Справа № 136/2573/13-а
Суддя: Кривенко Д. Т.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/2573/13-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"19" грудня 2013 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Липовець
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Інспектора ДПС ВДАІ у
Вінницькій області м. Вінниця Брояка
Владислава Олександровича про
визнання протиправною та скасування
постанови у справі про адміністративне
правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
Липовецького районного суду
Вінницької області, як
адміністративного суду, з позовом до
Інспектора ДПС ВДАІ у Вінницькій
області м. Вінниця Брояка Владислава
Олександровича про визнання
протиправною та скасування постанови у
справі про адміністративне
правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач вказує у позовній заяві
на те, що 20.11.2013 року Інспектором ДПС
ВДАІ у Вінницькій області м. Вінниця
Брояком Владиславом Олександровичем
було винесено постанову в справі про
адміністративне правопорушення серія
АА2 №319050, відповідно до якої, його,
ОСОБА_1 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.121-2 КУпАП та накладено стягнення у
виді штрафу в прибуток держави в
розмірі 170 гривень. Вважає вказану
постанову незаконною та протиправною,
а відтак такою, що підлягає скасуванню,
оскільки розгляд справи проведено із
порушенням норм процесуального права,
тобто шляхом спрощеного підходу, а
рішення посадової особи про
притягнення його, ОСОБА_1, до
адміністративної відповідальності не
ґрунтується на належних та допустимих
доказах.

В судове засідання позивач ОСОБА_1
не з'явився, однак надав суду заяву, в
якій позовні вимоги підтримав просив
суд їх задовольнити, а розгляд справи
проводити за його відсутності.

Представник відповідача -
Інспектор ДПС ВДАІ у Вінницькій
області м. Вінниця Брояк Владислав
Олександрович в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду, в установленому
законом порядку, однак надав суду
письмове заперечення, в якому позовні
вимоги не визнав просив суд в
задоволені позову відмовити, яке
аргументував наступним чином. Межі
компетенції працівників підрозділів
ДАІ, як складової частини МВС України,
визначені законодавчими та
нормативно-правовими актами, зокрема:
статтею 11 Закону України "Про міліцію"
(введений в дію постановою Верховної
Ради України від 25 грудня 1990 року N
583-ХІІ); статтями 52 та 52-1 Закону України
"Про дорожній рух"; статтею 6 Закону
України "Про оперативно-розшукову
діяльність" (введений в дію постановою
Верховної Ради України від 18 лютого 1992
року N 2136-ХІІ); Кодексом України про
адміністративні правопорушення (далі -
КУпАП); розділом 5 Положення про
Державну автомобільну інспекцію МВС,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14 квітня 1997 року
№ 341, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 26.06.2009 за № 576/16592.
Відповідач вказує у запереченні, що у
своїй заяві позивач вимагає визнати
протиправною постанову по справі про
адміністративне правопорушення серії
АА2№ 319050, яку він виніс 20.11.2013 р., однак
не надає жодних підтверджень (доказів)
протиправності його дій під час
оформлення матеріалів
адміністративної справи відносно
нього та її розгляду. Що стосується
обставин скоєного позивачем 20
листопада 2013р. порушення вимог п. 21.1
Правил дорожнього руху, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 жовтня 2001 року № 1306 , звернув
увагу суду на таке. 20.11.13 р. о 10:00 год. він
спільно з інспектором ДПС взводу ДПС
ВДАІ ВМВ прапорщиком міліції
Гудзовським М.Ю. ніс службу відповідно
до затвердженої дислокації несення
служби в місті Вінниці по вул. Соборна.
У цей час позивач, керуючи автомобілем
марки «Фольксваген ЛТ 35», державний
номерний знак НОМЕР_1, працюючи в режимі
маршрутного таксі (№ 22А), порушив
вимогу ч. 1 ст. 121-2 КУпАП та п. 21.1 ПДР
України, відповідно до якого
«дозволяється перевозити пасажирів у
транспортному засобі, обладнаному
місцями для сидіння в кількості, що
передбачена технічною характеристикою
так, щоб вони не заважали водієві
керувати транспортним засобом і не
обмежували оглядовість, відповідно до
правил перевезення». Після зупинки
вказаного транспортного засобу згідно
положень пункту 21-1 ст. 11 ЗУ "Про міліцію"
та роз'яснення позивачу суті скоєного
ним правопорушення, він відповідно до
вимог ст.ст. 254-256 КУпАП склав протокол
про адміністративне правопорушення
серії АБ2 № 662406, другий примірник якого
вручено позивачу. Згідно положень
статей 222 та 276 КУпАП ним, як посадовою
особою Державтоінспекції, було
прийнято рішення про розгляд вказаного
адміністративного протоколу на місці
вчинення правопорушення. Розгляд
справи про адміністративне
правопорушення відносно позивача було
розпочато та проведено відповідно до
вимог ст.ст. 278-280 КУпАП. Інших доказів
під час розгляду справи не виявлено, у
тому числі, клопотання або заперечення
від позивача йому не надавались (не
надходили). Крім того, їх необхідність у
матеріалах справи не визначена
адміністративним законодавством. Під
час розгляду справи ним враховано, що
відповідно до положень статті 1 КУпАП
основним завданням цього Кодексу є
охорона прав і свобод громадян,
власності, конституційного ладу
України, прав і законних інтересів
підприємств, установ і організацій,
встановленого правопорядку, зміцнення
законності, запобігання
правопорушенням, виховання громадян у
дусі точного і неухильного додержання
Конституції та законів України, поваги
до прав, честі і гідності інших
громадян, до правил співжиття,
сумлінного виконання своїх обов'язків,
відповідальності перед суспільством.
Посилання позивача на фактичну
відсутність доказів скоєного ним
правопорушення безпідставні, так як
згідно з вимогами законодавства
доказами в справі про адміністративне
правопорушення можуть бути будь-які
фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються під
час нагляду за виконанням правил, норм
і стандартів, що стосуються
забезпечення безпеки дорожнього руху,
протоколом про вилучення речей і
документів, а також іншими документами.
За результатами розгляду
адміністративної справи відносно
позивача, згідно положень статей 283 - 285
КУпАП, ним було винесено постанову по
справі про адміністративне
правопорушення серії АА2 № 319050, якою на
позивача накладено адміністративне
стягнення у вигляді мінімального
штрафу в розмірі 170 гривень. Винесену
постанову було негайно на місці
розгляду справи оголошено
правопорушнику (позивачу) та вручено
йому її копію. Вважає, що винесена ним
постанова по справі про
адміністративне правопорушення
відносно позивача є правомірною, а її
зміст не суперечить нормам
законодавства. Також в заперечені
відповідач вказав на те, що позивач не
оскаржував винесену ним постанову в
порядку статті 288 КУпАП у вищестоящий
орган (вищестоящій посадовій особі),
тобто до керівництва мого підрозділу
ДАІ МВС, відтак підстав для задоволення
адміністративного позову громадянина
ОСОБА_1 не має.

