Справа № 2036/2а-5324/11
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2013-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2013 р.Справа № 2036/2а-5324/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Чугуївської
міської ради Харківської області на
постанову Чугуївського міського суду
Харківської області від 03.01.2012р. по
справі № 2036/2а-5324/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Чугуївської міської ради
Харківської області

про стягнення недовиплаченої щорічної
разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, 15.06.11 року звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Чугуївської міської ради
Харківської області, в якому просив
суд:

- визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Чугуївської міської ради
Харківської області щодо відмови в
донарахуванні та виплати йому в 2007, 2008,
2009, 2010 та 2011 році щорічної разової
грошової допомоги.

- стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Чугуївської
міської ради Харківської області
недовиплачену за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011
роки щорічну грошову допомогу до 9
травня у розмірі семи мінімальних
пенсій за віком.

Постановою Чугуївського міського суду
Харківської області від 03.01.2012р. позов
задоволено.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Чугуївської
міської ради Харківської області
здійснити на користь ОСОБА_1
недовиплачену щорічну разову допомогу
до Дня Перемоги за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011
роки, встановлених законодавством у
відповідні роки у відповідності до ч.5
ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", та здійснити
відповідні виплати з урахуванням
раніше виплачених сум.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Чугуївської
міської ради Харківської області
виплатити на користь ОСОБА_1
недовиплачену щорічну разову допомогу
до Дня Перемоги за 2007, 2008, 2009, 2010 та 2011
роки у відповідності до ч.5 ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" у
розмірі семи мінімальних пенсій за
віком, з урахуванням фактично
виплачених сум у 2011 році.

Не погоджуючись з постановою
Чугуївського міського суду
Харківської області від 03.01.2012р.,
відповідач подав апеляційну скаргу,
просить її скасувати та припинити
провадження по справі, посилаючись на
те, що судом першої інстанції порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно з п.3 ч.1 ст.197 КАС України
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом ІІІ групи та має статус
ветерана війни, що підтверджується
відповідним посвідченням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
пріоритетності норм Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" над іншими
нормативно-правовими актами України.

Колегія суддів не погоджується з цими
висновками суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
2007-2010 роки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", інвалідам війни
третьої групи встановлена щорічна
разова грошова допомога до 5 травня у
розмірі семи мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом. Відповідно до вимог ч.3 ст.46
Конституції України, пенсії та інші
види соціальних виплат та допомоги, що
є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчій
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
визначається Законом України "Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії". За
змістом абзацу третього ст.1 вказаного
Закону, державні соціальні гарантії -
встановлені законами мінімальні
розміри оплати праці, доходів громадян,
пенсійного забезпечення, соціальні
допомоги, розміри інших видів
соціальних виплат, встановлені
законами та іншими
нормативно-правовими актами, які
забезпечують рівень життя не нижче
прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України "Про
прожитковий мінімум", прожитковий
мінімум - вартісна величина
достатнього для забезпечення
нормального функціонування організму
людини, збереження його здоров'я набору
продуктів харчування, а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості. Прожитковий мінімум
встановлюється для визначення
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми,
допомоги по безробіттю, а також
стипендії та інших соціальних виплат,
виходячи з вимог Конституції України
та законів України. Прожитковий
мінімум встановлюється Кабінетом
Міністрів України і щороку
затверджується Верховною Радою
України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Колегія суддів дійшла висновку, що
визначений ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком, для визначення якого
застосовується прожитковий мінімум
для осіб, які втратили працездатність,
є певним стандартом, в порівнянні з
яким визначаються розміри інших видів
виплат та допомоги. Тобто, мінімальний
розмір пенсії за віком, для визначення
якого застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність, є відправною
величиною, від якої проводиться
розрахунок щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, визначеної в
Законі України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту".

Відповідно до підпунктом "б" підпункту 2
пункту 20 розділу II Закону України від
28.12.2007 р. N 107-VI Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
р. N 107-УІ ст.. частину п'яту ст.. 13 Закону
України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
викладено у новій редакції: "Щорічно до
5 травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України"

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі "Щодо
предмета та змісту закону про
Державний бюджет України" визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення підпункту "б" підпункту 2
пункту 20 розділу II Закону України від
28.12.2007 р. N 107-VI "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України".

Колегія суддів зазначає, що після
визнання неконституційним положення
підпункту "б" підпункту 2 пункту 20
розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N
107-VI "Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", стаття 13
Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
не змінювалась та не зупинялась, а отже
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, в 2011 році
застосуванню підлягає саме ст. 13
вказаного Закону, а не Постанова
Кабінету Міністрів України № 341 від
04.04.2011 року.

Статтею 21 Закону України "Про державний
бюджет на 2011 рік" установлено в 2011 році
прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць для тих, хто
відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення: осіб, які
втратили працездатність: з 1 січня - 750
гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня
- 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст. 13 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", відповідач по
справі в 2011 році повинен здійснити
нарахування та виплату щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірі 7 мінімальних пенсій з віком.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
відповідачів здійснити нарахування та
виплату позивачу в 2011 році щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірі 7 мінімальних пенсій з віком,
виходячи з розміру пенсії за віком,
визначеного ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Щодо задоволених позовних вимог за
2007-2010 роки, колегія суддів вважає, що в
цій частині постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
процесуального права, виходячи з
наступного.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3.7. Розділу ХІІ Прикінцеві
положення Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", який набув
чинності 30.07.2010 року було внесено зміни
до КАС України, зокрема у ст.ст. 99, 100
зазначеного Кодексу.

Так, відповідно до частини першої
статті 99 КАС України, адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Частиною другою цієї статті
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, перебіг шестимісячного
строку розпочався з 30.07.2010 року,
оскільки до цієї дати для звернення до
суду з позовом було встановлено один
рік та позивач не був обізнаний про
його скорочення.

Колегія суддів, виходячи з
наведенного, вважає необхідним
застосувати до спірних правовідносин
ч.2 ст.99 КАС України в чинній редакції
Кодексу, виходячи з принципу юридичної
визначеності та на підставі рішення
Європейського суду з прав людини від
28.03.2006 року по справі "Мельник проти
України" (заява №23436/03).

Колегія суддів відзначає, що ст.. 99 КАС
України визначаються строки звернення
до адміністративного суду з
адміністративним позовом з метою
досягнення юридичної визначеності у
публічно-правових відносинах. Ці
строки обмежують час, протягом якого
такі правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними. Строк звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом - проміжок
часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з даним
позовом 15.06.2011 року, щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня за 2007-2010
роки позивач отримував в квітні місяці
кожного в цих років, а отже, враховуючи
шестимісячний строк на звернення до
суду, позивачем пропущено строк
звернення до суду за захистом своїх
прав за 2007-2010 роки.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Доказів поважності пропуску строку на
звернення до суду з позовом за 2007-2010
роки позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до необґрунтованого
задоволення позову за 2007-2010 роки.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
2007-2010 роки - підлягає скасуванню, а
позовні вимоги в зазначеній частині
підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99,100, 160, 167, 195, 197, п. 4 ст.
198, п. 4 ч.1 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Чугуївської
міської ради Харківської області
задовольнити частково.

Постанову Чугуївського міського суду
Харківської області від 03.01.2012р. по
справі № 2036/2а-5324/11 скасувати в
частині задоволення позовних вимог за
2007-2010 роки.

У вказаній частині позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Чугуївської міської ради
Харківської області про стягнення
недовиплаченої щорічної разової
грошової допомоги - залишити без
розгляду.

В іншій частині постанову Чугуївського
міського суду Харківської області від
03.01.12 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Рєзнікова С.С.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.