Справа № 21-379а13
Суддя: Терлецький О.О.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2013 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Терлецького
О.О.суддів:Гусака М.Б., Коротких О.А.,
Кривенди О.В., Маринченка В.Л.,
Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Тітова
Ю.Г., - розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_9
до Державної митної служби України
(далі - ДМСУ), Чернівецької обласної
митниці ДМСУ (далі - Митниця) про
скасування наказу та поновлення на
роботі,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_9 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
протиправним та скасувати наказ ДМСУ
від 25 січня 2012 року № 107-к (далі - наказ №
107-к) у частині припинення її
перебування на державній службі в
митних органах та поновити позивача на
посаді головного інспектора відділу
митного оформлення № 1 митного поста
«Вадул-Сірет» Митниці з 26 січня 2012 року.

На обґрунтування позовних вимог
послалася на те, що оскаржуваний наказ
є незаконним і підлягає скасуванню,
оскільки висновок комісії про вчинення
нею правопорушення є надуманим,
необґрунтованим і таким, що зроблений
передчасно, без проведення відповідної
перевірки.

Чернівецький окружний
адміністративний суд постановою від 8
червня 2012 року, залишеною без змін
ухвалами Вінницького апеляційного
адміністративного суду від

12 вересня 2012 року та Вищого
адміністративного суду України від 13
лютого 2013 року, позов задовольнив.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України Митниця,
посилаючись на неоднакове
застосування касаційним судом у
подібних правовідносинах пункту 6
частини першої статті 30 Закону України
від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про
державну службу» (далі - Закон № 3723-XII),
просить скасувати ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 13
лютого 2013 року та направити справу на
новий касаційний розгляд.

На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції однієї й тієї самої норми
права Митниця надала ухвали Вищого
адміністративного суду України від 11
жовтня 2012 року [№ К/9991/49091/12 (К/9991/49677/12) та
№ К/9991/50805/12].

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
неоднакове застосування касаційним
судом у подібних правовідносинах
пункту 6 частини першої статті 30 Закону
№ 3723-XII.

У справі, що розглядається, касаційний
суд, залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій, виходив із того,
що порушення позивачем наказу
Адміністрації Державної прикордонної
служби України, ДМСУ від 11 червня 2008
року № 505/642 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 14 серпня
2008 року за № 753/15444; далі - наказ № 505/642), а
також наказу Чернівецького
прикордонного загону та Митниці від

11 вересня 2009 року № 1150/705 (зареєстровано
в Головному управлінні юстиції у
Чернівецькій області 28 жовтня 2009 року
за № 103/2163; далі - наказ № 1150/705), на які
посилається ДМСУ в наказі про
звільнення, є порушенням підзаконних
нормативних актів, а не порушенням
Присяги державного службовця (далі -
Присяга) відповідно до пункту 6 частини
першої статті 30 Закону № 3723-XII. Також
суд зазначив, що як порушення Присяги
може бути кваліфіковано лише
недотримання Конституції та законів
України, а не будь-яких
нормативно-правових актів, а допущені
позивачем порушення - це неналежне
виконання своїх службових обов'язків,
що за своєю правовою природою є
дисциплінарним порушенням відповідно
до статті 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України, затвердженого
Законом України від 6 вересня 2005 року №
2805-ІV (чинного на час виникнення спірних
відносин; далі - Статут).

Верховний Суд України не може взяти до
уваги рішення касаційного суду від

11 жовтня 2012 року № К/9991/49091/12 (К/9991/49677/12),
яке надано на підтвердження
неоднакового застосування норм
матеріального права, оскільки цим
рішенням скасовано рішення попередніх
судів, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У рішенні від 11 жовтня 2012 року №
К/9991/50805/12 касаційний суд, залишаючи без
змін рішення судів попередніх
інстанцій про часткове задоволення
позову та виключивши з резолютивної
частини рішення зазначення про зміну
дати звільнення, виходив із того, що
позивач, допустивши порушенням вимог
пункту 1.4 Технології прикордонного та
митного контролю у пунктах пропуску
через державний кордон для
автомобільного сполучення,
затвердженої наказом № 505/642, підпункту
3.1 пункту 3 Технологічної схеми
пропуску через державний кордон осіб,
їх особистих речей, транспортних
засобів та товарів у пункті пропуску
для міжнародного автомобільного
сполучення «Порубне-Сірет»,
затвердженої наказом № 1150/705, вчинив
умисне несумлінне виконання своїх
службових обов'язків, що є порушенням
Присяги. Такі дії є не дисциплінарним
порушенням, а наслідком
невідповідності займаній посаді за
моральними та діловими якостями
державного службовця як суб'єкта зі
спеціальним статусом. Тобто,
звільнення позивача є не видом
застосування до нього дисциплінарного
стягнення, а наслідком порушення ним
Присяги, що становить самостійну
підставу припинення державної служби,
встановлену Законом № 3723-XII.

Усуваючи розбіжності у застосуванні
судом касаційної інстанції
вищезазначених норм права, колегія
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України виходить із такого.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу
України (чинного на час виникнення
спірних відносин; далі - МК) посадові
особи митної служби України, вперше
прийняті на службу до митних органів,
приймають Присягу.

Пунктом 6 частини першої статті 30
Закону № 3723-XII передбачено, що державна
служба припиняється у разі відмови
державного службовця від прийняття або
порушення Присяги, передбаченої у
статті 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині
другій статті 17 Закону № 3723-XII:
«Повністю усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Тобто, як порушення Присяги, так і інше
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем правових, етичних
(моральних) норм. Водночас,
дисциплінарне правопорушення, не за
порушення присяги, пов'язується лише з
порушенням правових вимог щодо
проходження публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14
Закону № 3723-XII за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону № 3723-XII регулювання правового
становища державних службовців, що
працюють в апараті органів митного
контролю, здійснюється згідно з цим
Законом, якщо інше не передбачено
законами України.

Згідно зі статтею 408 МК правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом і
лише в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII.

Відповідно до частини другої статті 410
зазначеного Кодексу у митній службі
України діє Статут, який
затверджується законом.

В абзаці першому преамбули Статуту
зазначено, що цей Статут визначає суть
службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання, у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій, щодо
забезпечення та додержання дисципліни,
а також види та порядок застосування
заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули
Статуту зазначено, що регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону № 3723-XII.

Відповідно до статті 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь,
які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою
з'ясування всіх обставин вчинення
посадовою особою митної служби
дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.
Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування.

Наказом ДМСУ від 13 серпня 2010 року № 918
затверджено Інструкцію про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 4 лютого
2011 року за № 154/18892; далі - Інструкція).
Пунктом 1.1 Інструкції визначено
приводи, підстави, мету, порядок
призначення і проведення службового
розслідування, прийняття за ним рішень,
виконання цих рішень, формування
матеріалів службового розслідування у
справі, а також права та обов'язки
посадових осіб митної служби України
під час їх проведення.

Згідно з абзацом дев'ятим пункту 1.2
Інструкції службове розслідування - це
комплекс заходів, що здійснюються в
межах компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів. З'ясування
обставин порушення трудової
дисципліни посадовими особами митної
служби здійснюється відповідно до
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону № 3723-XII, Статуту та
правил внутрішнього трудового
розпорядку митного органу (пункт 1.4
Інструкції).

Системний аналіз спеціальних і
загальних норм, наведених у статті 21,
частині першій статті 22, статті 31
Статуту, статтях 14, 17, 30 Закону № 3723-XII,
свідчить, що за вчинення посадовими
особами митної служби України порушень
службової дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 22
Статуту, частині другій статті 9 Закону
№ 3723-XII, найбільш суворим з яких є
звільнення. У пункті 6 частини першої
статті 30 Закону № 3723-XII визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Саме ж
припинення державної служби
відбувається у формі звільнення.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з митного органу
за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що правовий статус посадових
осіб митної служби України, їх права та
обов'язки визначаються Конституцією
України, МК, а в частині, що ним не
регулюється, - Законом № 3723-XII. Тобто
дисциплінарна відповідальність
посадових осіб митної служби
врегульована спеціальним
законодавством, у тому числі й нормами
Статуту. Норми Закону № 3723-XII можуть
застосовуватися щодо посадових осіб
митної служби у тій частині, що не
врегульована спеціальним митним
законодавством, у тому числі й нормами
Статуту, оскільки припинення державної
служби на підставі пункту 6 частини
першої статті 30 Закону № 3723-XII є крайнім
заходом відповідальності державного
службовця за порушення службової
дисципліни, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності, тому
неможливість застосування до
посадової особи митної служби України
дисциплінарних стягнень аж до
звільнення з митного органу має бути
мотивовано. Розділом 4 Статуту
визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, завдяки чому
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстави припинення державної служби
за порушення Присяги мають бути
порушення, встановлені внаслідок
ретельного службового розслідування,
порядок проведення якого регулюється
Інструкцією. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення можуть
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності і не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічна правова позиція вже була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 21 травня, 4 червня, 17
вересня 2013 року (№№ 21-403а12, 21-167а13,

21-231а13 відповідно).

Оскільки суд касаційної інстанції
правильно застосував норми
матеріального права до встановлених у
справі обставин, то у задоволенні заяви
Митниці слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Чернівецької
обласної митниці Державної митної
служби України відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.О. Терлецький Судді:
М.Б. Гусак
О.А. Коротких
О.В. Кривенда
В.Л. Маринченко
П.В. Панталієнко
О.Б. Прокопенко
Ю.Г. Тітов