Справа № 21-440а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,суддів:Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., Тітова
Ю.Г., -розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_10
до управління праці та соціального
захисту населення Вишгородської
районної державної адміністрації
Київської області (далі - Управління),
третя особа - колективне мале
підприємство «Фірма «Рось», про
стягнення недоотриманих сум
щомісячної доплати та щорічної
допомоги на оздоровлення,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_10 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправними дії Управління щодо
відмови у виплаті йому недонарахованих
сум щомісячної грошової доплати як
працюючому в зоні посиленого
радіологічного контролю за періоди з
січня 2002 року по вересень 2003 року, з
травня 2004 року по лютий 2006 року в
розмірі 7985 грн 91 коп., щомісячної
грошової доплати як працюючому
пенсіонеру в зоні посиленого
радіологічного контролю за період із
вересня 2004 року по лютий 2006 року в
розмірі 1072 грн 12 коп., щорічної допомоги
на оздоровлення за 2001-2008 роки в
розмірі 12 093 грн 20 коп., а також
зобов'язати відповідача виплатити
зазначені суми.

На обґрунтування позову ОСОБА_10
послався на те, що він є потерпілим від
наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії,
інвалідом ІІ групи, працюючим
пенсіонером в зоні посиленого
радіологічного контролю та має право
на пільги і компенсації, передбачені
Законом України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІI «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 796-ХІI).
Однак Управління протягом 2002-2009 років
неправомірно виплачувало йому
зазначені вище доплати та допомогу
згідно з постановами Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та 12 липня
2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення» (далі -
постанова № 562) у розмірах менших, ніж
ті, які передбачені статтями 39, 48 Закону
№ 796-ХІІ.

Вишгородський районний суд Київської
області постановою від 26 січня 2010 року
позов задовольнив частково: зобов'язав
Управління нарахувати ОСОБА_10
недоотриману щорічну допомогу на
оздоровлення. У задоволенні позову в
частині стягнення сум щомісячної
доплати працюючому в зоні посиленого
радіологічного контролю, а також
доплати працюючому пенсіонеру в зоні
посиленого радіологічного контролю
відмовив у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду.

Апеляційний суд Київської області
постановою від 28 вересня 2011 року
рішення суду першої інстанції
скасував, у задоволенні позову
відмовив.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 4 вересня 2013 року постанову
апеляційного суду залишив без змін та
погодився із висновком цього суду про
правомірність дій Управління під час
проведення належних ОСОБА_10 відповідно
до Закону № 796-ХІІ виплат.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України ОСОБА_10,
посилаючись на неоднакове
застосування касаційним судом статті 48
Закону № 796-ХІІ при вирішенні питання
щодо правомірності дій відповідача при
виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 рік, просить
скасувати ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 4
вересня 2013 року та прийняти нове судове
рішення.

На обґрунтування заяви додано ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 25 жовтня та 30 листопада 2012 року №№
К/9991/43703/11, К/9991/79354/11 відповідно,
у яких касаційний суд вказав на те, що
виплата органом соціального захисту
населення передбаченої статтею 48
Закону № 796-ХІІ щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 рік після 22
травня 2008 року у розмірі, встановленому
постановою № 562, а не у розмірі,
закріпленому зазначеною статтею
Закону № 796-ХІІ, є протиправною.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
відсутність підстав для її задоволення
з огляду на нижченаведене.

За правилами пункту 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС) одним
із мотивів перегляду Верховним Судом
України судових рішень в
адміністративних справах є неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування
їх подібності в різних рішеннях суду
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи,
перевірка правильності встановлення
яких не належить до компетенції
Верховного Суду України.

Обставини, встановлені судами першої
та апеляційної інстанцій у справі, що
розглядається, не дають підстав
вважати, що виплата Управлінням
позивачу передбаченої статтею 48 Закону
№ 796-ХІІ щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 рік проведена після
22 травня 2008 року, а також про те, що
оскарження таких дій суб'єкта владних
повноважень здійснено в межах
установленого частиною другою статті 99
КАС строку. Наведене не дає можливості
дійти висновку про неоднакове у
порівнянні з наданими заявником
рішеннями застосування касаційним
судом статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Викладені у заяві ОСОБА_10 доводи можуть
свідчити про неоднакове застосування
касаційним судом норм процесуального
права при перевірці ним правильності
правової оцінки судами першої та
апеляційної інстанцій обставин справи,
неповного їх з'ясування останніми.

Однак Верховний Суд України
позбавлений можливості усунути
розбіжності у застосуванні норм
процесуального права, які призвели до
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки відповідно до статті 235 КАС
Верховний Суд України переглядає
судові рішення в адміністративних
справах виключно з підстав і в порядку,
встановлених цим Кодексом, а підставою
для перегляду судових рішень в
адміністративних справах, як
установлено пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС, є неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Ураховуючи те, що обставини, які стали
підставою для перегляду справи,
не підтвердилися, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України,
керуючись частиною першою статті 244
Кодексу адміністративного судочинства
України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_10 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В. КривенкоСудді:
М.Б. Гусак О.А.
КороткихО.В. Кривенда
В.Л. Маринченко
П.В. Панталієнко
О.Б. Прокопенко О.О. Терлецький Ю.Г.
Тітов