Справа № 810/96/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/96/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Ключковича В.Ю., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 06 лютого
2013 року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Техбудпідряд" до Державної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство
"Техбудпідряд" звернувся до Київського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області), в якому просив скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 14.04.2009 року № /1 та
від 14.04.2009 року № /1.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2013
року позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
вимог даного позову .

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Приватне підприємство «Техбудпідряд»
є юридичною особою, що зареєстрована
01.11.2002 Вишгородською районною
державною адміністрацією Київської
області (номер запису про державну
реєстрацію в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб підприємців 0001545), як
платник податків перебуває на обліку в
Державній податковій інспекції у
Вишгородському районі Київської
області Державної податкової служби.

У лютому 2009 року ДПІ у Вишгородському
районі Київської області було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку позивача щодо
підтвердження відомостей, отриманих
від особи, яка мала правові відносини з
платником податків Товариством з
обмеженою відповідальністю «Катко», за
період з 01.01.2007 по 31.12.2008, за результатам
якої складено Акт від 28.01.2009 №36/23-1/32201208
(далі - Акт перевірки).

На підставі Акта перевірки ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області були прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення:

- від 06.02.2009 №/0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств в сумі
124030,53 грн. (у тому числі 82687,02 грн. за
основним платежем та 41343,51 грн. штрафні
(фінансові) санкції);

- від 06.02.2009 №/0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 99224,72
грн. (у тому числі 66149,81 грн. за основним
платежем та 33074,91 грн. штрафні
(фінансові) санкції).

Не погоджуючись з вищезазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач розпочав процедуру їх
адміністративного оскарження.

За результатом розгляду скарг
позивача, спірні податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області були залишені без змін, а
скарги позивача без задоволення.

В результаті апеляційного узгодження у
зв'язку із зміною строків сплати
податкових зобов'язань та строків на
оскарження податкових
повідомлень-рішень, ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області ДПС були прийняті нові
податкові повідомлення-рішення від
14.04.2009 №/1 та від 14.04.2009 №/1,
якими позивачу визначено податкові
зобов'язання у тому ж розмірі з тих же
підстав.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) (Закон втратив
чинність з 1 січня 2011 року, крім пункту
1.20 статті 1 цього Закону, який діяв до 1
січня 2013 року, згідно з Податковим
кодексом України від 2 грудня 2010 року N
2755-VI), право на валові витрати виникає в
результаті придбання товарів (робіт,
послуг) з метою використання в
господарській діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5
Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Приписи п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) забороняли віднесення
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Тобто, у податковому обліку понесені
витрати мають бути підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, які
містять відомості про господарську
операцію, підтверджують її фактичне
здійснення та понесення витрат. І
тільки за повної відсутності таких
документів, або у разі, коли такі
документи є недостовірними, тобто не
відображають реальних подій
(господарської операції), валові
витрати можуть вважатися не
підтвердженими.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товару (робіт,
послуг), яка призвела до об'єктивної
зміни складу активів такого платника,
придбання такого товару (робіт, послуг)
з метою використання у господарській
діяльності, наявності первинних
документів, які підтверджують понесені
витрати, платник податку має право на
віднесення таких витрат до складу
валових.

Так, за висновками Акту перевірки
порушення позивачем вимог п.п. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» призвело до
заниження податку на прибуток у сумі 82
687,02 грн. по причині включення ним
витрат до складу валових витрат, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Однак, спростовуючи дані обставини
позивач з метою підтвердження
виконання договірних зобов'язань надав
акти приймання виконаних робіт згідно
з типовою формою № КБ-2 та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт
згідно з типовою формою № КБ-3.

Розрахунки за виконані
роботипозивачем було проведено в
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на банківські
рахунки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Катко», що
підтверджується наявними в справі
копіями платіжних доручень та
виписками з банківських рахунків,
заборгованість по яких відсутня. На
підтвердження сплати позивачем сум
податку на додану вартість у складі
ціни за виконані роботи (надані
послуги) від ТОВ «Катко» були отримані
податкові накладні, на підставі яких
позивачем до відповідних реєстрів
податкових накладних за вересень 2007
року, лютий та березень 2008 року були
включені суми податку на додану
вартість, сплачені ним у складі ціни
робіт.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) (Закон втратив чинність
з 1 січня 2011 року згідно з Податковим
кодексом України від 2 грудня 2010 року N
2755-VI), податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

В силу вимог пп.7.4.5 п.7.4 цієї статті (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин), не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Отже, необхідною умовою для віднесення
сплачених (нарахованих) у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до податкового кредиту є факт
придбання товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до
податкового кредиту з ПДВ. Отже, для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість витрати
платника щодо сплати (нарахування)
відповідної суми податку у складі ціни
товару (послуги) мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Таким чином, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що між позивачем
(замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Катко» (виконавець)
було укладено договір від 01.09.2007 № 33, за
умовами якого виконавець прийняв на
себе зобов'язання виконати роботи по
реконструкції нежитлових приміщень на
підставі наданої замовником
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язався прийняти
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх за ціною 299785,20 грн., у тому
числі ПДВ - 49964,20 грн.

Крім того, між позивачем (замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Катко» (підрядник)
було укладено договір від 01.02.2008 №7, за
умовами якого підрядник прийняв на
себе зобов'язання виконати роботи з
капітального ремонту споруд філії
Каскад Київська ГЕС відповідно до
наданої замовником
проектно-кошторисної документації, а
замовник - прийняти закінчені роботи і
оплатити згідно з кошторисом за ціною
101420,40 грн., у тому числі ПДВ - 16903,40 грн.

Заперечуючи проти вимог даного позову
відповідач в своїх доводах посилається
на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 12.06.2008 по справі № 2-а-532/2008, яким було
визнано недійсними з 13.05.2007, з дати
державної реєстрації, установчі
документи (статут) ТОВ «Катко»;
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість ТОВ «Катко»;
з моменту складання недійсними
первинних бухгалтерських документів з
реквізитами ТОВ «Катко» (накладні, акти
виконаних робіт прийому передачі,
рахунки фактури, акти прийому-передачі
векселів та ін.).

За твердженням податкового органу,
позивачем було включено до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг) не
підтверджених податковими накладними,
що на думку податкового органу
призвело до завищення податкового
кредиту на суму 66 149,81 грн.

Згідно Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 (із змінами та
доповненнями), первинні документи
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
облікові регістри - носії спеціального
формату у вигляді відомостей, ордерів,
книг, журналів, призначені для
хронологічного, систематичного або
комбінованого нагромадження,
групування та узагальнення інформації
з первинних документів, що прийняті до
обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 вказаної статті визначено,
що первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
господарські операції позивача у
взаємовідносинах з ТОВ «Катко» мали
реальний характер, були вчинені між
право- і дієздатним суб'єктом права;
первинні бухгалтерські документи
складені у відповідності до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» та
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та в повній
мірі відповідають вимогам,
встановленим пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України.

Крім того, на момент складання
податкових накладних контрагент
позивача - ТОВ «Катко» був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість, а тому мав право
нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну вчинену ним
господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»,
державна реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно статті 33 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
органу державної влади, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

На час здійснення господарських
операцій у Єдиному державному реєстрі
були відсутні відомості, які б ставити
під сумнів цивільну правоздатність
контрагента позивача - ТОВ «Катко». При
цьому, за даними Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців не вбачається, що на
момент укладення та виконання
сторонами спірних угод були наявні
записи щодо не підтвердження
відомостей про юридичну особу даного
підприємства.

Отже, враховуючи відсутність доказів
на підтвердження обставин, на які
посилається відповідач, вказуючи на
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та ТОВ «Катко», суб'єктивний
та оціночний характер доводів, якими це
підтверджується, наявність первинних
документів та інших доказів на
підтвердження товарності
господарських операцій, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств в загальному
розмірі 124 030,53 грн. та податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 99 224,72
грн.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 19 лютого 2013 року по
адміністративній справі № К/9991/47893/12 та
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 02 липня 2013 року № К/9991/74923/12.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 лютого 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків
В.Ю. Ключкович І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.