Справа № 1570/1659/2012
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2013 р.Справа № 1570/1659/2012

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Цховребова М. Г

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової
І.Г.,

за участю: особи, які беруть участь у
справі, у судове засідання не прибули,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року по справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
Виробничо-комерційної фірми
"Мікромегас до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2012 року приватне
підприємство Виробничо-комерційна
фірма (далі ПП ВКФ) "Мікромегас"
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби (далі ДПІ у
Приморському районі м. Одеси) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 17 лютого 2012 року, яким
підприємству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, на загальну суму 111879,36 грн., в
тому числі за основним платежем - 89503,49
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 22375,87 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року адміністративний позов ПП ВКФ
"Мікромегас" задоволено. Суд визнав
протиправним та скасував податкове
повідомлення-рішення від 17 лютого 2012
року №.

Не погоджуючись з постановою суду,
представником ДПІ у Приморському
районі м. Одеси подана апеляційна
скарга, в якій зазначається, що вказана
постанова ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
28 жовтня 1998 року ПП ВКФ "Мікромегас"
зареєстровано, як юридична особа, та
взято на облік в органах Державної
податкової служби, на теперішній час
підприємство перебуває на обліку у ДПІ
у Приморському районі м. Одеси.

З 18 січня 2012 року по 31 січня 2012 року, на
підставі наказу від 12 січня 2012 року за
№ 80, виданого ДПІ у Приморському районі
м. Одеси, згідно повідомлення від 12
січня 2012 року № 33/10/23-5, службовою особою
ДПІ у Приморському районі м. Одеси,
відповідно до вимог пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1
ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу
України, проведено невиїзну
документальну позапланову перевірку
ПП ВКФ "Мікромегас" щодо підтвердження
взаємовідносин з ПП "Спектр-Мега", їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період жовтень 2011 року.

Під час проведення перевірки були
використані висновки акту ДПІ у
Приморському районі м. Одеси про
неможливість проведення зустрічної
звірки з ПП "Спектр-Мега" за жовтень 2011
року від 22.12.2011 року № 3143/23-5/32508958 у
зв'язку з неможливістю встановлення
місцезнаходження. За висновками
зазначеного акту ПП "Спектр-Мега" не
дотримано загальних вимог цивільного
законодавства в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, з
огляду на відсутність необхідних умов
для здійснення основного виду
діяльності, трудових ресурсів,
основних фондів та обладнання,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
необхідних для виконання укладених
угод, а також відсутність реальної
фінансово-господарської діяльності,
об'єктів оподаткування.

Крім того, в ході перевірки
встановлено, що ПП "Спектр-Мега" не
відобразило податкові накладні у
податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних, тому
неможливо підтвердити включення
податкових накладних за жовтень 2011
року ПП ВКФ "Мікромегас" по
взаємовідносинах з ПП "Спектр-Мега" на
суму ПДВ - 89503,49 грн.

На підставі зазначеного, ДПІ у
Приморському районі м. Одеси зроблено
висновок, що в ході перевірки не
підтверджено наявність отримання
послуг від підприємства-постачальника
за жовтень 2011 року, що свідчить про те,
що правочини між ПП ВКФ "Мікромегас" та
ПП "Спектр-Мега" здійснені без мети
настання реальних наслідків. Отже,
зазначені правочини, відповідно до ч.ч.
1, 2 ст. 215, ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу
України є нікчемними, і в силу ст. 216
Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Зазначене, на думку Податкового органу,
свідчить про порушення ПП ВКФ
"Мікромегас" вимог п. 198.1, п. 198.2, 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст.
201 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення зазначеним
підприємством податкового кредиту за
жовтень 2011 року на суму - 89503,49грн.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 06 лютого 2012 року
№627/23-5/30199632, на підставі якого прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 17 лютого 2012 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість, на
загальну суму 111879,36 грн., в тому числі за
основним платежем - 89503,49 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 22375,87 грн.

