Справа № 21-437а13
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах і Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка
В.В.,суддів:Гуменюка В.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Онопенка В.В., Охрімчук Л.І.,
Панталієнка П.В., Патрюка М.В.,
Прокопенка О.Б., Сімоненко В.М., Сеніна
Ю.Л., Терлецького О.О., Тітова Ю.Г., Яреми
А.Г., -розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до начальника Головного управління
праці та соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації (далі - Управління) про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправною відмову начальника
Управління у наданні дозволу на
перереєстрацію на ім'я позивача після
смерті його матері ОСОБА_2 автомобіля,
отриманого нею у 2005 році як гуманітарна
допомога інваліду, та зобов'язати
відповідача видати відповідний дозвіл.

На обґрунтування позову ОСОБА_1
послався на те, що Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 вересня 1997 року
№ 999 (далі - Порядок 1997 року), відповідно
до якого його матір отримала
автомобіль, було передбачено, що після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений безплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Ленінський районний суд м. Вінниці
постановою від 10 грудня 2008 року позов
задовольнив.

Київський апеляційний
адміністративний суд постановою від 9
лютого 2012 року рішення суду першої
інстанції скасував, у задоволенні
позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 29 серпня 2013 року постанову
апеляційного суду залишив у силі.

Ухвалюючи таке рішення, касаційний суд
послався на те, що чинним на час смерті
ОСОБА_2 Порядком забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок
2006 року), було передбачено повернення
управлінню праці та соціального
захисту населення після смерті
інваліда автомобіля, отриманого ним як
гуманітарна допомога. Тому відмова
начальника Управління у наданні ОСОБА_1
довідки (дозволу) на переоформлення
автомобіля на його ім'я є правомірною.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України
ОСОБА_1, посилаючись на неоднакове
застосування касаційним судом Порядку
1997 року та Порядку 2006 року, просить
скасувати рішення, ухвалені у справі
апеляційним і касаційним судами, та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

На обґрунтування заяви додано рішення
верховного Суду України від 3 лютого 2010
року, у якому касаційний суд дійшов
висновку про неправомірність
застосування Порядку 2006 року до
правовідносин, які виникли на підставі
Порядку 1997 року.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні судами
касаційної інстанції пункту 37 Порядку
1997 року та пункту 41 Порядку 2006 року,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах і Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України виходить із такого.

Згідно з частиною першою статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

У справі, що розглядається, такою
подією (фактом) є смерть інваліда
ОСОБА_2

Порядок 1997 року був затверджений у
зв'язку з прийняттям законів України
від 22 грудня 1995 року № 488 «Про внесення
змін і доповнень до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та від 6 червня 1996
року № 230 «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з метою
впорядкування забезпечення
автомобілями різних категорій
інвалідів та спрямований на захист
інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку 1997 року в
редакції, чинній на час надання
спірного автомобіля ОСОБА_2, після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК) акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Визнання закону таким, що втратив
чинність, припиняє його дію в повному
обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК
визначено, що актами цивільного
законодавства є також постанови
Кабінету Міністрів України.

Порядок 1997 року був визнаний таким, що
втратив чинність, постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення
після смерті інваліда в його сім'ї
автомобіля, отриманого інвалідом як
гуманітарна допомога, має вирішуватись
на підставі нормативно-правових актів,
чинних на час смерті інваліда, якому
автомобіль надавався як гуманітарна
допомога.

У справі, що розглядається, таким
нормативно-правовим актом є
Порядок 2006 року, відповідно до
пункту 41 якого у редакції, чинній на час
смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
автомобіль, отриманий інвалідом як
гуманітарна допомога, після його
смерті повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах і Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що оскільки права та
обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо
спірного автомобіля, виникли після
смерті інваліда, а не в момент
забезпечення інваліда автомобілем
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає Порядок 2006 року.

Отже, висновок касаційного суду у
справі, що розглядається, про
правомірність відмови начальника
Управління у наданні дозволу на
перереєстрацію автомобіля
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права
та відповідає правовому висновку
Верховного Суду України щодо
застосування норм права у спорах цієї
категорії, висловленому, зокрема, у
постанові від 7 листопада 2012 року
(№ 6-118цс12), а тому в
задоволенні заяви ОСОБА_1 слід
відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах і Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України

п о с т а
н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В. КривенкоСудді:
В.І. Гуменюк М.Б.
Гусак О.А.
Коротких О.В.
Кривенда В.Л.
Маринченко В.В.
Онопенко Л.І.
Охрімчук П.В.
Панталієнко
М.В. Патрюк О.Б.
Прокопенко В.М.
Сімоненко Ю.Л. Сенін
О.О. Терлецький

Ю.Г. Тітов А.Г.
Ярема