Справа № 804/11056/13-а
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2013-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І. при
секретаріМізері А.в. за участю:
представника позивача представника
відповідача Рязанцевої А.Ф. Максимової
А.І. розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Роменський завод продовольчих
товарів" до Державної податкової
інспекції у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Роменський завод
продовольчих товарів» ( далі ТОВ
«РЗПТ») звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому просить визнати
незаконними та скасувати податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів уДніпропетровській
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Роменський завод продовольчих
товарів » судовий збір в розмірі 2294,00
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що податковим органом було
проведено планову виїзну перевірку
ТОВ «Роменський завод продовольчих
№196/04-66-22-01/23824169 від 29.07.2013 року,
складеному за результатами перевірки,
зафіксовано численні порушення
законодавства та на підставі акта були
від 12 серпня 2013 року. Позивач вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення -
необґрунтованими, прийнятими з
порушенням вимог чинного
законодавства та такими, що підлягають
скасуванню. Висновки зазначені в акті
перевірки не відповідають фактичним
обставинам та повністю спростовуються
наявними первинними документами.
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі та просив його задовольнити,
посилаючись на обставини, що викладені
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «РЗПТ» відмовити.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
проаналізувавши чинне законодавство,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню з таких
Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Роменський завод продовольчих
зареєстроване 01.06.1998 року Виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради та знаходиться на податковому
обліку в Державній податковій
інспекції у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровську Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, як платник
податку на додану вартість.
На підставі направлень від 07.06.2013 року
із ст. 77 Податкового кодексу України
від 02 грудня 2010 року № 2755-VI Державною
податковою інспекцією у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведена планова виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «РЗПТ», з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2012 року по
За результатами перевірки податковою
інспекцією було складено Акт №
196/04-66-22-01/23824169 від 29.07.2013 року, яким
зафіксовано порушення ТОВ «Роменський
завод продовольчих товарів» п.198.2, п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755- IV, ТОВ «Роменський
завод продовольчих товарів » до складу
податкового кредиту віднесено суми
податку на додану вартість по
податковим накладним, за якими
відсутні господарські операції на
загальну суму ПДВ у розмірі 469780,53 грн., в
ст. 138, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI,
підприємством занижено податок на
прибуток підприємства у 2012 року на
загальну суму 568558 грн., у тому числі у 2
кварталі 2012 року - 283402 грн., 3 кварталі 2012
року - 129724 грн., 2-4 кварталах 2012 року - 155432
На підставі акту перевірки Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області було прийнято податкове
року, яким ТОВ «РЗПТ» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на суму
469780,00 грн. за основним платежем та 234890,27
грн. за штрафними санкціями; податкове
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на суму 568558 грн. за
основним платежем та 142139,50 грн. за
штрафними санкціями.
Підставою для прийняття зазначених
податкових повідомлень-рішень,
податковий орган визначив
нереальність господарських операцій
між позивачем та ТОВ «Нанотехнобуд» ,
ТОВ «Будсервіс», ПП « Корпорація Кіс»,
ТОВ «ТД Крохмалопродукт», про що
свідчить відсутність
товарно-транспортних накладних, а
також інформація з акту перевірки ТОВ
Проте, надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд не може
погодитись з вказаними доводами
відповідача, з огляду на нижченаведене.
Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Відповідно до пункту 22.1 статті 22
Податкового Кодексу України, об'єктом
оподаткування можуть бути майно,
товари, дохід (прибуток),операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші об'єкти, визначені податковим
законодавством, з наявністю яких
податкове законодавство пов'язує
виникнення у платника податкового
Стаття 134 Податкового Кодексу України
визначає об'єкт оподаткування податком
на прибуток підприємств, як прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, наданих послуг
та суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених згідно
зі статтями 138-143 цього Кодексу , з
урахуванням правил, встановлених
статтею 152 цього Кодексу; дохід
(прибуток) нерезидента, що підлягає
оподаткуванню згідно зі статтею 160
цього Кодексу, з джерелом походження з
У відповідності до пункту 138.1 статті 138
Податкового Кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 ст.138: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 ст.138, пунктом 140.1
статті 140 і статтею 141 ПК України; крім
витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї
статті 138 а у статті 139 ПК України.
