Справа № 21-448а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О.,
Тітова Ю.Г., -розглянувши в порядку
письмового провадження справу за
позовом фізичної особи-підприємця
(далі - ФОП) ОСОБА_10 до управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах
(далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно)
про скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

30 січня 2013 року ФОП ОСОБА_10 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
скасувати рішення управління ПФУ від 23
січня 2013 року № 135 про застосування
фінансових санкцій в сумі 6281 грн 39 коп.
за несвоєчасно обчислені та не
сплачені страхові внески (далі -
рішення № 135) та списати зазначені
санкції у зв'язку з тим, що відповідач
порушив вимоги статті 106 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

За результатами позапланової
перевірки дотримання позивачем
законодавства про державне пенсійне
страхування за період з

20 жовтня 2003 року по 30 листопада 2012 року
управління ПФУ склало акт від 12 грудня
2012 року № 697/05-15 (далі - акт перевірки),
згідно з яким позивач у січні-березні
2004 року не нарахував страхові внески за
ставкою 32 відсотки на фонд заробітної
плати працівників, що призвело до
несплати страхових внесків в сумі 1198
грн 10 коп.

За донарахування сум своєчасно не
обчислених та не сплачених зазначених
внесків управління ПФУ відповідно до
пункту 4 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV рішенням № 135
застосовувало до

ФОП ОСОБА_10 штраф у сумі 6281 грн 39 коп.

Сумський окружний адміністративний
суд постановою від

14 березня 2013 року позов задовольнив
частково: рішення № 135 скасував, а у
задоволенні вимог про списання
нарахованих штрафних санкцій в сумі

6281 грн 39 коп. відмовив у зв'язку з тим, що
після скасування рішення у
страхувальника припиняється обов'язок
сплати нарахованих фінансових санкцій.
Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
частиною п'ятнадцятою статті 106 Закону
№ 1058-IV органам ПФУ заборонено
нараховувати фінансові санкції
фізичним особам-суб'єктам
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), за несплату відповідних
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, які
така фізична особа-суб'єкт
підприємницької діяльності
зобов'язана сплачувати відповідно до
Закону.

Харківський апеляційний
адміністративний суд постановою від

14 травня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 5 вересня 2013 року, рішення
суду першої інстанції про скасування
рішення № 135 скасував та ухвалив у цій
частині нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовив. Своє рішення
суд обґрунтував тим, що заборгованість
ФОП ОСОБА_10 зі сплати страхових внесків
виникла за період січень-березень 2004
року, а отже, управління ПФУ правомірно
керувалося законодавством, що діяло на
момент виникнення такої
заборгованості, оскільки пунктом 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України від

8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (далі -
Закон

№ 2464-VI) передбачено стягнення штрафних
санкцій та заборгованості зі сплати
страхових внесків, нарахованих та/або
не сплачених станом на

1 січня 2011 року, в порядку, що діяв до 1
січня 2011 року.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 5
вересня 2013 року з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), ФОП
ОСОБА_10 просить ухвалу суду касаційної
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким скасувати рішення № 135.

На обґрунтування мотивів перегляду
судового рішення ФОП ОСОБА_10 послався
на неоднакове застосування судом
касаційної інстанції пункту 4 частини
дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV та
абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VI, а
також додав копії ухвал Вищого
адміністративного суду України від 20
січня 2011 року

справа № К-7093/08), 8 серпня 2013 року (справа
№ К/9991/51192/12) та постанови цього ж суду
від 17 липня 2013 року (справа № К/800/21792/13),
які, на думку заявника, підтверджують
неоднакове застосування касаційним
судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У наданих заявником для порівняння
рішеннях касаційний суд у подібних
правовідносинах врахував той факт, що
орган ПФУ прийняв рішення про
застосування фінансових санкцій після
1 січня 2011 року, та дотримувався
позиції, що пункт 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VІ
передбачає можливість стягнення
органами ПФУ фінансових санкцій,
нарахованих та/або не сплачених у
період до 1 січня 2011 року, але не надає
повноважень нараховувати такі санкції
після зазначеного терміну.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
неоднакове застосування касаційним
судом у подібних правовідносинах
пункту 4 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV та абзацу п'ятого пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI.

Пунктом 4 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV (у редакції, що була
чинною на час, за який донараховано
страхові внески) передбачено випадки
застосування фінансових санкцій
виконавчими органами Пенсійного фонду
до страхувальників, зокрема за
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду або страхувальником
сум своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року
підпунктом «й» пункту 12 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VI зі
статті 106 Закону № 1058-IV було виключено
частину дев'яту.

Згідно з абзацом п'ятим пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Суди встановили факт наявності не
обчислених та не сплачених

ФОП ОСОБА_10 за січень-березень 2004 року
страхових внесків у сумі

1198 грн 10 коп., який був виявлений
управлінням ПФУ за ініціативою
позивача, що підтверджено матеріалами
справи та актом перевірки.

Проаналізувавши наведені норми,
колегія суддів дійшла правового
висновку, що заборгованість, яка
виникла до 1 січня 2011 року у зв'язку з
несплатою страхових внесків, а відтак і
фінансові санкції, що були нараховані,
підлягають стягненню після 1 січня 2011
року, проте касаційний суд порушив
пункт 4 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV в частині перевірки
законності нарахування відповідачем
розміру штрафу у рішенні № 135.

Згадана норма права не дає підстав для
визначення суми штрафу наростаючим
підсумком у випадку, коли попередньо
борг зі сплати страхових внесків не був
визначений.

Слід також зазначити, що Верховний Суд
України аналогічну правову позицію вже
висловив у постановах від 7 травня 2012
року (справа

№ 21-300а12) і 3 грудня 2013 року (справа №
21-436а13).

Оскільки при вирішенні спору
касаційний суд допустив неоднакове
застосування норм матеріального права
до встановлених у справі обставин, а
також ураховуючи те, що відповідно до
частини другої статті 243 КАС Верховний
Суд України не наділений
повноваженнями щодо скасування чи
зміни рішень судів першої та
апеляційної інстанцій у справі, що
переглядається з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 цього Кодексу, заяву ФОП
ОСОБА_10 слід задовольнити частково -
скасувати ухвалу касаційного суду, а
справу направити на новий розгляд до
Вищого адміністративного суду України.

Окрім зазначеного, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України вважає
за необхідне звернути увагу суду
касаційної інстанції при перевірці ним
під час нового касаційного розгляду
правильності застосування судами норм
права і правової оцінки обставин
справи на те, що ФОП ОСОБА_10 на час
прийняття управлінням ПФУ рішення № 135
перебував на спрощеній системі
оподаткування, до суб'єктів якої
відповідно до абзацу другого частини
п'ятнадцятої статті 106 Закону

№ 1058-IV (зі змінами та доповненнями,
внесеними Законом України від

7 липня 2011 року № 3609-VI, чинними на час
виникнення спірних відносин) фінансові
санкції за несплату страхових внесків
не застосовуються.

Ураховуючи наведене та керуючись
статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву фізичної особи-підприємця
ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Вищого адміністративного суду
України від

5 вересня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.Б. Гусак
О.А. КороткихО.В. Кривенда
В.Л. МаринченкоП.В.
Панталієнко О.Б.
Прокопенко О.О.
Терлецький Ю.Г. Тітов