Справа № 1627/2а-3302/11
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2013-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2013 р.Справа № 1627/2а-3302/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В., Ральченка І.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного
фонду України в Семенівському районі
Полтавської області на постанову
Семенівського районного суду
Полтавської області від 14.11.2012р. по
справі № 1627/2а-3302/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Семенівському районі
Полтавської області

про неправомірні дії,

ВСТАНОВИЛА:

08.08.11 позивач звернувся до
Семенівського районного суду
Полтавської області з вищезазначеним
адміністративним позовом.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Семенівського районного
суду Полтавської області від 14.11.2012
р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Семенівському районі Полтавської
області щодо нарахування та
виплати державної та додаткової пенсії
позивачу в розмірі меншому, ніж
встановлено ч. 4 ст. 54, ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Семенівському районі
Полтавської області здійснити
перерахунок і виплату позивачу,
відповідно до ст. ст. 50, ст. 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" державної
пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком,
визначеної ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" починаючи з 01.03.11 року по
23.07.11 року з урахуванням раніше
виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що неправомірність в
діях відповідача, щодо нарахування
пенсії позивачу відсутня, оскільки
управління при здійсненні обчислення
пенсії діяло на підставі Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
постанов Кабінету Міністрів України №
1293 "Про збільшення розмірів пенсії
деяким категоріям громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 27.12.2005 року, № 530 від 28
травня 2008 р. "Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян".

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) справа
розглядається в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України
справа розглядається в межах
апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
державної пенсії в розмірі
передбаченому ч.4 ст. 54 та додаткової
пенсії відповідно до ч.1 ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждав
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а відповідач у період з 01.03.11 року по
23.07.11 року неправомірно відмовив у
проведенні перерахунку даних пенсій.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач є інвалідом 3
групи та віднесений до 1 категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та має право
на отримання державної та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України №796-ХІІ
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по першій групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком; по другій групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; по третій
групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до першої категорії
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірах: інвалідам першої групи 100 %
мінімальної пенсії за віком; інвалідам
другої групи 75 % мінімальної пенсії за
віком; інвалідам третій групи 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що при обчисленні
державної та додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, розмір
мінімальної пенсії за віком
розраховується виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". А саме відповідно до ч. 1
ст. 28 Закону, розмір мінімальної пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок 20 років страхового стажу,
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Прожитковий мінімум встановлюється
Кабінетом Міністрів України та щороку
затверджується Верховною Радою
України в Законі про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України № "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Позивачу призначена та виплачується
пенсія та додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
"Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету", відповідно до якої
розрахунок проводиться виходячи з
розміру 19,91 грн. Проте, згідно ч.1 ст. 28 ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що дії відповідача щодо відмови в
здійсненні позивачу перерахунку та не
виплати пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі, визначеному Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи", призвели
до порушення прав позивача, які
підлягають захисту в судовому порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги
стосовно правомірності нарахування та
виплати основної та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірах, встановлених постановами
уряду, колегія суддів зазначає, що в
пункті 2 постанови КМУ від 3 січня 2002
року N 1 "Про підвищення розмірів пенсій
та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету", в частинах 4, 6
постанови КМУ від 28 травня 2008 року № 530
"Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян" та в п. 2 ч.1
постанови КМУ від 16 липня 2008 року N 654
"Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян" Кабінет
Міністрів України установив розміри
сум, з яких проводиться розрахунок
пенсій, усупереч положенням
зазначеного Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи", причому ці суми не
відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком.

Враховуючи особливий статус громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та
обумовлену цим необхідність їх
адекватного соціального захисту,
Верховна Рада у 2006 році доповнила Закон
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" ст. 71, якою
встановлено, що дія положень цього
Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону (Закон N 231-V від
05.10.2006 року "Про внесення змін до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції
України, виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст. 75
Конституції України встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада.
Конституція не надавала права
парламенту делегувати свої
повноваження іншим державним органам,
а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією та законами України
основних соціальних гарантій, якими,
зокрема, є пенсії, визначаються Законом
України "Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії". Статтями 17 та 19 цього Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, як основна соціальна
гарантія, встановлюється законами.

Оскільки Кабінет Міністрів України не
уповноважений встановлювати розмір
мінімальної пенсії за віком та,
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, колегія суддів
приходить до висновку, що здійснюючи
нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії у розмірах,
встановлених постановами Кабінету
Міністрів України, відповідач порушив
принципи законності, відповідно до
яких органи державної влади
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру державної
пенсії та додаткової пенсії, за шкоду
заподіяну здоров'ю застосуванню
підлягають положення ст. 50 та ч. 4 ст.54
Закону України № 796-ХІІ, а не постанови
Кабінету Міністрів України, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Щодо доводів апеляційної скарги
стосовно не правильного застосування
судом першої інстанції норм ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 зазначеного
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до ч.4 ст. 8 КАС України
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки, наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії та
додаткової пенсії, за шкоду заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

З огляду на вищезазначене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на прийняте колегією суддів
рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скарзі без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Семенівському районі Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Семенівського районного
суду Полтавської області від 14.11.2012р.
по справі № 1627/2а-3302/11 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Рєзнікова С.С.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.