Враховуючи те, що сторони
скористались своїм правом
врегульованим ч. 4 ст.122 КАС України, суд
не вбачає підстав для відкладення
розгляду справи, а тому проводить його
в даному судовому засіданні на
підставі доказів, що містяться у
справі.

Обстежившись матеріалами справи,
та враховуючи, що у справі наявні
достатні матеріали про права і
взаємовідносини сторін, суд приходить
до наступних висновків.

Судом встановлено наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

20.11.2013 року ІДПС взводу ДПС ВДАІ
ВМВ старшим сержантом міліції Брояка
Владиславом Олександровичем було
винесено постанову в справі про
адміністративне правопорушення серія
АА2 №319050, відповідно до якої ОСОБА_1
було притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в прибуток держави в розмірі 170
гривень.

При розгляді справи було
встановлено, що ОСОБА_1 о 09 годині 50
хвилин в місті Вінниця по вул. Соборній,
керуючи мікроавтобусом "Volksvagn LN 35"
державний реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, працюючи в режимі маршрутного
таксі №22А, перевозив пасажирів понад
максимальну кількість, що встановлена
технічною характеристикою даного
транспортного засобу, чим порушив 21.1.
ПДР, за що передбачена адміністративна
відповідальність ч.1 ст.121-2 КУпАП.

Статтею 6 КАС України, передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно п.2 ч.1 ст.18 КАС України місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні усі адміністративні
справи з приводу рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень у справах про притягнення
до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, дана
адміністративна справа підсудна
Липовецькому районному суду
Вінницької області.

Судом встановлено, що суспільні
відносини, які виникли між сторонами
регулюються нормами КУпАП, Законом
України „Про дорожній рух" від 30.06.1993,
№ 3353-XII, Правилами дорожнього руху від
10.10.2001, № 1306 та іншими спеціальними
нормативно правовими актами, що
регулюють суспільні відносини у сфері
дорожнього руху та його безпеки.

Так, винесена посадовою особою
Державтоінспекції постанова у справі
про адміністративне правопорушення
від 20.11.2013 року перевірялась судом на
предмет дотримання суб'єктом владних
повноважень принципів правомірної
адміністративної поведінки, а саме: чи
прийнято рішення обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, що узгоджується з
приписами ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, та суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази в справі.

