Справа № 09/4275а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2013 р. м.
Київ К-30394/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Черкаси

на постанову Господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 вересня
2010 року

у справі № 09/4275а

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
місті Черкаси

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у місті Черкаси (далі -
відповідач) про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкаси
від 24 квітня 2008 року № /0 (в
редакції уточнення позовних вимог від
28 січня 2010 року).

Постановою Господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2010 року
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Черкаси
від 24 квітня 2008 року № /0 про
визначення податкових зобов'язань за
платежем: 1305-05 орендна плата за землю з
громадян у сумі 41215,92 грн., у тому числі:
за основним платежем - 27477,18 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
13738,24 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 вересня
2010 року постанову Господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2010 року
залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Черкаси,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2010 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 вересня
2010 року і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Черкаси була проведена планова
документальна перевірка дотримання
вимог податкового законодавства
суб'єктом господарської діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01
липня 2005 року по 31 грудня 2007 року, за
результатами якої складений акт №
2125/17-2111 від 23 квітня 2008 року.

За висновками акту перевірки позивачем
були порушені, зокрема, вимоги статей 2,
14 Закону України «Про плату за землю»,
статей 96, 206 Земельного кодексу України,
в результаті чого ОСОБА_1 було
донанараховано орендну плату за землю
державної і комунальної власності в
розмірі 27477,18 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції.

Зокрема, у акті перевірки було вказано,
що ОСОБА_1 у період з 01 липня 2005 року по 31
грудня 2005 року та за 2006 і 2007 роки
здійснював нарахування і сплату
орендної плати за землі комунальної
власності за договором оренди землі
від 25 листопада 1999 року № 1709, укладеним
з Виконавчим комітетом Черкаської
міської ради, в розмірах менших, ніж
встановлено законом. У зв'язку зі
зміною нормативно грошової оцінки
землі необхідність сплати земельного
податку у новому розмірі виникла у
позивача незалежно від внесення змін
до договору оренди.

24 квітня 2008 року на підставі вказаного
акта перевірки ДПІ у м. Черкаси
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами
визначила ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання за платежем: 1305-05 орендна
плата за землю з громадян у сумі 41215,92
грн., у тому числі: за основним платежем
- 27477,18 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 13738,24 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що ні Закон України «Про
плату за землю» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
ні інші нормативно-правові акти не
закріплюють обов'язок орендаря
перераховувати оренду плату
(сплачувати її в більшому розмірі) в
разі законодавчої зміни граничного
розміру цієї плати. Тобто орендар
зобов'язаний буде сплачувати більший
розмір орендної плати лише у випадку
внесення відповідних змін до договору,
з урахуванням того, що положенням
пункту 2.1 договору на право тимчасового
користування землею від 25 листопада 1999
року № 1709 рішенням Господарського суду
Черкаської області від 13 листопада 2008
року у справі № 04-13/2456 було надано
тлумачення.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 83
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу (пункт «в» статті 12
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин)).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
плату за землю» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом України «Про
оренду землі» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) та є
обов'язковим при укладанні відповідних
договорів.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону
України «Про оренду землі» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) орендна плата - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного
податку відповідно до статті 13 Закону
України «Про плату за землю» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності,- договір оренди такої
земельної ділянки.

Частиною 4 статті 21 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, надходить
до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою за розмір земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю», та перевищувати 10
відсотків їх нормативної грошової
оцінки.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 14
Закону України «Про систему
оподаткування» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
до загальнодержавних платежів
належать такі податки і збори
(обов'язкові платежі), як плата за землю
(земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності).

Як вбачається з матеріалів справи, 25
листопада 1999 року між ОСОБА_1 та
Виконавчим комітетом Черкаської
міської ради був укладений договір
№ 1709 тимчасового користування
земельною ділянкою загальною площею
0,0694 га на умовах оренди під існуючий
магазин № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» по
АДРЕСА_1.

Пунктом 2.1 зазначеного договору
передбачено, що плата за землю
вноситься землекористувачем щомісячно
з коефіцієнтом 1.0 до річної ставки
земельного податку за 1 м2.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено внесення
змін у розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності.

Разом із тим, статтею 30 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що зміна
умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Разом із тим слід зауважити, що
державна податкова служба відповідно
до статті 2 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) була наділена
повноваженнями зі здійснення контролю
за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством,
проте ініціативою вносити зміни в
договори оренди землі відповідно до
статей 12, 80, 83 Земельного кодексу
України Закону України «Про оренду
землі» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
статей 21, 30 Закону України «Про оренду
землі» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
наділена одна зі сторін цих договорів,
якою у справі, що розглядається, є
Черкаська міська рада - орган місцевого
самоврядування, через яку відповідною
територіальною громадою реалізовано
право власності на передані в оренду
земельні ділянки, що знаходяться у
комунальній власності.

Договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

При цьому, судами попередніх інстанцій
було правомірно враховано, що рішенням
Господарського суду Черкаської
області від 13 листопада 2008 року у
справі №04-13/2456 за позовом ОСОБА_1 до
Черкаської міської ради про тлумачення
умов договору було надано тлумачення
положенням пункту 2.1 договору на право
тимчасового користування землею від 25
листопада 1999 року №1709, відповідно до
пункту 2 резолютивної частини рішення
суд вирішив, що пункт 2.1 договору на
право тимчасового користування землею
(у тому числі на умовах оренди) від 25
листопада 1999 року вважати таким, що ним
сторони встановили орендну плату за
користування земельною ділянкою
площею 0,0694 га в розмірі річного
земельного податку з коефіцієнтом 1,0 до
річної ставки земельного податку (арк.
справи 80).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що хоча
зміна розміру земельного податку є
підставою для перегляду встановленого
розміру орендної плати шляхом внесення
відповідних змін до договору оренди
землі його учасниками, зазначене не
тягне автоматичні зміни орендної
палати та, відповідно, донарахування
податковим органом суми податкового
зобов'язання з орендної плати із
застосуванням штрафних (фінансових)
санкцій за оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Черкаси підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Господарського суду Черкаської
області від 04 лютого 2010 року та ухвала
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 вересня
2010 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Черкаси
залишити без задоволення, а постанову
Господарського суду Черкаської
області від 04 лютого 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 вересня
2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна