Справа № 806/111/13-а
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2013-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 806/111/13-a

категорія 8.2.6

05 грудня 2013 р.
м. Житомир

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Шимоновича Р.М.,

за участю секретаря
судового засідання - Бондаренка Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
державного підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

встановив:

Державне підприємство "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" звернулось до
суду з позовом, у якому просило визнати
протиправними та скасувати
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби від 30 жовтня 2012 р.
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 13409703,00 грн., № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
17139410,00 грн., у тому числі: за основним
платежем - 11426273,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 5713137,00 грн. та
№ про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 21552504,00
грн. В обґрунтування своїх вимог
посилається на відповідність дій
підприємства вимогам Податкового
кодексу України. Зазначає, що висновки
акту перевірки є необґрунтованими, а
прийняті за результатами розгляду акта
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог. Пояснив, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі правомірних висновків
перевірки за порушення позивачем вимог
Податкового кодексу України, а тому
скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку.

Встановлено, що у період з 17 серпня 2012 р.
по 28 вересня 2012 р. посадовими особами
відповідача проведено планову виїзну
перевірку державного підприємства
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 липня 2011 р.
по 30 червня 2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01 липня 2011 р.
по 30 червня 2012 р., за результатами якої
складено акт № 4050/22-2/00375504/0110 від 12
жовтня 2012 р. (том 1, а.с. 17-107).

В акті перевірки, стосовно питань, що
оскаржуються позивачем, зафіксовано
наступні порушення:

- пп.14.1.11 п. 14.1 ст. 14, пп.159.1.1 п. 159.1, п. 138.2
ст. 138, ст. 150.1, підрозділу 4 розділу ХХ
Податкового кодексу України (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого підприємством занижено податок на
прибуток в сумі 14135182,00* грн., у тому
числі: ІІ-ІІІ квартал 2011 року - 6058324,00
грн., ІІ-IV квартал 2011 року - 14135182,00 грн. та
зменшено від'ємне значення об'єкта
оподаткування від усіх видів
діяльності за І півріччя 2012 року в сумі
21552504,00 грн. (*з врахуванням акту від 19
жовтня 2011 р. № 4947/23-1/00375504/0110 та
відповідно до р. 3.1.2 п. 2 даного акту
перевірки);

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7 ст.
201 Податкового кодексу України (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого підприємством завищено
податковий кредит в сумі 11426273,00 грн., в
тому числі по періодах: липень 2011 року -
3501270,00 грн., серпень 2011 року - 2768532,00 грн.,
вересень 2011 року - 1936668,00 грн., жовтень 2011
року - 3141300,00 грн., листопад 2011 року - 78503,00
грн.

За результатами розгляду акту
перевірки, державною податковою
інспекцією у м. Житомирі Державної
податкової служби прийняті податкові
повідомлення-рішення від 30 жовтня 2012 р.
№, № та № (том 1, а.с.
126-129).

В акті перевірки зафіксовано порушення
ДП "Житомирський лікеро-горілчаний
завод" п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п. 159.1.1 п. 159.1 ст.
159 Податкового кодексу України,
внаслідок чого позивач занизив доходи
підприємства в результаті коригування
сум сумнівної та безнадійної
заборгованості по реалізованій
лікеро-горілчаній продукції по ТОВ
"Інвест-Капітал-Груп" та ТОВ
"Олександрія БЛІГ" в р. 03 "Інші доходи"
декларації з податку на прибуток в
загальній сумі 32065750,00 грн., в тому числі
по ТОВ "Інвест-Капітал-Груп" в сумі
25592281,00 грн. по ТОВ "Олександрія БЛІГ" в
сумі 6473469,00 грн. (том 1, а.с. 25).

Суд не погоджується з такими
висновками відповідача з огляду на
наступне.

Згідно із пп. 14.1.11 Податкового кодексу
України, безнадійна заборгованість -
заборгованість, що відповідає одній з
таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями,
щодо яких минув строк позовної
давності;

б) прострочена заборгованість, що не
погашена внаслідок недостатності
майна фізичної особи, за умови, що дії
кредитора, спрямовані на примусове
стягнення майна боржника, не призвели
до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість, що не погашена
внаслідок недостатності майна:

суб'єктів господарювання, оголошених
банкрутами у встановленому законом
порядку або знятих з реєстрації як
суб'єкти господарювання у зв'язку з їх
ліквідацією;

г) заборгованість, що не погашена
внаслідок недостатності коштів,
отриманих від продажу на відкритих
аукціонах (публічних торгах) та в інший
спосіб, передбачений умовами договору
застави, майна позичальника,
переданого у заставу як забезпечення
зазначеної заборгованості за умови, що
інші юридичні дії кредитора щодо
примусового стягнення іншого майна
позичальника не призвели до погашення
заборгованості в повному обсязі;

Встановлено, що рішенням
Господарського суду м. Києва від 14.03.2012
р., залишеного без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 25.06.2012 р.,
позовні вимоги Державного
підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Інвест-Капітал-Груп" про стягнення
основного боргу в сумі 30710736,83 грн., а
також штрафу за прострочення виконання
зобов'язання у розмірі 1535536,84 грн.
задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Капітал-Груп"
на користь Державного підприємства
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
основний борг в сумі 30710736,83 грн., штраф
за прострочення виконання зобов'язання
у розмірі 1535536,84 грн., а також судовий
збір в розмірі 64380,00 грн. (том 2, а.с. 64-78).

Рішенням Господарського суду
Кіровоградської області від 03 липня 2012
р., залишеного без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 22 серпня 2012 р.,
позов Державного підприємства
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
задоволено, стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Олександрія-БЛІГ" на користь
державного підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" 7768162,40 грн.
заборгованості, 64380,00 грн. судового
збору, а також 1912,56 грн. за проведення
судової експертизи. (том 2, а.с. 79-92).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заборгованість товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвест-Капітал-Груп" та товариства з
обмеженою відповідальністю
"Олександрія-БЛІГ" не можна вважати
безнадійною.

Відповідно до п.п. 136.1.2 п. 136.1 ст. 136
Податкового кодексу України, для
визначення об'єкта оподаткування не
враховуються доходи: суми податку на
додану вартість, отримані/нараховані
платником податку на додану вартість,
нарахованого на вартість продажу
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, за винятком випадків, коли
підприємство-продавець не є платником
податку на додану вартість.

Згідно із пп. 159.1.1 п. 159.1 ст. 159
Податкового кодексу України, платник
податку - продавець товарів, робіт,
послуг має право зменшити суму доходу
звітного періоду на вартість
відвантажених товарів, виконаних
робіт, наданих послуг у поточному або
попередніх звітних податкових
періодах у разі, якщо покупець таких
товарів, робіт, послуг затримує без
погодження з таким платником податку
оплату їх вартості (надання інших видів
компенсації їх вартості). Таке право на
зменшення суми доходу виникає, якщо
протягом звітного періоду
відбувається будь-яка з таких подій:

а) платник податку звертається до суду
з позовом (заявою) про стягнення
заборгованості з такого покупця або
про порушення справи про його
банкрутство чи стягнення заставленого
ним майна;

б) за поданням продавця нотаріус вчиняє
виконавчий напис про стягнення
заборгованості з покупця або стягнення
заставленого майна (крім податкового
боргу).

Платник податку - продавець, який
зменшив суму доходу звітного періоду
на вартість відвантажених товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
відповідно до абзацу першого цього
підпункту зобов'язаний одночасно
зменшити суму витрат цього звітного
періоду на собівартість таких товарів,
робіт, послуг.

Встановлено, що позивачем, відповідно
до пп. 136.1.2 п. 136.1 ст. 136 Податкового
кодексу України, було зменшено суму
доходу на вартість відвантажених
товарів без урахування податку на
додану вартість та відображено таке
зменшення у рядку 03.11 додатка СБ до
податкової декларації з податку на
прибуток. При цьому, одночасно було
зменшено суму витрат звітного періоду
на 10513246,00 грн. (собівартість товарів без
урахування податку до додану вартість,
включеного до складу ціни) і
відображено у рядку 03.12. додатка СБ до
декларації.

Коригування суми доходів перенесено до
рядка 03.11 додатка ІД до декларації за 1
півріччя 2012 року, а коригування суми
витрат - до рядка 06.4.24 додатка ІВ до цієї
декларації.

Згідно із пп. 159.1.5. п. 159.1 ст. 159
Податкового кодексу України, якщо в
наступних податкових періодах
покупець погашає суму визнаної
заборгованості або її частину
(самостійно або за процедурою
примусового стягнення), такий покупець
збільшує (відновлює) витрати на суму
такої заборгованості (її частини) за
наслідками податкового періоду, на
який припадає таке погашення. Водночас
продавець, який зменшив суму доходу
звітного періоду на вартість
відвантажених товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, відповідно до
підпункту 159.1.1 цього пункту збільшує
доходи на суму заборгованості (її
частини) за такі товари, роботи,
послуги, погашену покупцем, та збільшує
витрати на собівартість (її частину,
визначену пропорційно сумі погашеної
заборгованості) цих товарів, робіт,
послуг за наслідками податкового
періоду, на який припадає таке
погашення.

Оскільки у першому півріччі 2012 року
оплати від боржників не надходило, суд
вважає, що у позивача були відсутні
підстави для збільшення доходів.

З огляду на викладене, висновки
відповідача про порушення ДП
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п. 159.1.1 п. 159.1 ст. 159
Податкового кодексу України, є
безпідставними.

Підставою для збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток, став висновок перевіряючих
про безпідставне віднесення до складу
валових витрат за операціями із
придбання шкіряного напівфабрикату
"Вет-блу" від товариства з обмеженою
відповідальністю "Грант" на загальну
суму 58303058,95 грн., в тому числі за ІІІ
квартал 2011 року-23259595,52 грн., за VІ
квартал 2011 року-35043463,43 грн. та завищення
задекларованих показників у р. 06.6
Від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього звітного
(податкового) періоду" в ІІ кварталі 2011
року в сумі 3154255,00 грн., тоді як за
підсумками І кварталу 2011 року
підприємство не мало від'ємного
значення об'єкту оподаткування.

Щодо завищення задекларованих
показників у р. 06.6 "Від'ємне значення
об'єкта оподаткування попереднього
звітного (податкового) періоду" в сумі
3154255,00 грн.

В акті перевірки (а.с. 32) податковий
орган посилався на акт документальної
перевірки від 19.10.2011 р. № 4947/23-1/00375504/0110.

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу з огляду
на наступне.

Встановлено, що з 10.08.2011 року по 05.10.2011
року проведена планова виїзна
документальна перевірка фінансово -
господарської діяльності з питань
дотримання державним підприємством
"Житомирський лікеро - горілчаний
завод" вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2010
року по 30.06.2011 року, за результатами
якої складено акт № 4947/23-1/00375504/0110 від
19.10.2011 року.

На підставі вказаного акту перевірки,
ДПІ у м. Житомирі 2 листопада 2011 р.
винесені податкові повідомлення -
рішення № , яким ДП "Житомирський
лікеро - горілчаний завод" збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток у сумі 5292412,00 грн. (основний
платіж - 5261464 грн., штрафна (фінансова)
санкція - 30948 грн.); № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість 1286072, 00 грн. (за основним
платежем - 1267342 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 18730 грн.); №
про зменшення ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 3154255 грн.

Не погодившись із висновками
податкового органу, позивач звернувся
до суду із позовною заявою про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Так, постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від 24
липня 2012 р. по справі № 0670/10982/11,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 р., позов ДП "Житомирський лікеро -
горілчаний завод" задоволено,
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 02.11.2011 року №
в частині донарахування податку
на прибуток підприємств в сумі 5137677
грн., від 02.11.2011 № в частині
донарахування податку на додану
вартість в сумі 1191728 грн. та від 02.11.2011
року № в повному обсязі.

Вказаним судовим рішенням встановлено
неправомірність податкового
повідомлення-рішення № від 02
листопада 2011 р. про зменшення ДП
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 3154255 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 255 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Оскільки обставини даної справи щодо
задекларованих показників у р. 06.6
"Від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього звітного
(податкового) періоду" в сумі 3154255,00 грн.
були встановлені та досліджені
постановою по справі № 0670/10982/11, яка
набрала законної сили, тому вони не
підлягають доказуванню, і висновки
відповідача в цій частині є
безпідставними.

Щодо господарських відносин з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант".

Встановлено, що 06 червня 2005 року між
Державним підприємством "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" (покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант" (постачальник)
укладено договір постачання товару, а
саме: шкіряного напівфабрикату
"Вет-блу".

Пунктом 4.3. договору визначено, що
передача товару покупцю здійснюється
за видатковою накладною.

У ІІІ- ІV кварталі 2011 року на виконання
умов укладеного позивачем із ТОВ
"Грант" договору поставки від 06.06.2005
року № 06/06/05, згідно специфікацій,
видаткових і податкових накладних,
актів прийому-передачі товару,
рахунків-фактур було отримано шкіряний
напівфабрикат "Вет-блу".

Після отримання товару від TOB "Грант" на
відповідних складах, даний товар
Позивач передав комісіонеру (TOB
"Хартманс") на підставі договору
комісії на продаж товару від 31.05.2010р. № 3
(том 1, а.с. 229-234).

Умовами договору комісії від 31.05.2010
року №3, укладеного між ДП
"Житомирський ЛГЗ" (Комітент) та ТОВ
"Хартманс" (Комісіонер) передбачено, що
Комісіонер зобов'язується за
дорученням і за рахунок Комітента за
винагороду здійснити в інтересах
останнього від свого імені угоду з
продажу на експорт товару Комітента.
Конкретні умови угоди, кількість та
мінімальна ціна продажу, а також інші
умови та вказівки Комітенту наводяться
у специфікаціях (додатках до цього
договору), які є невід'ємною частиною
дійсного договору.

Відповідно до договору комісії,
вказаний шкіряний напівфабрикат
"Вет-блу" несортований, був переданий
Комітентом (ДП "Житомирський ЛГЗ")
Комісіонеру (TOB "Хартманс") для
здійснення продажу на експорт на
підставі актів приймання-передачі
товару на комісію, звітів комісіонера,
специфікацій, актів прийому-передачі
товару на комісію, а комісіонером (TOB
"Хартманс") було поставлено шкіряний
напівфабрикат "Вет-блу" одержувачам,
про що свідчать вантажно - митні
декларації від 29.09.2011 р. № 719058 (EXW
Кременчук), від 06.10.2011 р. № 719142 (EXW
Новомиргород), від 06.10.2011 р. № 719145 (EXW
Житомир), від 06.10.2011 р. № 719149 (EXW
Бердичів), від 06.10.2011 р. № 719150 (EXW
Васильків), від 07.10.2011 р. № 719153 (EXW
Васильків), від 12.10.2011 р. № 719218 (EXW
Кременчук), від 12.10.2011 р. № 719219 (EXW
Васильків), від 17.10.2011 р. № 719274 (EXW
Новомиргород), від 25.10.2011 р. № 719396 (EXW
Кременчук), від 25.10.2011 р. № 719395 (EXW
Кременчук), від 25.10.2011 р. № 719384 (EXW
Бердичів), від 25.10.2011 р. № 719394 (EXW
Кременчук), від 31.08.2011 р. № 718652 (EXW
Житомир), від 05.09.2011 р. № 718700 (EXW
Васильків), від 05.09.2011 р. № 718705 (EXW
Васильків), від 08.09.2011 р. № 718764 (EXW
Новомиргород), від 08.09.2011 р. № 718765 (EXW
Новомиргород), від 03.08.2011 р. № 718277 (EXW
Кременчук), від 03.08.2011 р. № 718276 (EXW
Кременчук), від 03.08.2011 р. № 718276 (EXW
Кременчук), від 12.09.2011 р. № 718790 (EXW
Кременчук), від 23.09.2011 р. № 718961 (EXW
Новомиргород), від 23.09.2011 р. № 718962 (EXW
Новомиргород), від 25.10.2011 р. № 718963 (EXW
Житомир), від 01.07.2011 р. № 717797 (EXW
Васильків), від 01.07.2011 р. № 717798 (EXW
Новомиргород), від 07.07.2011 р. № 717884 (EXW
Новомиргород), від 14.07.2011 р. № 718003 (EXW
Новомиргород), від 19.07.2011 р. № 718090 (EXW
Житомир), від 21.07.2011 р. № 718132 (EXW
Новомиргород), від 28.07.2011 р. № 718215 (EXW
Новомиргород) (том 1, а.с.129-212).

Згідно вказаних вантажно-митних
декларацій товар залишив митну
територію України та був відправлений
одержувачам, а це в свою чергу свідчить
про фактичну наявність товару та мету
ДП "Житомирський ЛГЗ" щодо отримання
прибутку від комерційної діяльності.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV
(із змінами та доповненнями) зазначено,
що сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності; які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону
України бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші вид
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерської обліку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV
(із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

На підтвердження виконання вказаних
правочинів позивачем у судовому
засіданні були надані копії договорів,
видаткові та податкові накладні, акти
приймання - передачі, звіти
комісіонера, оборотно сальдова
відомість, вантажно - митні декларації.

Щодо висновку податкового органу про
нікчемність правочину у зв'язку з тим,
що господарські операції між позивачем
та ТОВ "Грант" у липні-листопаді 2011 року
не мали реальних наслідків, то суд
зазначає наступне.

Так, статтею 203 Цивільного кодексу
України визначено перелік вимог, які
свідчать про дійсність правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчиняться у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідач, посилаючись на
неможливість реалізації продукції
контрагентами позивача, відсутність
товарно-транспортних накладних на
перевезення товару вважає, що договір
поставки укладено з метою, що завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а отже є нікчемними.

Однією з ознак, яка згідно з Цивільним
кодексом України впливає на дійсність
правочину, є наявність вільного
волевиявлення тієї особи, що є саме
учасником правочину. В даному випадку
учасниками оспорюваних правочинів є
юридичні особи - суб'єкти
господарювання, які діють через свої
органи управління, визначені
установчими документами.

Угоди, укладені між ДП "Житомирський
ЛГЗ" та TOB "Грант" спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлене ними, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦКУ, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Реальне настання правових наслідків за
визначеними відповідачем нікчемними
угодами, підтверджено тим, що за цими
угодами контрагент ТОВ "Грант" виконав
повністю взяті на себе зобов'язання по
продажу шкіри, а в подальшому позивач
через комісіонера реалізував даний
товар іноземним контрагентам. Учасники
цих господарських операцій у своїх
бухгалтерській та податковій
звітностях повно і достовірно
відобразили вчинені операції,
правомірно віднесли вартість поставок
відповідно до валового доходу та
валових витрат, своєчасно сплатили
податки.

Крім того, згідно ст.228 ЦК України
правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним. Правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року визначено, що
при кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватись вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однієї зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

На думку суду, при визнанні угод
нікчемними податковим органом не
дотримано зазначених вимог
законодавчих норм, тобто не
встановлено вини та умислу позивача,
спрямованих на заволодіння державним
майном, порушення публічного порядку.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення угод між
"Житомирський ЛГЗ" та TOB "Грант" з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Усі господарські операції, у тому числі
щодо отримання товару від TOB "Грант" та
передачу товару на комісію TOB
"Хартманс", підтверджені первинними
документами ДП "Житомирський ЛГЗ", у
відповідності до вимог ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999р. №996-XIV, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, суд вважає, що висновки
відповідача щодо нікчемності
укладених договорів є помилковими та
такими, що не підтверджуються
обставинами справи.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2011 р. по справі № 0670/4670/11, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2012 р., позов ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" задоволено,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі № від 28.04.2011 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2011р. по справі № 0670/5521/11, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2012 р., позовні вимоги
позивача також задоволено, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Житомирі від
20.05.2011 р. за № .

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 лютого
2012р. по справі № 0670/7827/11, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 червня 2012 р., позовні вимоги
позивача також задоволено, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Житомирі від
26.07.2011 р. за № .

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2012р.
по справі № 0670/2339/12, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2012
р., позовні вимоги позивача задоволено,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі від 03.04.2012 р. за № .

Вищевказаними судовими рішеннями
встановлено, що угоди, укладені між ДП
"Житомирський ЛГЗ" та TOB "Грант"
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлене ними,
не містять положень, які б суперечили
вимогам чинного законодавства або
інтересам сторін, а волевиявлення
сторін правочину є вільне і відповідає
їхній внутрішній волі, що відповідає
загальним вимогам, встановленим
статтею 203 ЦКУ, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Реальне настання правових наслідків за
визначеними відповідачем нікчемними
угодами, підтверджено тим, що за цими
угодами контрагент ТОВ "Грант" виконав
повністю взяті на себе зобов'язання по
продажу шкіри, а в подальшому позивач
через комісіонера реалізував даний
товар іноземним контрагентам. Учасники
цих господарських операцій у своїх
бухгалтерській та податковій
звітностях повно і достовірно
відобразили вчинені операції,
правомірно віднесли вартість поставок
відповідно до валового доходу та
валових витрат, своєчасно сплатили
податки.

Вказані судові рішення набрали
законної сили, тому суд дійшов до
висновку про необхідність
застосування до вказаних
правовідносин положень статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Щодо відсутності товарно -
транспортних накладних, то суд
зазначає наступне.

Представник позивача пояснив, що
відповідачем не взято до уваги умови
договору №06/06/05 від 06.06.05 року за якими
місце постачання товару визначається
окремими повідомленнями
постачальником покупця, перехід товару
фіксується відповідними актами
прийому - передачі.

Передача товару ТОВ "Грант" покупцю
здійснювалась в день отримання
шкіряного напівфабрикату "Вет-блу" від
виконавців, згідно договору переробки
давальницької сировини, та
безпосередньо на складах готової
продукції виконавців.

Позивачем товар був переданий на
комісію комісіонеру (ТОВ "Хартманс") у
місцях отримання товару від
постачальника (ТОВ "Грант"), про що
свідчать акти прийому - передачі на
комісію.

Оскільки отримання товару від
постачальника та передача його
комісіонеру відбувалась в одному місці
(з метою здешевлення ціни товару), а
саме на підприємствах по переробці
шкіри, то жодних ТТН не могло бути.

За наявності безспірних доказів на
підтвердження реального характеру
операцій із отримання товару, висновки
відповідача про заниження ДП
"Житомирський лікеро - горілчаний
завод" податкових зобов'язань з податку
на прибуток є необґрунтованими.

Згідно пункту 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України (у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, далі - ПК України) -
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 138.8 статті 138 ПК України
встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті
139 ПК України - не включаються до складу
витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Проведені господарські операції між
позивачем та ТОВ "Грант" підтверджені
відповідними розрахунковими та
платіжними документами, отримані
товари використані у господарській
діяльності ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод", тому висновок
про порушення ним п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України є хибним.

Підставою для збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану стало невизнання відповідачем
податкового кредиту на 11426273,00 грн., в
тому числі по придбаних: шкіряних
напівфабрикатів "Вет-блу" у товариства
з обмеженою відповідальністю "Грант" та
обладнання від товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Капітал-Груп".

Суд не погоджується з такими
висновками податкового органу з огляду
на наступне.

Стосовно відносин позивача з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Грант".

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Приписами п.198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно із п. 201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору.

Відповідно до п. 201.7. ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). У разі якщо частка
товарів/послуг, послуг не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів/послуг зазначається в додатку
до податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами.

Обставини щодо фактичності здійснення
господарських операцій з придбання
шкіряного напівфабрикату "Вет-блу", на
які позивач посилається як на підставу
виникнення у нього права на включення
нарахованого (сплаченого) ПДВ до
податкового кредиту, доведені у ході
судового розгляду справи.

Таким чином, враховуючи вище
встановлене, суд вважає, що позивач
правомірно відніс до валових витрат
вартість придбаного шкіряного
напівфабрикату "Вет-блу", а відтак
законно та у відповідності до ст. 198
Податкового кодексу України, включив
сплачені суми податку на додану
вартість в ціні такого товару до складу
податкового кредиту, зазначивши, що
підставою для нарахування податкового
кредиту є наявність податкових
накладних, оформлених належним чином.

Стосовно відносин позивача з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Капітал-Груп".

В акті перевірки зазначено, що операції
по формуванню податкового кредиту за
рахунок взаємовідносин з ТОВ
"Інвест-Капітал-Груп" є нікчемними,
оскільки ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" не доведено
факту транспортування, отримання та
використання в господарській
діяльності основних засобів від
зазначеного контрагента.

Такі висновки перевіряючих
спростовуються наступним.

Встановлено, що 28 вересня 2011 р. між
позивачем (Замовник) та ТОВ
"Інвест-Капітал-Груп" укладено договір
№ 1 про закупівлю товарів.

Згідно п. 1.1. даного Договору, Учасник
зобов'язується поставити обладнання, а
Замовник прийняти та оплатити вартість
товару: ємність емальована (V=16 м3) - 4 шт.;
конденсатор ЕК н/ж F=11 м2 - 1 шт.;
дефлегматор ЕК н/ж F=51 м2 - 1 шт.;
підігрівач бражки F=38 м2 - 1 шт.

28 вересня 2011 р. між позивачем (Замовник)
та ТОВ "Інвест-Капітал-Груп" укладено
договір № 2 про закупівлю товарів.

Згідно п. 1.1. даного Договору, Учасник
зобов'язується поставити обладнання, а
Замовник прийняти та оплатити вартість
товару: спиртоловушка ЕК н/ж F=8 м2 - 1 шт.;
спиртоловушка в комплекті - 1шт.; машина
полоскальна (ЛКВ) із комплектом
переналадки - 1шт., пакувальна машина
(УМТ-600ПТ) - 1 шт., комплект обладнання
(для гідро ферментативного оцукрення) -
1 шт.

Факт виконання умов договорів
підтверджується податковими
накладними, актами прийому-передачі,
видатковими накладними, копії яких
містяться в матеріалах справи (том 1 а.с.
219-2228).

Обставини щодо фактичності здійснення
господарських операцій з надання
будівельних робіт та робіт поточного
ремонту кабельних мереж, на які позивач
посилається як на підставу виникнення
у нього права на включення
нарахованого (сплаченого) ПДВ до
податкового кредиту, доведені у ході
судового розгляду справи.

Крім того, позивачем надані докази на
підтвердження використання у своїй
господарській діяльності придбаного
обладнання, а саме: наказами про
ведення в експлуатацію основних
засобів, інвентарними картками, актами
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів,
інвентаризаційними описами основних
засобів, копії яких містяться в
матеріалах справи (том 1, а.с. 238-250, том 2
а.с. 1-20).

Щодо відсутності товарно -
транспортних накладних, то суд
зазначає наступне.

Згідно з висновком Міністерства
юстиції України від 15 травня 2006 р. №10/68
з Державного реєстру
нормативно-правових актів виключено
наказ Мінстату і Мінтрансу №228/253 "Про
затвердження Інструкції про порядок
виготовлення, зберігання, застосування
єдиної первинної транспортної
документації для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи", яким визначалась
типова форма товарно-транспортної
накладної та порядок її заповнення.

Також, слід зазначити, що дію п. 11.2.
"Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні"
затверджених від 14 жовтня 1997 р. №363 у
відповідності до якого, -
"Товарно-транспортні накладні і
дорожні листи вантажного автомобіля
належать до документів суворої
звітності, які виготовляються
друкарським способом з обліковою
серією та номером. Форма і порядок
заповнення цих документів замовником і
перевізником визначаються
відповідними нормативними актами."
зупинено з 25 квітня 2006 р. згідно з
повідомленням Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва, опублікованим у
газеті "Урядовий кур'єр" від 28 квітня 2006
р. № 81. Нового порядку заповнення ТТН
чинним законодавством не передбачено.

Крім цього, листом Державної
адміністрації автомобільного
транспорту Міністерства транспорту та
зв'язку України від 21 квітня 2010 р.
№1802-04/09/19-10 було відмічено, що -
"Інструкція про порядок виготовлення,
зберігання, застосування єдиної
первинної транспортної документації
для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи, затверджена
спільним наказом Міністерства
статистики України, Міністерства
транспорту України від 7 серпня 1996 р. №
228/253, не є обов'язковою для виконання.
Вона носить рекомендаційний характер
до прийняття нового порядку
організації обліку перевезення
вантажів автомобільним транспортом".

В листах Вищого адміністративного суду
України від 02 червня 2011р. №742/11/13-11 та
від 01 листопада 2011р. №1936/11/13-11
проаналізовано відповідні законодавчі
акти щодо формування показників
податкової звітності на підставі
даних, не підтверджених документами та
наголошено на тому, що для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. При цьому, сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Відсутність товаро-транспортної
накладної не спростовує реальність
отримання позивачем придбаного
обладнання.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу щодо нікчемності
правочинів, укладених між позивачем та
ТОВ "Інвест-Капітал-Груп", оскільки
статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено перелік вимог, які свідчать
про дійсність правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчиняться у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину судом не вимагається.

Однією з ознак, яка згідно з Цивільним
кодексом України впливає на дійсність
правочину є наявність вільного
волевиявлення тієї особи, що є саме
учасником правочину. В даному випадку
учасниками оспорюваних правочинів є
юридичні особи - суб'єкти
господарювання, які діють через свої
органи управління, визначені
установчими документами.

Угоди, укладені між ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" та ТОВ
"Інвест-Капітал-Груп" спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними, не містять
положень, які б суперечили вимогам
чинного законодавства або інтересам
сторін, а волевиявлення сторін
правочину є вільне і відповідає їхній
внутрішній волі, що відповідає
загальним вимогам, встановленим
статтею 203 ЦКУ, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Реальне настання правових наслідків за
визначеними відповідачем нікчемними
угодами, підтверджено тим, що за цими
угодами контрагент виконує повністю
взяті на себе зобов'язання.

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами, у
відповідності до вимог ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999р. №996-XIV, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Під час розгляду вказаної справи судом
встановлено, що укладені між позивачем
та ТОВ "Інвест-Капітал-Груп" договори не
віднесено законом до нікчемних. Іншого
відповідачем не доведено, хоча,
відповідно до статті 71 КАС України, він
як суб'єкт владних повноважень має
довести суду правомірність свого
рішення.

Таким чином, суд вважає, що висновки
відповідача щодо нікчемності
укладених договорів є помилковими та
такими, що не підтверджуються
обставинами справи.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі- КАС України), кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби від 30 жовтня 2012 р.
№, № та № не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, а також суперечать
встановленим у справі обставинам, а
тому підлягають скасуванню, що є
правовою підставою для задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 158-163, 167, 254 КАС
України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби від 30 жовтня 2012 р.
№, № та №.

Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь державного
підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" сплачений
судовий збір у розмірі 6438,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії повного
тексту постанови.

Головуючий суддя
Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 14
грудня 2013 р.