Статтею 254 КУпАП, передбачено, що про
вчинення адміністративного
правопорушення складається протокол
уповноваженими на те посадовою особою
або представником громадської
організації чи органу громадської
самодіяльності. Протокол про
адміністративне правопорушення, у разі
його оформлення, складається у двох
екземплярах, один з яких під розписку
вручається особі, яка притягається до
адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках,
передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як слідує із змісту ст.258 КУпАП, стаття
121-2 ч.1 КУпАП, за якою кваліфіковано
правопорушення не входить до переліку
статей за якими не складається
протокол про адміністративне
правопорушення, відтак такий протокол
мав бути складений та вручений
позивачеві.

Главами 19 та 22 КУпАП, законодавцем
врегульовано загальний порядок
оформлення адміністративного
правопорушення та розгляду справ про
адміністративні правопорушення.

В силу ст.257 КУпАП, протокол про
адміністративне правопорушення,
передбачений ст.121-2 ч.1 КУпАП мав бути
надісланий органу (посадовій особі),
уповноваженому розглядати справу про
адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.277 КУпАП визначено
загальний строк розгляду справ про
адміністративне правопорушення, до
яких входить і ст.121-2 ч.1 КУпАП та
становить п'ятнадцять днів.

Положеннями статей 276, 278, 279 та 280 - 285
КУпАП встановлено, які дії орган
(посадова особа) повинен провести при
підготовці до розгляду справи про
адміністративне правопорушення, чітко
регламентовано порядок розгляду
справи та обставини, які при цьому
підлягають з'ясуванню, зокрема: місце
розгляду справи; строки розгляду
справи; порядок розгляду справи та
обставини, які слід було з'ясувати при
вирішенні справи про адміністративне
правопорушення.

Статтею 2 ч.1 КАС України,
визначено завдання адміністративного
судочинства, відповідно до якої, є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Із здобутих у справі доказів судом
встановлено, що справа про
адміністративне правопорушення
розглянута Інспектором
Державтоінспекції на місці та в часі,
де й було зафіксоване адміністративне
правопорушення, оскільки момент
вчинення правопорушення та розгляду
справи співпадають, що суперечить
положенням зазначеним у ч. 3 ст. 258 КУпАП,
оскільки ст.121-2 ч.1 КУпАП не передбачена
в переліку статей ч.1 ст.258 КУпАП, а
відтак, вказана постанова інспектором
ДПС на місці вчинення правопорушення
винесена незаконно, оскільки таку
постанову повинні виносити тільки
відповідні працівники
Державтоінспекції МВС України, які
мають спеціальні звання за наслідками
розгляду адмінматеріалів, відповідно
до положень п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП, і в
порядку визначеному ст. ст. 278 - 280 КУпАП,
а саме: вона мала бути розглянута
посадовою особою правомочною
розглядати справу у п'ятнадцятиденний
строк з дня одержання. Крім цього, у
відповідності до положень визначених
ст.268 КУпАП, порушника, слід було
повідомити про час та місце розгляду
справи у визначений строк належним
чином, оскільки під час відсутності
особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
таку справу може бути розглянуто лише у
випадку коли є дані про своєчасне її
сповіщення про місце і час розгляду
справи і якщо від неї не надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що
посадовою особою Державтоінспекції,
проведено розгляд справи спрощеним
способом, тобто ним не було дотримано
процесу розгляду справи, не було
з'ясовано всі обставини, що необхідні
для розгляду справи про
адміністративне правопорушення, не
враховано обставини, що пом'якшують та
обтяжують відповідальність особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності (ст.33 КУпАП), не
забезпечено права на захист тощо, на
неприпустимість чого було звернуто
увагу в Постанові Пленуму Верховного
Суду України з вивчення даного питання.

Також, відповідачем всупереч
положенням п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП та п. 4.1
(абзац 3) Інструкції з оформлення
працівниками Державтоінспекції МВС
матеріалів про адміністративні
порушення у сфері забезпечення безпеки
дорожнього руху, затвердженої наказом
МВС України від 26.02.2009 року N 77 (далі -
Інструкції), інспектором ВДАІ не було
надано жодних доказів, що він має
спеціальне звання та відповідно до
своїх функціональних обов'язків має
право самостійно виносити постанови у
справах про адміністративні
правопорушення, оскільки відповідно до
п. 12.4 цієї ж Інструкції таке право
тільки надано інспекторам з
адміністративної практики
Державтоінспекції МВС України, яким,
відповідно до положень п. 15.6.
Інструкції з питань діяльності
підрозділів дорожньо-патрульної
служби Державтоінспекції МВС від 27.03.2009
р. № 111, а отже Інспектор УДАІ був
зобов'язаний передати складений ним
протокол про адміністративне
правопорушення після закінчення зміни
командирові підрозділу ДПС, чи особі,
яка його замінює, або працівникові, на
якого покладено ці обов'язки, для
реєстрації та передачі до відділів
(відділень) Державтоінспекції МВС з
обслуговування адміністративних
територій міст, районів, районів у
містах протягом однієї доби, а у
випадку коли передача протоколів
припадає на вихідний чи святковий день,
вона переноситься на наступний за ним
робочий день.

З огляду на викладене, суд дійшов до
висновку, що доводи наведені
відповідачем у письмовому запереченні
на правомірність винесеного ним
рішення стосовно позивача в частині
дотримання ним вимог щодо порядку
зупинки транспортного засобу,
складання протоколу про
адміністративне правопорушення,
розгляду справи та винесення постанови
у справі про адміністративне
правопорушення, що врегульовані ст.
254-256, 222 та 276, 278-280 КУпАП спростовуються
самими нормами на які посилається
відповідач, а також відсутністю
належних та допустимих доказів наданих
з його сторони, оскільки, в силу правил,
передбачених ст.71 КАС України,
правомірність винесеного рішення має
доводити саме суб'єкт владних
повноважень у справах про притягнення
особи до адміністративної
відповідальності.

Крім того, варто звернути увагу, що
чинним, в тому числі, адміністративним
законодавством України, передбачено
право особи захищати себе самостійно
або за допомогою фахівців у галузі
права чи адвокатів, при цьому, особа, що
складає протокол про адміністративне
правопорушення чи виносить відповідну
постанову, зобов'язана забезпечити
можливість особі яка притягається до
адміністративної відповідальності
реалізувати таке своє право на захист
роз'яснивши її права та надавши
можливість скористатись правовою
допомогою.

На справедливий, неупереджений розгляд
справи повноважною особою, та
забезпечення права особи на захист
було звернуто увагу в Конвенції про
захист прав та основоположних прав
людини, 1950 року та рішеннях
Європейського Суду з прав людини, які є
джерелом права в Україні.

Не дотримання уповноваженою особою
зазначених вимог є підставою для
висновку про допущене порушення права
особи на захист, що в свою чергу, є ще
однією самостійною та достатньою
підставою для скасування винесеної
постанови як незаконної та
необґрунтованої.

Наведене вище свідчить про грубе
порушення посадовою особою
Державтоінспекції як норм
матеріального так і процесуального
права, яке регулює виниклі між
сторонами правовідносини.

За таких обставин та у контексті
приведених правових норм регулювання
предмета спору, суд дійшов висновку, що
оспорювана позивачем постанова не може
вважатись такою, що прийнята із
дотриманням встановлених статтями 258,
279 та статтею 222 КУпАП процедурою, що
вказує на порушення суб'єктом владних
повноважень принципів правомірної
адміністративної поведінки, а саме:
рішення суб'єктом владних повноважень
прийнято не у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України, не
обґрунтовано, без урахування усіх
обставин справи, які мали значення для
прийняття рішення, без урахування прав
особи на участь у процесі прийняття
рішення, тобто всупереч нормам
процесуального та матеріального права,
що є підставою для визнання його
протиправним, що узгоджується з
правилами ст.162 КАС України, а відтак
постанова підлягає скасуванню, а позов
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.171-2 КАС
України, рішення місцевого загального
суду як адміністративного суду у
справах з приводу рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо притягнення до
адміністративної відповідальності є
остаточним і оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами України законодавства у справах
про деякі злочини проти безпеки
дорожнього руху та експлуатації
транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті" від 23.12.2005 року, Інструкцією
з оформлення працівниками
Державтоінспекції МВС матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху,
затвердженої наказом МВС України від
26.02.2009 року N 77, ст. ст. 2, 6, 9, 11, 14, 71, 158, 159,
160, 161 - 163 КАС України, ст. ст. 7, 9, 121 ч.6, 126
ч.1, 222, 252, 257, 258, 268, 276, 280, 287, 288 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову в справі про адміністративне
правопорушення серія АА2 №319050 від
20.11.2013 року винесену ІДПС взводу ДПС
ВДАІ ВМВ старшим сержантом міліції
Брояка Владиславом Олександровичем
про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.121-2 КУпАП та накладення на нього
адміністративного стягнення у виді
штрафу в прибуток держави в сумі 170
гривень.

Постанова є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя:Д. Т. Кривенко

14