживає, або постійно
працює на території посиленого
радіологічного контролю (категорія 4).

В матеріалах справи міститься копія
пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2,
згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 є
пенсіонером за віком - довічно.

На підставі ст. 25 Закону України № 2464
Тальнівською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області направлено позивачу вимогу від
21.11.2013 року № Ф-32 про визначення суми
недоїмки позивачу зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 398 грн. 01
коп.

Суд вважає необґрунтованими дії
відповідача щодо нарахування позивачу
недоїмки в сумі 398 грн. 01 коп., виходячи з
наступного.

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 року
№ 1058-VI «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачає чітке визначення поняття
«пенсіонер» - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом.

Частиною 1 ст. 26 даного Закону
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 26 Закону № 1058
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464 єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування згідно
статті 4 Закону № 2464 є зокрема: фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності; особи, які
забезпечують себе роботою самостійно -
займаються незалежною професійною
діяльністю, а саме науковою,
літературною, артистичною, художньою,
освітньою або викладацькою, а також
медичною, юридичною практикою, в тому
числі адвокатською, нотаріальною
діяльністю, або особи, які провадять
релігійну (місіонерську) діяльність,
іншу подібну діяльність та отримують
дохід безпосередньо від цієї
діяльності, за умови, що такі особи не є
найманими працівниками чи
підприємцями тощо.

Відповідно до ч. 1 статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 796-ХІІ від 28.02.1991 року (далі - Закон №
796), особам, які працювали або проживали
на територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» залежно від
категорій осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно статті 14 Закону № 796 для
встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи: 1) інваліди з числа
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та потерпілих
від Чорнобильської катастрофи (статті
10, 11 і ч. З статті 12), щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, хворі внаслідок
Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу, - категорія 1; 2)
учасники ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження: - з моменту аварії до 1
липня 1986 року - незалежно від кількості
робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних
днів, а також потерпілі від
Чорнобильської катастрофи; -
евакуйовані у 1986 році із зони
відчуження (в тому числі особи, які на
момент евакуації перебували у стані
внутрішньоутробного розвитку, після
досягнення ними повноліття); - особи,
які постійно проживали у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення, - категорія 2;
3) учасники ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які працювали: -
у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних
днів; - у зоні відчуження в 1987 році - від 1
до 14 календарних днів; - у зоні
відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30
календарних днів; - на діючих пунктах
санітарної обробки населення і
дезактивації техніки або їх
будівництві - не менше 14 календарних
днів у 1986 році, а також потерпілі від
Чорнобильської катастрофи (не
віднесені до категорії 2), які: -
постійно проживали на територіях зон
безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення на день аварії або які за
станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
не менше двох років, а на території зони
гарантованого добровільного
відселення - не менше трьох років та
відселені або самостійно переселилися
з цих територій; - постійно проживають
або постійно працюють чи постійно
навчаються у зонах безумовного
(обов'язкового) та гарантованого
добровільного відселення за умови, що
вони за станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали чи постійно
навчалися у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення не менше
двох років, а у зоні гарантованого
добровільного відселення - не менше
трьох років, - категорія 3; 4) особи, які
постійно проживають або постійно
працюють чи постійно навчаються на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, за умови,
що вони за станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали чи постійно
навчалися у цій зоні не менше чотирьох
років, - категорія 4.

Таким чином, спеціальним законом
встановлені умови надання пенсій за
віком особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону України "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України" ст. 4 Закону №2464-VI доповнено ч.
4, згідно з якою особи, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу і обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію. У зв'язку з тим,
що позивач отримує пенсію за віком, а ч.
4 ст.4 Закону № 2464-VI не містить
застережень щодо її незастосування до
осіб, яким пенсію за віком призначено
на пільгових умовах на підставі Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», суд
вважає, що оскаржувана вимога підлягає
скасуванню.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають повному задоволенню.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено,
що до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 86, 94, 97, 122, 128, ст.
ст. 158-163 КАС України, Черкаський
окружний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними дії
Тальнівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області щодо нарахування фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 недоїмки зі
сплати єдиного внеску в сумі 398 грн. 01
коп.

Скасувати вимогу Тальнівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
21.11.2013 року № Ф-32.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 172
(сто сімдесят дві) грн. 05 коп.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185 -
187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено
09.01.2014 року.

Головуючий

С.О.Кульчицький