Так, згідно пункту 138.2 статті 138
Податкового Кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податків витрат, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту139.1
статті 139 Податкового Кодексу України,
не включаються до складу витрат,
витрати не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
У відповідності до п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.
198 Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням чи виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку або
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями та іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Виходячи із системного аналізу
вказаних норм Податкового кодексу
України, податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не
ставиться у залежність від дотримання
вимог податкового законодавства і
сплатою податку до бюджету іншими
суб'єктами господарювання.
Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту для цілей оподаткування
податком на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
Тобто, для підтвердження даних
податкового обліку платника податку
можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
Господарською операцією, згідно зі ст. 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Також, вказана вимога щодо реальних
змін майнового стану платника
податків, як обов'язкова ознака
господарської операції, кореспондує і
з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, сама собою відсутність
окремих документів (ліцензій, дозволів
і т.п.), а так само помилки у їх
оформленні, не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.
Під час розгляду справи судом було
встановлено, що Товариством з
обмеженою відповідальністю «РЗПТ»
04.01.2011 року було укладено договір №2784 з
ТОВ «ТД «Крохмалопродукт» купівлі
крохмальної патоки. На виконання
зазначеного договору були оформлені
податкові накладні, видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні. Оплата підтверджується
платіжними дорученнями.
Товариством з обмеженою
відповідальністю «РЗПТ» 05.01.2011 року
було укладено договір №2 з ТОВ
«Будсервіс» на перевезення вантажів.
На виконання зазначеного договору були
оформлені податкові накладні, акти
надання послуг, товарно-транспортні
накладні. Оплата підтверджується
платіжними дорученнями.
Товариством з обмеженою
відповідальністю «РЗПТ» 01.01.2012 року
було укладено договір №431 з ПП
«Корпорація-Кіс» на перевезення
вантажів. На виконання зазначеного
договору були оформлені податкові
накладні, акти надання послуг,
товарно-транспортні накладні. Оплата
підтверджується платіжними
20.06.2012 року між позивачем та ТОВ
«Нанотехнобуд» було укладено угоду
№НА-20/06 на виконання робіт, а саме
виготовлення ємкості КМ-00-00-СБ.
Виконані роботи підтверджуються актом
надання послуг №НА-03/08 від 03.08.2012 року
та платіжним дорученням №548 від 17.07.2012
В матеріалах справи відсутні докази
визнання недійсними договорів,
укладених позивачем з вищезазначеними
контрагентами. Факт укладення таких
договорів і їх виконання обома
сторонами підтверджується фактичними
обставинами справи, зокрема первинними
документами, які фіксують здійснення
господарських операцій на виконання
В процесі розгляду справи позивачем
були надані первинні документи, копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
на підтвердження фактів здійснення
господарських операцій з
контрагентами, сумнівність яких
зазначена в акті перевірки, а саме
податкові накладні, видаткові
накладні, акти, платіжні доручення,
товарно-транспортні накладні.
Надані первинні документи
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та мають всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) як наслідок - вони є такими,
які підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку.
Усі товарно - матеріальні цінності та
послуги були використані у власній
господарській діяльності.
Окрім того, в процесі розгляду справи
відповідачем не було надано витягів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, які
б містили відповідні записи щодо
відсутності контрагентів позивача за
місцезнаходженням, припинення їх
юридичної особи, враховуючи передусім
період здійснення господарських
операцій. Відсутня також інформація,
що контрагенти позивача не були
зареєстровані платниками ПДВ та не
мали права видавати податкові
Отже, враховуючи, що первинні
бухгалтерські документи на поставку
товарів (надання робіт/послуг) від
контрагентів, виписані особами, які на
час їх видання не втратили статус
платника податку на додану вартість,
суд погоджується з позицією позивача
щодо правомірності включення сум за
цими правочинами до складу витрат та до
податкового кредиту сум ПДВ.
Щодо доводів податкового органу під
час розгляду даної справи про
відсутність у позивача під час
перевірки товаро-транспортних
накладних, які мають бути складені під
час здійснення господарських операцій,
то суд вважає, що відсутність таких
накладних не може бути розцінена як
спростування реальності спірних
господарських операцій, адже
товаро-транспортні (транспортні)
накладні призначені для обліку руху
товарно-матеріальних цінностей та
розрахунків за їх перевезення
автомобільним (або іншим) транспортом,
а відтак визначають взаємовідносини
по виконанню перевезення вантажів для
обліку транспортної роботи. Окрім того,
під час розгляду справи позивачем були
надані всі товаро - транспортні
накладні, які наявні в матеріалах
справи.
Суд, також зазначає, що сама собою
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні, не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Акти перевірок контрагентів позивача
не можуть бути безумовним доказом
нереальності чи то фіктивності
вчинених правочинів.
З огляду на наведене, на переконання
суду, господарські операції між
позивачем та ТОВ «ТД Крохмалопродукт»,
ТОВ «Будсервіс», ПП «Корпорація Кіс»,
ТОВ «Нанотехнобуд» є реальними,
направленими на настання правових
наслідків, які обумовлені ними та
підтверджені належним чином
складеними первинними документами.
Тобто, ТОВ «РЗПТ» має право на
відображення цих господарських
операцій у податковому обліку зокрема
при визначені об'єкту оподаткування
податком на додану вартість, включення
до складу валових витрат.
Суд також відмічає, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" позивач та його
контрагенти є окремими суб'єктами
права зі статусом юридичної особи, а
відтак за змістом Податкового кодексу
України позивач та контрагенти
позивача є окремими платниками податку
на додану вартість. За таких обставин,
межі юридичної відповідальності
кожного платника ПДВ, яка (слід
розуміти - відповідальність)
відповідно до статті 61 Конституції
України має індивідуальний характер,
поширюються на діяння, що визнаються
законом протиправними та були вчинені
саме цим платником. Притягнення
суб'єкта права до юридичної
відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, згідно з законом
Під час розгляду справи відповідачем
за правилами частини 2 статті 71 КАС
України не спростовано достовірності
відомостей первинних та розрахункових
документів, поданих платником податків
на підтвердження факту реальності
здійснення господарських операцій за
спірними правочинами, відповідачем не
доведено неможливості проведення
господарських операцій з урахуванням
фізичних характеристик товару,
просторових та часових факторів,
економічних чинників, не подано
доказів відсутності руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, доказів відсутності зміни
стану та структури активів, зобов'язань
чи власного капіталу сторін спірних
правочинів, доказів отримання майнової
вигоди чи права на таку вигоду
будь-кого з учасників операції
виключно шляхом зменшення бази
оподаткування з певного податку та/або
отримання коштів із Державного бюджету
за одночасної відсутності об'єктивної
можливості отримати майнову вигоду від
цієї операції в інший спосіб, доказів
отримання позивачем товарів (робіт,
послуг) від іншої особи ніж сторона за
У ході розгляду справи відповідачем не
доведений факт несумісності предмету
спірних правочинів з напрямом
господарської діяльності позивача.
Доказів того, що у спірних
правовідносинах позивач та його
контрагенти є пов'язаними особами,
були обізнані з обставинами
організації господарської діяльності
один одного, діяли взаємоузгоджено та
зловмисно, маючи на меті завдати шкоди
інтересам Держави, мали інший
матеріальний інтерес, ніж виконання
зобов'язань за спірними правочинами,
вчинені правочини об'єктивно не були
потрібні для організації
господарської діяльності позивача,
господарські операції за спірними
правочинами були відображені лише в
документообігу, а фактично не
відбулись і не спричинили змін у
структурі і складі активів сторін
спірних правочинів, відповідач до суду
За таких обставин суд вважає
помилковими висновки податкового
органу про завищення ТОВ «РЗПТ»
валових витрат та завищення
податкового кредиту.
Таким чином, оцінивши докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області не відповідають вимогам
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в зв'язку з чим
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Роменський завод продовольчих
товарів» підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Роменський завод продовольчих
товарів" до Державної податкової
інспекції у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити повністю.
Византи протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішенння
державної податкової інспекції у
Красногвардійському райні м.
Дніпропетровська від 12 серпня 2013 року
Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Роменський завод
продовольчих товарів" судовий збір у
розмірі 2 294,00 грн.
Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 13
листопада 2013 року

Суддя С.І.
Озерянська