Справа № 22-а-1006/2007
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2007-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий 1-ї інст. Зима І.Є.,
Рядок статзвіту №22
Шевченківський райсуд м.Львова. Справа № 22-а-1006/07
Доповідач: Обрізко І.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2007 року м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого
Обрізко І.М.

суддів: Багрія
В.М.

Улицького В.З.

за участю секретаря - Фацієвич М.Р.

позивача - ОСОБА_1., його
представника - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги військової частини А 2862, ОСОБА_1на постанову
Шевченківського районного суду м. Львова від 14 березня 2007 року по
адміністративній справі №2-а-200/07 за позовом ОСОБА_2в інтересах ОСОБА_1до
військової частини А 2862, Міністерства Оборони України про визнання дій
неправомірними, стягнення грошової сум,-

в с т а н о в и л а :

30.10.06 року ОСОБА_2. звернувся до
місцевого суду з заявою в інтересах ОСОБА_1., в якій ставив питання визнати дії
відповідача щодо не проведення з позивачем при звільненні його з дійсної
військової служби остаточного розрахунку з виплати грошової компенсації за не
отримане ним під час проходження служби речове майно. Просив стягнути з
відповідача грошову компенсацію замість речового майна в розмірі 4916 грн. 50
коп. та середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при
звільненні по день фактичного розрахунку з підстав передбачених ст.ст. 116, 117
КЗпП України, судові витрати.

Вимоги мотивував тим, що перебував
на службі у військовій частині А 2862, далі в/ч А 2862, однак з моменту
звільнення, з ним не було проведено повного розрахунку, а саме виплачено кошти
за речове майно.

Постановою Шевченківського
районного суду м. Львова від 14 березня 2007 року позов задоволено частково,
визнано дії в/ч А 2862 щодо не проведення з ОСОБА_1. при звільненні з дійсної
військової служби розрахунку з виплати грошової компенсації за не отримане
речове майно неправомірними, стягнуто в його користь 4916 грн. 50 коп., 51 грн.
судових витрат, а всього 4966 грн. 50 коп.. Врешті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним
судовим рішенням в/ч А 2862 подала апеляцію з якої із-за порушення норм
матеріального та процесуального права просить його скасувати та відмовити в
позові щодо стягнення компенсації за речове майно після березня 2000 року,
позаяк норма яка надавала право на отримання компенсації за таке майно
призупинена із вказаної дати.

Позивач ОСОБА_1. також не погодився
з ухваленою постановою в частині відмови виплати середнього розміру грошового
забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного
розрахунку, просить в цій частині її скасувати та новою постановою вимоги
задоволити. Покликається, що вказані обмеження звільненого військовослужбовця у
порівнянні із звільненим працівником не відповідають конституційному принципу
рівності конституційних прав і свобод громадян та рівності їх перед законом.
Крім цього, ст.9 ч.7 КАС України визначено, що у разі відсутності закону, що
регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить
із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, сторону позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційні скарги задоволити
частково.

Відповідно до ст.201 КАС України
суд апеляційної інстанції змінює постанову або ухвалу суду першої інстанції,
коли має місце правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи процесуального права, а також вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Задовольняючи частково позовні
вимоги районний суд виходив з того, що ст. 9 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі
пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Покликання сторони відповідача на призупинення цієї норми Законом України «Про
деякі міри по економії бюджетних коштів», який набрав чинності з 11.03.00 року
є безпідставні, оскільки норма встановлює обмеження щодо військовослужбовців, а
не військовозобов'язаних яким є позивач. Підтвердженням цього є вимоги
викладені в п. 18 Положення «Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил
речовим майном у мирний час», затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України № 1135 від 22 липня 1998 року. Щодо стягнення середнього розміру
грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку не є аргументовані позивачем, оскільки Законом така виплата
не передбачена, а норми трудового законодавства не поширюються щодо проходження
публічної служби.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин, однак помилково застосував правову норму, яка втратила чинність
та невірно зробив підрахунок сум, які підлягають стягненню в користь позивача.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та сторони не заперечують, що ОСОБА_1. проходив службу на
посаді техніка взводу дорожньо-патрульної служби роти військової інспекції
безпеки дорожнього руху 75 окремого батальйону військової служби правопорядку
ЗТУ. Був звільнений в запас 12.09.06 року, наказом № 174 командира в/ч А 2862.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей», яка діяла станом до внесення змін від 04 квітня 2006 року Законом
України №3591-ІУ, держава гарантує забезпечення військовослужбовцям матеріальне
та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян
України у військовій службі. Військовослужбовці одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Порядок і розміри грошового
та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість
речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України
з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

