Справа № К-40446/10
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2013-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2013 р. м.
Київ К-40446/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої: суддів:Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А., розглянувши у
порядку письмового провадження
касаційну скаргу Міністерства
фінансів України на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 4 вересня 2010
року на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2010 року

у справі № 2а-16395/10/0570

за позовом : ОСОБА_4

до: Державної судової
адміністрації України,

Кабінету Міністрів
України,

Міністерства фінансів
України,

Державного казначейства
України,

Територіального
управління державної судової
адміністрації в Донецькій

області

про стягнення недоплаченої
заробітної плати,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 25 червня 2010 року звернувся до
суду із позовом до Державної судової
адміністрації України, Кабінету
Міністрів України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області про
визнання протиправною бездіяльності
відповідачів щодо невчасного
підвищення розміру посадового окладу
судді; не нарахування та невиплати
відповідно до вимог статті 44 Закону
України «Про статус суддів» заробітної
плати (посадового окладу, премій,
надбавки за вислугу років, інших
надбавок); додаткового посадового
окладу та матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань у
розмірі середньомісячної заробітної
плати, що виплачується при наданні
чергової відпустки; виплат по
лікарняним листам у період тимчасової
втрати працездатності; щомісячного
грошового утримання працюючого судді,
починаючи з 1 червня 2005 року;
зобов'язання ДСА України, ДКУ
відповідно до вимог статті 44 Закону
України «Про статус суддів» з 1 червня
2005р. нарахувати та виплатити позивачу
за рахунок Державного бюджету України
заробітну плату (посадовий оклад,
премії, надбавки за вислугу років, інші
надбавки) з урахуванням підвищення
посадового окладу згідно розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої у відповідний період, за
який вона нараховується, додатковий
посадовий оклад та матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань у розмірі
середньомісячної заробітної плати, що
виплачується при наданні чергової
відпустки; виплати по лікарняним
листам у період тимчасової
непрацездатності; щомісячне довічне
грошове утримання працюючому судді за
виключенням отриманих сум;
зобов'язання ДСА України відповідно до
вимог статті 44 Закону України «Про
статус суддів» нарахування надбавки за
вислугу років за період з 1 січня 2007
року по 31 грудня 2007 року і починаючи з 22
травня 2008 року проводити від загальної
суми щомісячного заробітку із
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас за виключенням
отриманих сум; зобов'язання МФУ
профінансувати нараховані зазначені
виплати в розмірі, установленому
статтею 44 Закону України «Про статус
суддів».

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 4 вересня 2010
року позов ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Кабінету
Міністрів України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області
задоволено частково: визнано
незаконною бездіяльність Державної
судової адміністрації України,
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України по
виконанню Постанови Кабінету
Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005
року «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» щодо
нарахування посадового окладу суддям у
відповідності до встановленої
мінімальної заробітної плати;
зобов'язано Державну судову
адміністрацію України, Міністерство
фінансів України, Державне
казначейство України, Територіальне
управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області:
зробити перерахунок заробітної плати,
премій, набавок за вислугу років та
інших надбавок, які є складовою
частиною заробітної плати ОСОБА_4 за
період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006
року з урахуванням схеми посадових
окладів керівників та суддів місцевих
загальних судів, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 р. N 865 «Про оплату праці
суддів»; зобов'язано здійснити
перерахунок заробітної плати, премій,
набавок за вислугу років та інших
надбавок, які є складовою частиною
заробітної плати ОСОБА_4 відповідно до
положень Постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 3 вересня
2005 року № 865 з розрахунку 7,5 розмірів
мінімальної заробітної плати на
відповідний період, нарахування
премії, надбавки за вислугу років та
інших надбавок, які є складовою
частиною заробітної плати позивача,
виходячи з перерахованого посадового
окладу, з 19 серпня 2009 року по 31 серпня 2010
року; зробити перерахунок надбавки за
вислугу років ОСОБА_4 від загальної
суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи за період 2007 рік та з 22 травня 2008
року по 31 серпня 2010 року; зобов'язано
Державну судову адміністрацію України,
Державне казначейство України,
Міністерство фінансів України,
Територіальне управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області сплатити ОСОБА_4 недоплачену
заробітну плату за період з 1 червня 2005
року по 1 січня 2006 року з урахуванням
схеми посадових окладів керівників та
суддів місцевих загальних судів,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№ 865 «Про оплату праці суддів»;
недоплачену заробітну плату з
розрахунку 7,5 розмірів мінімальної
заробітної плати на відповідний період
з 19 серпня 2009 року по 31 серпня 2010 року за
рахунок Державного бюджету України;
надбавку за вислугу років від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи за період 2007 рік та з 22 травня 2008
року по 31 серпня 2010 року за виключенням
отриманих сум; в іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року апеляційну скаргу
Міністерства фінансів України та
Державного казначейства України на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2010 року у справі № 2а-16395/10/0570 задоволено
частково; постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 14
вересня 2010 року у справі № 2а-16395/10/0570
скасовано; визнано незаконною
бездіяльність Державної судової
адміністрації України щодо
неприйняття заходів по повному
фінансуванню заробітної плати судді
Гірницького районного суду м. Макіївки
ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року по 25 червня 2010
року з розрахунку 7,5 мінімальних
заробітних плат, розмір яких був
встановлений законами України про
державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а
також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати» на
момент виплати у заявленому періоді;
зобов'язати Міністерство фінансів
України виділити з Державного бюджету
України грошові кошти на додаткове
фінансування Державної судової
адміністрації України на бюджетну
програму «Виконання рішень судів на
користь суддів» для здійснення виплати
судді Гірницького районного суду м.
Макіївки ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року по 25
червня 2010 року заробітної плати з
розрахунку 7,5 мінімальних заробітних
плат з врахуванням здійснених виплат;
зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виділити
Територіальному управлінню Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області додаткове
фінансування з бюджетної програми
«Виконання рішень судів на користь
суддів» для здійснення виплати судді
Гірницького районного суду м. Макіївки
ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року по 25 червня 2010
року заробітної плати з розрахунку 7,5
мінімальних заробітних плат з
врахуванням здійснених виплат;
зобов'язано Територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Донецькій області здійснити
нарахування та, за рахунок додатково
отриманого від Державної судової
адміністрації України фінансування,
виплату судді Гірницького районного
суду м. Макіївки ОСОБА_4 з 19 серпня 2009
року по 25 червня 2010 року заробітної
плати з розрахунку 7,5 мінімальних
заробітних плат з врахуванням
здійснених виплат та з утриманням
податків та інших обов'язкових
платежів.

Міністерство фінансів України в
касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, просить скасувати
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 4 вересня 2010
року на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2010 року та постановити
нове судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно з постановою
Верховної Ради України від 26 червня 1997
року №398/97-ВРI ОСОБА_4 обраний суддею
Гірницького районного суду м. Макіївки
безстроково.

Заробітна плата позивача
обчислювалася виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн.,
встановленої станом на 21 грудня 2005
року, без урахування підвищення
мінімальної заробітної плати на
підставі законів України про Державний
бюджет України на 2005-2010 роки.

Задовольняючи позовні вимоги за період
з 19 серпня 2009 року, суди попередніх
інстанцій виходили із того, що оскільки
за змістом статті 44 Закону України «Про
статус суддів» від 5 грудня 1992
року № 2862-ХІІ (в редакції, що діяла
станом на 1 січня 2006 року), постанов
Кабінету Міністрів України від 30
червня 2005 року № 514, від 3 вересня 2005
року № 865 «Про оплату праці суддів»
посадовий оклад суддів з 1 червня 2005
року не може бути нижче 7,5 розмірів
мінімальної заробітної плати, схеми
посадових окладів та розміри надбавок
до посадових окладів суддів за
кваліфікаційні класи розраховуються
виходячи з кратності до мінімальної
заробітної плати, а пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці
та щомісячне грошове утримання суддів»
щодо застосування для розрахунку
посадових окладів мінімальної
заробітної плати в розмірі 332 грн. і не
проведення перерахунку при підвищенні
мінімальної заробітної плати в
подальшому, та постанову Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і місцевого
самоврядування та суддів» в частині
встановлення розміру посадових
окладів суддів судовими рішеннями, які
набрали законної сили, визнано
незаконними, тому відповідачі при
нарахуванні та виплаті заробітної
плати позивача діяли неправомірно.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій не звернули увагу на
наступне.

Згідно частини 2 статті 44 Закону
України «Про статус суддів» ( в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) розміри
посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року № 865, яка набрала чинності з 1
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Іншою постановою Кабінету Міністрів
України «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 встановлено, що для вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 31 грудня 2005 року № 1310
постанову Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 доповнено
пунктом 4-1, відповідно до положень
якого розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2007 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року, визнано протиправним та
скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865. 21 травня 2008
року постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, визнано
незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865» від 31 грудня
2005 року № 1310 та пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865.

Проте, постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року зазначені постанова
суду першої інстанції та ухвала суду
апеляційної інстанції скасовані, у
задоволенні позову про визнання
незаконними та скасування зазначених
постанов Кабінету Міністрів України
відмовлено з огляду на наступне. Суди
при вирішенні спору не врахували, що
оскаржуваною постановою Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
N 865 не скасовуються і не змінюються, а
навпаки встановлюються надбавки та
доплати за виконання особливо важливої
роботи, за науковий ступінь, для
вирішення соціально-побутових питань,
а також визначено порядок преміювання
тощо. У зв'язку з цим передчасним був
висновок судів про невідповідність
оскаржуваних постанов Кабінету
Міністрів України Закону України «Про
статус суддів» та що їх застосування
призвело до звуження змісту та обсягу
статусу суддів.

Згідно з частиною третьою статті 11
Закону України «Про статус суддів» (тут
і далі по тексту постанови у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) гарантії незалежності
судді, включаючи заходи його правового
захисту, матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Як роз'яснив Конституційний Суд
України у Рішенні N 8-рп/2005 (справа про
рівень пенсії і щомісячного довічного
грошового утримання), за змістом статті
126 Конституції України положення
частини третьої статті 11 Закону
України «Про статус суддів» у
взаємозв'язку з частиною восьмою
статті 14 Закону України «Про
судоустрій України» треба розуміти як
таке, що гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту та
матеріального і соціального
забезпечення.

У статті 6 Конституції України
міститься правова норма, згідно з якою
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову. Статус суддів,
відповідно до пункту 14 частини першої
статті 92 Конституції України,
визначається виключно законами
України. Відповідно до частини першої
статті 126 Конституції України,
Конституція і закони України повинні
гарантувати незалежність і
недоторканість суддів.

Незалежність та недоторканість суддів
гарантується наданням їм відповідно до
Закону України «Про статус суддів»
спеціальних умов матеріального та
соціально-побутового забезпечення.
Згідно зі статтею 44 вказаного Закону
заробітна плата судді, як складова його
матеріального і соціально-побутового
забезпечення, є елементом статусу
судді. Вона складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. У свою чергу посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець
диференційовано вирішив питання про
оплату праці суддів, які здійснюють
правосуддя, та суддів, які виконують ще
й обов'язки на адміністративних
посадах, з тим, що б досягти
справедливого співвідношення в оплаті
праці в залежності від обсягу
виконуваної роботи.

Згідно з частиною другою статті 8
Закону України «Про оплату праці»
умови та розміри оплати праці
працівників установ та організацій, що
фінансуються з державного бюджету,
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Відтак, задовольняючи позовні вимоги
до Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, суди попередніх інстанцій не
врахували наступного.

Згідно зі статтею 47 Бюджетного кодексу
України Кабінет Міністрів України
забезпечує виконання Державного
бюджету України. Міністерство фінансів
України здійснює загальну організацію
та управління виконанням Державного
бюджету України, координує діяльність
учасників бюджетного процесу з питань
виконання бюджету.

Відповідно до частини 2 статті 51
Бюджетного кодексу України (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) розпорядники коштів
Державного бюджету України одержують
бюджетні асигнування, що є підставою
для затвердження кошторисів,
відповідно до затвердженого
бюджетного розпису. Кошторис є
основним плановим документом
бюджетної установи, який надає
повноваження щодо отримання доходів і
здійснення видатків, визначає

обсяг і спрямування коштів для
виконання бюджетною установою своїх
функцій та досягнення цілей,
визначених на бюджетний період
відповідно до бюджетних призначень.

Частиною 5 статті 51 зазначеного кодексу
встановлено, що розпорядники бюджетних
коштів, до яких відноситься і Державна
судова адміністрація України, беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених Законом України «Про
Державний бюджет України» та Бюджетним
кодексом України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися
(частина 6 вказаної статті).

Статтею 96 Конституції України
визначено, що Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 1 січня по 31
грудня.

Вищенаведеному суди попередніх
інстанцій уваги не надали, а відтак
судові рішення не відповідають
критеріям законності та
обґрунтованості, що визначені статтею
159 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
положень якої законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні. Згідно з частиною 2
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

За таких обставин, враховуючи
вищенаведене, колегія суддів прийшла
до висновку, що судами попередніх
інстанцій рішення винесені з
порушенням положень статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
з огляду на те, що повно і всебічно не
з'ясовано всіх важливих обставин у
справі.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами не було
встановлено всіх важливих обставин
справи, що призвело до не обґрунтованих
належним чином висновків щодо прав і
обов'язків сторін у даному спорі, а
також те, що передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
рішення судів попередніх інстанцій у
справі підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції
відповідно до положень частини 2 статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого правильно визначити
норми матеріального та процесуального
права, що підлягають застосуванню до
спірних правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішень

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Касаційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 4 вересня 2010
року на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 листопада 2010 року скасувати.

Справу № 2а-16395/10/0570 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі.

Головуюча:
Н.Є. Блажівська

М.В. Сірош

Є.А. Усенко