Справа № 2-а-15/11/1524
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 р.Справа № 2-а-15/11/1524

Категорія: 10.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Ільяшук Антоніна Володимирівна

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Семенюка
Г.В.

- Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 27 січня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціальної політики Роздільнянської
районної державної адміністрації
Одеської області про зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувшись до суду
першої інстанції з позовом до
Управління праці та соціальної
політики Роздільнянської районної
державної адміністрації Одеської
області, просила суд визнати
неправомірними дії відповідача по
нарахуванню і виплаті допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, стягнути з
відповідача недоотриману допомогу
за період з 08 лютого 2010 року по 01
жовтня 2010 року в розмірі 6148,33 грн.,
зобов'язати відповідача призначати та
сплачувати допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 01.10. 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 в
розмірі відповідно до ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Постановою Роздільнянського районного
суду Одеської області від 27 січня 2011
року відмовлено у задоволенні
адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду
позивач подала апеляційну скаргу на
постанову суду першої інстанції, в якій
просить скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нову, якою задовольнити
адміністративний позов в повному
обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що позивач є
застрахованою особою у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, у зв'язку з
чим допомога при народженні дитини та
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратам зумовленим
похованням».

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції встановив, що
відповідач у відповідності до діючого
законодавства виплачував позивачу
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Колегією суддів з матеріалів справи
встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю
малолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримує допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у мінімальному розмірі
- 130 грн., встановленому законом України
«Про допомогу сім'ям з дітьми», як
застрахована особа.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 01 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (ст. 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами.

Зокрема, ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до ст. 13
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення ст. ст. 40-44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року - ст. 13, 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Статтею 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» та
статтею 45 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога
при народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
ст. 46 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2009 рік» та ст. 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» Кабінетом Міністрів
України не визначалися.

Оскільки спір виник щодо виплати
допомоги з 2010 року особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин апеляційний суд вважає, що на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону,
яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», відповідно до ст. 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція міститься в
постановах Верховного Суду України від
11 грудня 2012 року (№ ЄДРСР 28332586)та від 25
грудня 2012 року

Отже, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що позивач з
08.02.2010 року отримувала допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірах
встановлених чинним законодавством.

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що позивач отримувала допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з лютого 2010 року та
була обізнана щодо розміру цієї
допомоги, а правова необізнаність не є
поважною причиною пропуску строку
звернення до суду, оскільки
Конституції України поряд із
обов'язком держави відповідати перед
людиною за свою діяльність, встановлює
й порядок доведення до відома
населення законів.

Таким чином, апеляційний суд встановив,
що позовні вимоги заявлені за період з
08.02.2010 року по 19 квітня 2010 року мають
бути залишені без розгляду, відповідно
до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, оскільки
позивач звернулась до суду 19 жовтня 2010
року, з урахуванням положень ст. 99 КАС
України.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України, це є підставою для
часткового задоволення апеляційної
скарги, скасування оскарженої
постанови та ухвалення нового судового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.99,100,155, 197, 202, 205, 207,212,254
КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Роздільнянського районного
суду Одеської області від 27 січня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціальної політики
Роздільнянської районної державної
адміністрації Одеської області про
зобов'язання вчинити певні дії, -
скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління праці та соціальної
політики Роздільнянської районної
державної адміністрації Одеської
області про зобов'язання вчинити певні
дії, - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління праці та
соціальної політики Роздільнянської
районної державної адміністрації
Одеської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_2 з 19 квітня 2010 року
допомогу по догляду за дитиною - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення не.
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Семенюк Г.В.

Коваль М.П.