Згідно пункту 27 Положення «Про
порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших
військових формувань у мирний час», затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 28 жовтня 2004 року за №1444, військовослужбовці звільнені у запас
або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть
отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову
компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Покликання сторони відповідача на
те, що Законом України «Про деякі міри по економії бюджетних коштів» від
17.02.2000 року, який набрав чинності 11.03. цього ж року, була призупинена дія
ст. 9 ч. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців
і членів їх сімей», а тому позов повинен бути задоволений лише в частині
компенсації за речове майно не отримане позивачем до 11.03.2000 року
спростовується аналізом вище наведеного та ст.4 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», яка діяла на час
прийняття рішення судом першої інстанції, ст.9 Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу», згідно якого вказане обмеження стосується
військовослужбовців, а не військовозобов'язаних тобто осіб, які перебувають в
запасі.

Крім цього, виходячи з внесених
змін Законом України від 04 квітня 2006 року за № 3591-ІУ, стаття 9 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей», станом на час звільнення ОСОБА_1. зі служби, була викладена в іншій
редакції, а зміни до Законом України «Про деякі міри по економії бюджетних
коштів» від 17.02.2000 року внесені не були.

З огляду на означене, місцевий суд
прийшов до правильного висновку в частині задоволення позовних вимог про
стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно в розмірі 4966 грн.
50 коп., розрахунок який перепровірений в ході апеляційного розгляду справи,
однак помилково застосував п. 18 Положення «Про забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України № 1135 від 22 липня 1998 року, яке
втратило чинність згідно п.4 Положення «Про порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час»,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року за
№1444.

Судова колегія погоджується з позицією місцевого суду
який відмовив в частині вимог про виплату середнього розміру грошового
забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного
розрахунку, позаяк законодавчою базою щодо проходження публічної служби та
звільнення з неї подібного не передбачено, а покликання сторони позивача на
ст.ст.116, 117 КЗпП України про застосування їх в аспекті ч.7 ст.9 КАС України
до спірних правовідношень є неаргументовані, оскільки застосування аналогії
можливе за умови перебування відносин сторін у сфері дії публічного права та за
наявності норми, що регулює подібні за змістом адміністративно-правові
відносини.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних
скарг щодо скасування судового рішення першої інстанції суттєвими не являються
і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Разом з тим, вбачаються підстави для зміни вказаного
рішення із-за помилкового застосування правової норми, яка втратила чинність та
помилкового підрахунку розміру стягнутої суми в користь сторони позивача.

Керуючись статтями 195, 196, 198,
201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги військової частини А 2862, ОСОБА_1задоволити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 14
березня 2007 року змінити.

В мотивувальній частині замість п.18 Положення «Про забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил речовим майном у мирний час», затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1135 від 22 липня 1998 року, зазначити п. 27 Положення «Про
порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших
військових формувань у мирний час», затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 28 жовтня 2004 року за №1444.

В резолютивній частині
виправити арифметичну помилку зазначивши після слова «всього» замість 4966 грн.
50 коп., 4967 грн. 50 коп..

Врешті постанову
залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом одного місяця після набрання нею законної
сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Обрізко
І.М.

судді:
Багрій В.М.

Улицький
В.З.