При розгляді справи, судом було
встановлено, що 02 вересня 2011 року між ПП
ВКФ "Мікромегас" (Замовник) та ПП
"Спектр-Мега" (Підрядник), укладено
договір № 02/09-2011 по виконанню
будівельно-монтажних робіт по жилому
будинку № 35 в с. Іллічівка
Комінтернівського району Одеської
області. На підтвердження виконання
умов вищезазначеного договору,
правильності декларування позивачем
податкових зобов'язань та
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
спірними правовідносинами за
перевіряємий період позивачем суду
надано: договір генерального підряду
на капітальне будівництво, графіки
здійснення робіт та фінансування;
договори поставки продукції,
специфікації до договорів, податкові
накладні, видаткові накладні,
банківські виписки, довідку про
вартість виконаних будівельних робіт
/та витрати/, акти приймання виконаних
будівельних робіт, відомості
витрачених ресурсів витрат замовника
(витрати - по факту), платіжні доручення,
документи про якість бетонної суміші,
сертифікати якості на будівельні
матеріали та паспорти на них, заявки на
поставку товарів, робочий проект,
комплексний експертний висновок,
податкову декларацію з податку на
додану вартість за жовтень 2011 року з
Додатками та доказами їх отримання
відповідачем.

Вирішуючи справу та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що позивач
належними доказами довів реальність
виконання укладеної з ПП "Спектр-Мега"
угоди, в той час як Податковим органом
на підтвердження правомірності
проведення перевірки навіть не надано
до суду письмового запиту, що передує
проведенню перевірки, передбаченого
пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України. Тому суд виходив, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 17 лютого 2012
року № прийнято необґрунтовано,
не на підставі та не у спосіб, що
передбачені законодавством України, у
зв'язку з чим скасував його.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його привальним.

Доводи апеляційної скарги на не
підтвердження ПП "Спектр-Мега"
податкових зобов'язань у жовтні 2011
року, колегія суддів не може взяти до
уваги, оскільки законодавство України,
не ставить в залежність виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальності та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція також узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03), де
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Щодо посилання апелянтом на не
дотримання позивачем загальних вимог
цивільного законодавства в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, то колегія суддів вважає
необхідним зазначити, що відповідно до
статті 215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті
203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено перелік вимог, дотримання
яких є необхідним для дійсності
правочину, а саме, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Також, відповідно до ч. 2 статті 207
Цивільного кодексу України правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Із набуттям чинності з 01 січня 2011 року
змін до Цивільного кодексу України,
зокрема, частину першу статті 203 було
викладено у новій редакції та
доповнено статтю 228 частиною третьою,
якою передбачено, що податкові органи
не можуть посилатися на нікчемність
правочинів та господарських
зобов'язань платників податків
відповідно до частин 1 та 2 статті 228
Цивільного кодексу України, як на
правову підставу для донарахування
податкових зобов'язань. Виключення з
цього правила може становити лише
ситуація із безпідставним
відшкодуванням податку на додану
вартість із державного бюджету, що може
бути кваліфіковано як незаконне
заволодіння майном держави. В інших же
випадках дії платників податків, що
мали намір ухилитися від оподаткування
укладаючи правочини та використовуючи
господарські операції як інструмент
коригування показників своєї
господарської діяльності для цілей
отримання так званої податкової вигоди
(мінімізації оподаткування) без наміру
здійснювати реальні господарські
операції, не охоплюються змістом
поняття "незаконне заволодіння майном
держави", що міститься у диспозиції
частини першої статті 228 Цивільного
кодексу України, й тому відсутні
правові підстави для застосування
частин 1 та 2 статті 228 Цивільного
кодексу України.

Податкові органи, на підставі частини
третьої статті 228 Цивільного кодексу
України чи статті 207 Господарського
кодексу України, можуть у судовому
порядку доводити недійсність
правочинів (господарських зобов'язань),
що, на їх думку, укладені платниками
податку з метою, яка завідомо суперечна
інтересам держави та суспільства і
полягає в ухиленні від оподаткування.

Таким чином, з огляду на викладене,
колегія суддів погоджується, що
висновки податкового органу щодо
визначення сум податкових зобов'язань
платників податку з податку на додану
вартість без отримання відповідного
рішення суду про недійсність правочину
(господарського зобов'язання),
винесеного судом за позовом
податкового органу на підставі частини
третьої статті 228 Цивільного кодексу
України чи статей 207 та 208
Господарського кодексу України,
повинні ґрунтуватись виключно на
даних, які містяться в документах,
перелік яких визначений Податковим
кодексом України, в податковій
інформації, експертних висновках,
судових рішеннях тощо.

Висновки перевіряючих, що викладені в
акті від 06 лютого 2012 року № 627/23-5/30199632,
не підкріплені жодними доказами і
носять характер суб'єктивних
припущень.

Враховуючи вищевикладене, встановлені
обставини справи, а також вимоги ст.71
КАС України, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, колегія
суддів також погоджується з висновком
суду першої інстанції про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 17 лютого 2012 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки ґрунтуються на невірному
трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: