Справа № 826/17794/13-а
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2013-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючої судді: суддів:Пісоцької О.В.,
Донця В.А., Кармазіна О.А.,розглянувши у
приміщенні суду у місті Києві у порядку
письмового провадження справу
за позовною заявоюОСОБА_4 доДержавної
виконавчої служби України,за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Прокуратури
Київської області,провизнання дій,
бездіяльності та рішення
протиправними, зобов'язання скасувати
постанову, ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України (далі - ДВС України, виконавча
служба, відповідач), в якому просить:
- визнати дії відповідача, що полягають
у невчасному направленні постанови від
14 жовтня 2013 року ВП №21038316 -
- визнати рішення відповідача -
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 14 жовтня 2013 року ВП
№21038316 - необґрунтованою, а тому -
- визнати бездіяльність відповідача,
яка полягає у нез'ясуванні повно і
всебічно обставин справи у виконавчому
провадженні ВП №21038316 - протиправною;
- зобов'язати відповідача скасувати
постанову від 14 жовтня 2013 року ВП
№21038316.
Ухвалою суду від 29 листопада 2013 року,
зокрема, до участі у даній справі
залучено Прокуратуру Київської
області як третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача (далі -
прокуратура, третя особа).
В обґрунтування вказаних вимог ОСОБА_4
зазначив, що 28 жовтня 2013 року на його
адресу надійшла постанова державного
виконавця від 14 жовтня 2013 року ВП №21038316
про закінчення виконавчого
провадження. Позивач вважає дії
відповідача стосовно надіслання
вказаного рішення державного
виконавця протиправними, оскільки ДВС
України вони вчинені з порушенням
строку, який визначений у статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження», для надіслання постанови
про закінчення виконавчого
провадження. Зауважував на тому, що
оскаржувана постанова є
необґрунтованою та безпідставною, бо
відповідач під час її видання мав
перевірити, чи, дійсно, Прокуратура
Київської області здійснила виконання
виконавчого документу як це зазначено
у відповідній постанові. Крім того,
звертав увагу суду на те, що у заявах
від 22 вересня 2010 року та від 05 жовтня
2010 року позивач повідомляв
відповідача про те, що станом, зокрема,
на 05 жовтня 2010 року боржником рішення
суду, на підставі якого виданого
виконавчий лист, не виконується. Просив
позов задовольнити у повному обсязі.
ДВС України стосовно задоволення
заявленого ОСОБА_4 позову заперечує,
посилаючись на його безпідставність. У
судовому засіданні представник
відповідача вказувала на те, що
державний виконавець, здійснюючи дії у
виконавчому провадженні та приймаючи
оскаржувану постанову, діяв у спосіб та
в межах повноважень, що визначені
Законом України «Про виконавче
провадження». Зазначила, що під час
вчинення виконавчих дій на адресу
відповідача надійшов лист від 13
вересня 2010 року №06/12-3639вих, складений
за підписом начальника відділу нагляду
за розслідуванням кримінальних справ
слідчими органів прокуратури, яким
повідомлено ДВС України про те, що
ОСОБА_4 надіслано копії відповідей від
27 січня 2009 року та від 30 січня 2009 року за
результатами його звернень від 13 січня
2009 року і 16 січня 2009 року. Зауважила на
тому, що зазначений лист боржника під
сумнів державним виконавцем не
ставився, оскільки є достатнім для
підтвердження факту виконання рішення
суду у повному обсязі. Просила у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у
Прокуратура Київської області вважає
позов ОСОБА_4 необґрунтованим,
безпідставним та таким, що задоволенню
не підлягає. У судовому засіданні
представник третьої особи зазначала,
що ОСОБА_4 на виконання постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 серпня 2009 року у справі
№2а-2516/09/2670 направлені копії відповідей
від 27 січня 2009 року та 30 січня 2009 року за
результатами його звернень від 13 січня
2009 року і 16 січня 2009 року. Посилалась на
те, що вказані обставини
підтверджуються як копією
супровідного листа від 13 вересня 2010
року №06/2-3639вих, так і копією витягу з
реєстру на просту кореспонденцію,
відправлену з прокуратури Київської
області через 133 відділення зв'язку м.
Києва за 14 вересня 2010 року, а також -
відомістю відправлень простої
письмової кореспонденції, поданої в
об'єкт поштового зв'язку Київ 14.
Ухвалою суду від 26 грудня 2013 року
(протокольною) продовжено розгляд
справи у порядку письмового
Дослідивши матеріали справи,
врахувавши пояснення позивача,
представників відповідача та третьої
особи, судом встановлено наступне.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 серпня 2009 року у справі №2а-2516/09/2670
зобов'язано Прокуратуру Київської
області надати ОСОБА_4 копії відповідей
від 27 січня 2009 року та від 30 січня 2009
року, як результатів розгляду звернень
ОСОБА_4 від 13 січня 2009 року та 16 січня 2009
року. На підставі вказаного судового
рішення 18 листопада 2009 року видано
виконавчий лист.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби (далі -
Відділ ПВР Департаменту ДВС) Роєнко
Романом Володимировичем від 31 серпня
2010 року ВП №21038316 відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2а-2516/09/2670, виданого
18 листопада 2009 року Окружним
адміністративним судом міста Києва про
зобов'язання Прокуратури Київської
області надати ОСОБА_4 копії відповідей
від 27 січня 2009 року та від 30 січня 2009
року як результатів розгляду звернень
ОСОБА_4 від 13 січня 2009 року та 16 січня 2009
року. Запропоновано боржнику
добровільно виконати постанову в
семиденний строк з моменту отримання
даної постанови. Також у постанові
зазначено, що у зв'язку з невиконанням
рішення в наданий для добровільного
виконання строк останнє буде здійснено
в примусовому порядку зі стягненням з
боржника виконавчого збору та витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій.

20 вересня 2010 року за вх.№29/88 до
Міністерства юстиції України надійшов
лист прокуратури від 13 вересня 2010 року
№06/2-3639вих «про направлення копій
відповідей», складений за підписом
начальника відділу нагляду за
розслідуванням кримінальних справ
слідчими органів прокуратури
А.Калужинським, в якому зазначено про
надіслання на адресу ОСОБА_4 копій
відповідей від 27 січня 2009 року та від 30
січня 2009 року за результатами розгляду
його звернень.

22 вересня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
(зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 22 вересня 2010 року за вх.№П-26558),
в якій, повідомляючи про невиконання
рішення суду, просить державного
виконавця Роєнко Р.В. вжити відповідні
заходи.

05 жовтня 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
заявою до Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України (зареєстрована 05
жовтня 2010 року в Управлінні розгляду
звернень та прийому громадян на
особистому прийомі за №1759/10 та за
вх.№П-27695 - у Міністерстві юстиції
України), в якій позивач як стягувач у
виконавчому провадженні №21038316
повідомив про невиконання судового
рішення.

Крім того, 05 жовтня 2010 року у заяві,
зареєстрованій, зокрема, за №1754/5,
ОСОБА_4 просив повідомити його про стан
справи по виконанню виконавчих листів,
один з яких виданий за наслідками
розгляду адміністративної справи
№2а-2516/09/2670.

У листі Відділу ПВР Департаменту ДВС
від 16 листопада 2010 року №П-27628/25
повідомлено ОСОБА_4 про розгляд його
заяви від 05 жовтня 2013 року та зазначено
про наявність листа Прокуратури
Київської області від 13 вересня 2010 року
№06/2-3639вих, за яким позивачу направлено
копії відповідей від 27 січня 2009 року та
30 січня 2009 року за результатами
розгляду його звернень. Письмових
доказів про надіслання вище вказаного
листа на дослідження суду відповідачем
не надано.

Постановою старшого державного
виконавця Відділу ПВР Департаменту ДВС
Попівим Романом Ігоровичем від 14
жовтня 2013 року закінчено виконавче
провадження №21038316 з примусового
виконання виконавчого листа
№2а-2516/09/2670, виданого 18 листопада 2009
року Окружним адміністративним судом
м. Києва.

Листом ДВС України від 24 жовтня 2013 року
№5-13/89-13 супроводжено, зокрема, на
адресу позивача копію спірної
постанови.

Вважаючи протиправними як дії
відповідача стосовно невчасного
направлення оскаржуваної постанови
від 14 жовтня 2013 року і допущення
бездіяльності під час з'ясування
обставин у виконавчому провадженні
№21038316, так і спірну постанову, ОСОБА_4
звернувся до суду з даним позовом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення щодо їх задоволення,
оцінивши, відповідно до статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору в межах заявлених
вимог, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини 3 статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року №606-XIV (з урахуванням відповідних
змін; далі - Закон України №606).

Статтею 1 Закону України №606
передбачено, що виконавче провадження,
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб), -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України №606 (в редакції, що діяла з 07
липня 2010 року, тобто - на час вчинення
дій у виконавчому провадженні №21038316)
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії по виконанню
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а по
виконанню рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк. Строки
здійснення виконавчого провадження не
поширюються на час відкладення
провадження виконавчих дій або
зупинення виконавчого провадження та
на період реалізації арештованого
майна боржника. Частиною 1 статті 5
Закону України №606 зобов'язано
державного виконавця вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 37
Закону України №606 (в редакції, що діяла
з 07 липня 2010 року) виконавче
провадження підлягає закінченню у
випадках, зокрема, фактичного повного
виконання рішення згідно з виконавчим
документом.

Судом встановлено, що виконавче
провадження №21038316 відкрито постановою
державного виконавця Відділу ПВР
Департаменту ДВС 31 серпня 2010 року, а 20
вересня 2010 року за вх.№29/88 надійшов
лист боржника від 13 вересня 2010 року
№06/2-3639вих «про направлення копій
відповідей», в якому повідомлено про
надіслання на адресу ОСОБА_4 копій
відповідей від 27 січня 2009 року та 30
січня 2009 року за результатами розгляду
його звернень.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону
України №606 державний виконавець:
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення (далі -
виконавчий документ), у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом (абзац 1); розглядає заяви
сторін та інших учасників виконавчого
провадження та їх клопотання (абзац 3).

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону
України №606 державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право: одержувати необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки, іншу інформацію; проводити
перевірку виконання рішень юридичними
особами всіх форм власності, а також
громадянами, які провадять
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
що є боржниками за виконавчими
документами; здійснювати інші
повноваження, передбачені цим та
іншими законами.

Як судом встановлено, ОСОБА_4 звертався
до Відділу ПВР Департаменту ДВС з
заявами від 22 вересня 2010 року та 05
жовтня 2010 року, в яких повідомляв
виконавчу службу про невиконання
рішення суду протягом тривалого часу
та просив вжити відповідних заходів.

Разом з тим, ані Відділ ПВР
Департаменту ДВС, державний виконавець
якого вчиняв виконавчі дії у 2010 році,
ані ДВС України, державний виконавець
якої прийняв спірну постанову у 2013
році, вказаних звернень позивача не
врахували, не перевірили наведену в них
інформацію та не використали визначені
законом повноваження з метою
встановлення обставин, щодо
повідомленої боржником інформації
стосовно виконання відповідного
виконавчого документа, що й не
спростовано відповідачем.

Суд зауважує на тому, що не підлягає
врахуванню лист Відділу ПВР
Департаменту ДВС від 16 листопада 2010
року №П-27628/25 «про розгляд звернення»,
адресатом в якому зазначено ОСОБА_4,
оскільки жодного доказу на
підтвердження його надіслання
стягувачу виконавчою службою не
надано.

Не залишається поза увагою суду й те, що
пояснення та докази представника
прокуратури не вказують на фактичне
виконання рішення суду шляхом
надіслання позивачу зазначеного листа
від 13 вересня 2010 року №06/2-3639вих, а також
- копії відповідей від 27 січня 2009 року
та від 30 січня 2009 року, - на яке
посилається і відповідач. Так, наявна у
справі світлокопія реєстру на просту
кореспонденцію, відправлену з
Прокуратури Київської області через 133
відділення зв'язку м. Києва за 14 серпня
2010 року, не містить інформації стосовно
документу, який міг надсилатись
позивачу, і - адреси, на яку могло
здійснюватись боржником надіслання
вказаної кореспонденції. Відсутні й
штрих-кодові поштові ідентифікатори,
наявність яких могла б надати
можливість перевірити надіслання
відповідної кореспонденції.

Крім того, світлокопія реєстру на
просту кореспонденцію, відправлену з
прокуратури Київської області через 133
відділення зв'язку м. Києва за 14 вересня
2010 року та відомість відправлень
простої письмової кореспонденції,
поданої в об'єкт поштового зв'язку Київ
14 від 15 вересня 2010 року, не можуть
вважатись належними доказами, оскільки
інформація у вказаному реєстрі на
просту кореспонденцію та відомості
відправлень простої письмової
кореспонденції суперечить одна одній в
частині зазначення поштового
відділення.

Таким чином, доводи позивача стосовно
протиправності та передчасності
прийнятої спірної постанови у
виконавчому провадженні №21038316 є
доведеними.

Так, постановою від 14 жовтня 2013 року
старшим державним виконавцем Відділ
ПВР Департаменту ДВС Попівим Романом
Ігоровичем закінчено виконавче
провадження №21038316 з примусового
виконання виконавчого листа
№2а-2516/09/2670, виданого 18 листопада 2009
року Окружним адміністративним судом
м. Києва.

Проаналізувавши зазначене є наявним
висновок про здійснення виконавчого
провадження №21038316 протягом понад 3
років, тобто з перевищенням
встановленого законом строку
провадження останнього.

З наявних копій матеріалів виконавчого
провадження №21038316 не вбачається
необхідності здійснення виконавчого
провадження протягом зазначеного часу,
з явним порушенням строків, визначених
законом.

Згідно з частиною 3 статті 49 Закону
України №606 (в редакції з 12 жовтня 2013
року, яка діяла на час прийняття
спірної постанови) про закінчення
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена у десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Водночас, судом встановлено, що копії
вказаної постанови від 14 жовтня 2013 року
супроводжені на адреси сторін
виконавчого провадження та суду листом
від 24 жовтня 2013 року №5-13/89-13 лише 25
жовтня 2013 року, що підтверджується як
поясненнями представника відповідача,
так і відміткою відповідного поштового
відділення на конверті, в якому
направлено зазначену кореспонденцію,
тобто - лише на 11 день після прийняття
оскаржуваної постанови. Сторонами
встановлена обставина не
спростовувалась.

Враховуючи, що кожна особа має право на
вчасне одержання відповідних рішень
державних органів владних повноважень,
суд дійшов висновку, що є обґрунтованим
позов також в частині визнання
протиправним порушення відповідачем
строку щодо надіслання спірної
постанови.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частина 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б вказували на
безпідставність позову ОСОБА_4 або - на
правомірність доводів відповідача, на
дослідження суду не надано.

Разом з тим, є безпідставною позовна
вимога про зобов'язання відповідача
скасувати постанову від 14 жовтня 2013
року ВП №21038316.

Так, повноваження, щодо скасування
постанови державного виконавця, надані
начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований такий
державний виконавець, та керівнику
вищестоящого органу державної
виконавчої служби. Проте таке
повноваження може реалізовуватись під
час здійснення контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень, що відповідає статті
83 Закону України №606.

Позивач не наводив доводів стосовно
невирішення порушених ним питань
керівником державної виконавчої
служби щодо здійснення відповідного
контролю, за результатом якого мало б
місце скасування спірного рішення
державного виконавця.

Водночас, слід зауважити на тому, що
здійснення судового захисту особи, чиє
право порушено органами державної
влади чи місцевого самоврядування
внаслідок порушення ними положень
Конституції та законів України у
спосіб, що відповідає визначеним у
законодавстві способам захисту
порушеного права, є здійснення судом
його повноважень органу судової влади
у межах Конституції та законів України.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, зокрема, може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
повноваження суду при вирішенні
справи, за частиною 2 якої, зокрема,
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Таким чином, враховуючи вище наведене
та положення статей 2, 11, 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Закону України №606, межі
заявлених позовних вимог, суд дійшов
висновку про необхідність часткового
задоволення позову ОСОБА_4 шляхом:

- визнання протиправним допущення ДВС
України бездіяльності у проведенні
перевірки виконання Прокуратурою
Київської області постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
серпня 2009 року у справі №2а-2516/09/2670 на
підставі заяв ОСОБА_4 від 05 жовтня 2010
року (зареєстровані 05 жовтня 2010 року за
№1759/10 та за №1754/5);

- визнання протиправним порушення ДВС
України строку надіслання на адресу
ОСОБА_4 копії постанови від 14 жовтня 2013
року ВП №21038316 про закінчення
виконавчого провадження;

- визнання протиправною та скасування
постанови ДВС України від 14 жовтня 2013
року ВП №21038316 про закінчення
виконавчого провадження.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (частина 1).
Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (частина 3).

Керуючись статтями 7, 9, 11, 69-72, 86, 94, 128,
158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України Окружний
адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправним допущення
Державною виконавчою службою України
бездіяльності у проведенні перевірки
виконання Прокуратурою Київської
області постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
серпня 2009 року у справі №2а-2516/09/2670 на
підставі заяв ОСОБА_4 від 05 жовтня 2010
року (зареєстровані 05 жовтня 2010 року за
№1759/10 та за №1754/5).

Визнати протиправним порушення
Державною виконавчою службою України
строку надіслання на адресу ОСОБА_4
копії постанови від 14 жовтня 2013 року ВП
№21038316 про закінчення виконавчого
провадження;

Визнати протиправною та скасувати
постанову Державної виконавчої служби
України від 14 жовтня 2013 року ВП №21038316
про закінчення виконавчого
провадження.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 45грн. 88коп. (сорок
п'ять гривень 88коп.) витрат, пов'язаних
зі сплатою судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча суддя Судді (підпис) (підпис)
(підпис)О.В. Пісоцька В.А. Донець О.А.
Кармазін