Справа № 694/1614/13-а
Суддя: Гончаренко Т. В.
Дата ухвалення: 2013-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ
Справа № 694/1614/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2013 року
м.Звенигородка

Звенигородський районний
суд,Черкаської області

в складі:головуючої судді
Гончаренко Т.В.

при секретарі
Блискавки А.С.

з участю:представників позивачки
ОСОБА_1,ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3
сільської ради ОСОБА_4

представників третьої особи без
самостійних вимог на стороні

відповідача ОСОБА_3 сільської ради
ОСОБА_5,ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду м.Звенигородки
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_7 в особі представників позивача
ОСОБА_1,ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської
ради,Звенигородського
району,Черкаської області,третя особа
без самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_8 ради ОСОБА_9 про
визнання незаконним та скасування
рішення ОСОБА_3 сільської ради №34 від
14.06.2007 року,-

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2013 року позивачка звернулась
до суду з вказаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13
травня 2002 року померла її мати ОСОБА_10.
Після її смерті відкрилася спадщина
на належне їй домоволодіння №36 по
вулиці Гагаріна у с.Стецівка,
Звенигородського району Черкаської
області, яке розташоване на земельній
ділянці площею 0,24 га.

Позивачка, як дочка померлої ОСОБА_10,
відповідно до ст. 1222 та ст. 1261 ЦК України
є спадкоємцем першої черги, тому вона
13.08.2002 року звернулась до
Звенигородської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину.

Враховуючи те, що після смерті матері в
її будинку залишився проживати її
співмешканець ОСОБА_11, позивачка з ним
вирішили, що будинок він переоформить
на себе а вона, відповідно, у
встановлений піврічний строк
відмовиться від спадщини, але згодом
вони дане рішення змінили та ОСОБА_12
залишила за собою право на спадщину.
Тому, оскільки остання не зверталась до
нотаріуса із заявою про відмову від
спадщини, вона вважається такою що її
прийняла.

Тривалий час після смерті матері
позивачка не могла приїхати до України
в зв’язку з тим, що вона проживає в
Російській Федерації та має слабке
здоров’я, тому приїхала в с. Стецівка
лише наприкінці травня 2013 року.

Однак, у сільській раді вона дізналась,
що будинок, який вона прийняла у
спадщину, відповідно до рішення
сільської ради №34 від 14.06.2007 року
передано у власність гр. ОСОБА_13. 19.10.2011
року ОСОБА_13 померла. 09.11.2012 року помер
ОСОБА_11 Чи залишились після смерті
ОСОБА_13 спадкоємці позивачці не відомо.
Відповідно до довідки ОСОБА_3 сільської
ради від 20.06.2013 року №01-16/42, ОСОБА_13
склала заповіт на свого онука ОСОБА_14
Дану особу відшукати позивачці не
вдалось, як не вдалось і дізнатись чи
прийняв він спадщину після смерті баби.

Оскільки ОСОБА_12 лише 20 травня 2013 року
дізналась про винесене ОСОБА_3
сільською радою рішення №34 від 14.06.2007
року, яким порушено її право на
спадкове майно, строк на звернення до
суду необхідно рахувати саме з цієї
дати.

Враховуючи наведене, позивачка просила
суд визнати незаконним та скасувати
рішення ОСОБА_8 сільської ради № 34 від
14.06.2007 року про визнання права
власності на житловий будинок № 36 по
вул. Гагаріна в с. Стецівка,
Звенигородського району.

В судовому засіданні представники
позивачки підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3
сільської ради визнав позовні вимоги,
не заперечував проти їх задоволення та
пояснив суду, що вказане рішення ОСОБА_3
сільської ради дійсно є незаконним та
винесене з порушенням прав позивачки
на спадщину.

Представники третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6
заперечують проти задоволення
позову,оскільки будуть порушені права
третьої особи без самостійних вимог на
стороні відповідача ОСОБА_9 у прийнятті
ним спадщини після померлої ОСОБА_13

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Судом встановлено, що 09 травня 2002 року
померла ОСОБА_10 (а.с. 10), яка була
матір’ю позивачкою (а.с. 6). Після її
смерті відкрилась спадщина на
будинковолодіння по вул. Гагаріна, 36 в
с. Стецівка, Звенигородського району та
земельну ділянку, на якій воно
розташоване.

Позивачка своєчасно прийняла
спадщину після померлої, звернувшись
13.08.2002 року до нотаріальної контори із
відповідною заявою (а.с. 8), однак не
оформила свої спадкові права та не
отримала свідоцтво про право на
спадщину.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР
1963 р. визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Згідно довідки ОСОБА_3 сільської ради
за даними погосподаських книг за
період з 1947 року по 09.05.2002 року головою
домоволодіння по вул. Гагаріна, 36 в с.
Стецівка, Звенигородського району,
була померла ОСОБА_10 (а.с. 11).

За померлою ОСОБА_10 також рахується
земельна ділянка розміром 0,28 га, з яких:
0,27 га ріллі та 0,01 під будівлями (а.с. 21,
23).

Після смерті ОСОБА_10 її співмешканець
ОСОБА_11 почав оформляти документина
домоволодіння, виявивши бажання, щоб
головою даного двору була його
співмешканка ОСОБА_13 (а.с. 11).

Рішенням ОСОБА_3 сільської ради
Звенигородського району № 34 від 14.06.2007
року за ОСОБА_13 визнано право власності
на житловий будинок по вул. Гагаріна, 36
в с. Стецівка, Звенигородського району
(а.с. 12) та 11.09.2007 року видано свідоцтво
про право власності на вказаний
будинок (а.с. 18).

19.10.2011 року ОСОБА_13 померла.

ОСОБА_13 склала заповіт на спірне
будинковолодіння на користь онука
ОСОБА_14, який прийняв спадщину, та
залучений судом до розгляду у справі в
якості третьої особи.

Відповідно до ст. ст. 100, 101 ЦК УРСР в
особистій власності громадян може бути
зокрема і жилий будинок. Глава десята
цього Кодексу не пов'язує наявність
такого права з його обов'язковою
державною реєстрацією. Згідно ст. 128 ЦК
УРСР момент виникнення права власності
у набувача майна за договором з моменту
передачі речі.

Відповідно до ст. 134 ЦК УРСР відчуження
жилого будинку, що знаходиться в
сільській місцевості можливе за умови,
коли громадянину в установленому
порядку надається в користування
земельна ділянка при будинку.

Пунктом 4 Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства УРСР 31.01.1966 р.
встановлено, що реєстрації підлягають
всі будинки і домоволодіння, які
належали громадянам на праві
особистої власності, та розташовані в
межах міст і селищ міського типу УРСР.
Тобто Інструкцією не встановлювався
обов’язок щодо реєстрації будинків та
домоволодінь, розташованих у селі.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що Рішенням ОСОБА_3 сільської
ради №34 від 14.06.2007 року порушено права
позивачки на спадкове майно про
визнання права власності на належний
її матері житловий будинок. За таких
обставин, рішення сільської ради слід
визнати незаконним та скасувати.

Керуючись ст.cт. 16, 17-19, 104-108 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_12 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення ОСОБА_3 сільської ради
Звенигородського району № 34 від 14.06.2007
року про визнання права власності на
житловий будинок № 36 по вул. Гагаріна в
с. Стецівка, Звенигородського району
Черкаської області за ОСОБА_13.

Повний текст постанови виготовлений
30.12.2013 року.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, постанова якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційну скаргу на постанову суду
може бути подано до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Звенигородський районний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя