Справа № 471/2019/13-а
Суддя: Губанова В. М.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 471/2019/13-а
Провадження №2-а/471/39/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року

Братський районний суд Миколаївської
області

у складі: головуючого судді
Губанової В.М.,

при секретарі
Тягнирядно І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до УДАІ ГУМВС України у
Вінницькій області про визнання не
чинною та скасування постанови про
адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління державної автомобільної
інспекції ГУМВС України у Вінницькій
області, в якому просить скасувати
постанову про адміністративне
правопорушення та справу стосовно
нього закрити.

Свої вимоги мотивує тим, що 07 грудня 2013
року він їхав по автодорозі М-12
Немирівського району Вінницької
області і близько 12 30 год., де його
зупинив інспектор ДПС за перевищення
швидкості більше ніж на 20 км., вказавши,
що ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 83
км./год, швидкість вимірювалася
приладом «Візир» (номер не вказано).

Однак, ніяких документів, про те, що
інспектор має право на даній території
патрулювати, своє відрядження та
маршрут патрулювання і постів не надав
для підтвердження того, що він дійсно
має право патрулювати на даному
участку.

Інспектор склав стосовно позивача
протокол про адміністративне
правопорушення, перевищення водіями
транспортних засобів встановлених
обмежень швидкості руху транспортних
засобів більш як на двадцять
кілометрів на годину, за що
передбачена відповідальність згідно
ст. 122 ч. 1 КУпАП. Проте, на дорозі був
дуже великий рух транспортних засобів,
і його постійно об'їжджали інші
транспортні засоби, тому ОСОБА_1 не
впевнений в тому, що показник швидкості
на радарі показував дійсно швидкість
саме його транспортного засобу. В
протоколі інспектор записав тільки
назву вимірювального приладу, однак не
вказав номер його, серію та номер
сертифікату, згідно якого даний прилад
пройшов метрологічну перевірку або
свідоцтво про таку перевірку, копію до
протоколу не надав. Є ймовірність того,
що термін дії даного приладу минув.
Також, він не надав у підтвердження
того, що на даному участку автодороги
потрібно рухатися із обмеженою
швидкістю, тобто доказ того, що там
стояв знак.

Позивач до початку судового засідання
звернувся із заявою, в якій підтримав
позовні вимоги та просив справу
слухати без його участі, в зв’язку із
зайнятістю на роботі.

Представник відповідача – суб'єкт
владних повноважень, в судове
засідання не з'явився, хоча про день,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, доказів
про скоєння позивачем правопорушення
не надав.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази в їх
сукупності та які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 18 Кодексу
адміністративного судочинства
України, усі адміністративні справи з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень у
справах про притягнення до
адміністративної відповідальності
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій, чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

07 грудня 2013 року він їхав по автодорозі
М-12 Немирівського району Вінницької
області і близько 12 30 год., де його
зупинив інспектор ДПС за перевищення
швидкості більше ніж на 20 км., вказавши,
що ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 83
км./год, швидкість вимірювалася
приладом «Візир» (номер не вказано).

Однак, ніяких документів, про те, що
інспектор має право на даній території
патрулювати, своє відрядження та
маршрут патрулювання і постів не надав
для підтвердження того, що він дійсно
має право патрулювати на даному
участку.

Інспектор склав стосовно позивача
протокол про адміністративне
правопорушення, перевищення водіями
транспортних засобів встановлених
обмежень швидкості руху транспортних
засобів більш як на двадцять
кілометрів на годину, за що
передбачена відповідальність згідно
ст. 122 ч. 1 КУпАП. Проте, на дорозі був
дуже великий рух транспортних засобів,
і його постійно об'їжджали інші
транспортні засоби, тому ОСОБА_1 не
впевнений в тому, що показник швидкості
на радарі показував дійсно швидкість
саме його транспортного засобу. В
протоколі інспектор записав тільки
назву вимірювального приладу, однак не
вказав номер його, серію та номер
сертифікату, згідно якого даний прилад
пройшов метрологічну перевірку або
свідоцтво про таку перевірку, копію до
протоколу не надав. Є ймовірність того,
що термін дії даного приладу минув.
Також, він не надав у підтвердження
того, що на даному участку автодороги
потрібно рухатися із обмеженою
швидкістю, тобто доказ того, що там
стояв знак.

Згідно Інструкції з оформлення
матеріалів про адміністративні
правопорушення, затвердженої наказом
МВС України від 22 лютого 2001 року № 185,
особа, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
дає письмове пояснення по суті
скоєного правопорушення, яке
записується в протоколі, і ставить свій
підпис, а також може робити заяви і
клопотання по суті складання протоколу
та розгляду справи ( у разі відмови від
пояснення або підписання протоколу про
це робиться запис посадової особи, яка
склала протокол, що підтверджується
підписами свідків). Однак, інспектор в
протоколі не зазначив того, що позивач
відмовся від скоєння ним
правопорушення, не залучив до справи
свідків, чиї підписи в протоколі також
відсутні. В розділі 2.7 даної Інструкції
також вказано, що до протоколу
долучаються матеріали справи, що
підтверджують факт вчинення
адміністративного правопорушення
(рапорти посадових осіб, заяви,
пояснення правопорушників, потерпілих,
свідків правопорушення, тощо). До
протоколу додана лише постанова про
накладення адмінстягнення, в якій
ОСОБА_1 поставив підпис про те, що
отримав постанову на руки, однак дуже
поганої якості, в ксерокопії протоколу
та постанови взагалі не видно
прописних букв та тексту.

Так, вказаний вище протокол, складений
з порушенням ст.. 256 КУпАП, а саме : у
протоколі про адміністративне
правопорушення зазначаються: дата і
місце його складання, посада, прізвище,
ім’я та по батькові особи, яка склала
протокол, відомості про особу, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, місце, час та
вчинення і суть адміністративного
правопорушення, нормативний акт, який
передбачає відповідальність за дане
правопорушення, прізвища, адреси
свідків і потерпілих, якщо вони є,
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
інші відомості, необхідні для
вирішення справи.

В даному протоколі відсутні пояснення
свідків та не надано до матеріалів
справи письмові їх пояснення, не додано
жодного доказу скоєння позивачем
правопорушення, та не додані документи
про справність приладу «Візир», що
унеможливлює доказування вини
позивача.

ОСОБА_1 протягом року до
адміністративної відповідальності не
притягувався.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в
справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами.

У ст. 254 КУпАП зазначено, що протокол про
адміністративне правопорушення
складається в разі його вчинення, але
оскільки адміністративного
правопорушення не було (не було
пред'явлено жодного доказу ,
«правопорушення» не зафіксовано
належним чином, як того вимагає чинне
законодавство, з врахуванням допущених
порушень під час складання постанови,
постанова не може бути належним
доказом вини позивача, і за таких
обставин відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП
провадження в справі про
адміністративне правопорушення не
могло бути розпочато у зв'язку з
відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення;

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 23 грудня 2005 року N 14 Про
практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті встановлено, що зміст
постанови має відповідати вимогам,
передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У
ній, зокрема, потрібно навести докази,
на яких ґрунтується висновок про
вчинення особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

Ст. 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не доказано вчинення
позивачем адміністративного
правопорушення.

Таким чином, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, матеріалів
справи та добутих в судовому засіданні
доказів, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обгрунтованими та
відповідно такими, що підлягають
задоволенню. В діях ОСОБА_1 відсутній
склад адміністративного
правопорушення. В судовому засіданні
не доведена вина позивача в порушенні
ним Правил дорожнього руху України.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до УДАІ ГУМВС України у
Вінницькій області про визнання не
чинною та скасування постанови про
адміністративне правопорушення -
задовольнити.

Скасувати постанову про накладення на
ОСОБА_1 адмінстягнення в розмірі 255
гривень серії АА2 № 793390 від 07 грудня 2013
року.

Провадження по справі про
адміністративне правопорушення,
відносно ОСОБА_1 закрити відповідно до
п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя
-

Губанова В. М.