Справа № 812/9738/13-а
Суддя: Н.В. Кравцова
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 січня 2014 рокуЛуганськ№ 812/9738/13-а

Суддя Луганського окружного
адміністративного суду Кравцова Н.В.,
розглянувши у порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Брянці
Луганської області до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення
недоїмки по сплаті внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1151,98 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним адміністративним
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення недоїмки по
сплаті внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в сумі
1151,98 грн., в якому послався на наступне.

Відповідач зареєстрований в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Брянці Луганської області як платник
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

У зв'язку з порушенням вимог Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
відповідач має заборгованість перед
позивачем у розмірі 1151,98 грн. Платник
єдиного внеску зобов'язаний протягом
десяти робочих днів з дня надходження
вимоги про сплату боргу, сплатити суму
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. Відповідачем у
встановленому порядку вимогу
оскаржено не було.

Такими чином, позивач просить стягнути
з відповідача недоїмку по сплаті
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в сумі
1151,98 грн.

Ухвалою суду від 27 листопада 2013 року
справу призначено до розгляду у
скороченому провадженні.

Відповідачу направлено копію ухвали
про відкриття скороченого провадження,
однак 25.12.2013 на адресу суду повернувся
конверт за закінченням терміну
зберігання.

Відповідно до ч.8 ст.35 КАС України
вважається, що повістку вручено
юридичній особі, якщо вона доставлена
за адресою, внесеною до відповідного
державного реєстру, або за адресою, яка
зазначена її представником, і це
підтверджується підписом відповідної
службової особи.

Тому, суддя вважає можливим розглянути
справу в порядку скороченого
провадження без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі.

Оцінивши повідомлені позивачем
обставини, суддя дійшов до висновку про
задоволення адміністративного позову
з наступних підстав.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з абзацом 5 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003
р. (далі - Закон № 1058) Пенсійний фонд є
органом, який здійснює керівництво та
управління солідарною системою,
провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
підготовляє документи для її виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1058
передбачено, що цей Закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону № 1058 виключно
цим Законом визначаються коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки.

Частиною 3 статті 18 Закону № 1058
передбачено, що страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають, зокрема, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, у
тому числі ті, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

З 17 липня 2010 року - з дня набрання
чинності Законом України «Про внесення
змін до Законів України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08 липня 2010 року № 2461-VI
порядок обчислення страхових внесків
змінився і їх сплата вже не повинна
була відбуватися у фіксованому
розмірі.

До введення в дію Закону України від
08.07.2010 р. № 2461 «Про внесення змін до
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» доплата до мінімального
страхового внеску здійснювалася за
бажанням фізичної особи-платника
спрощеної системи оподаткування.
Починаючи з липня 2010 року Законом
України «Про внесення змін до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
08.07.2010 р. № 2461 встановлено обов'язкову
сплату підприємцями-фізичними особами
на спрощеній системі оподаткування
страхових внесків до Пенсійного фонду
в порядку, визначеному Законом України
№ 1058.

З урахуванням внесених змін, які
набрали чинності, згідно п.2 ч.1 ст.7
Закону № 1058 загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
здійснюється за принципами:
обов'язковості страхування осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) та інших підставах,
передбачених законодавством, а також
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.14 Закону №
1058 страхувальниками відповідно до
цього Закону є застраховані особи,
зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та
частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно ч.1 ст.15 Закону № 1058 платниками
страхових внесків до солідарної
системи є страхувальники, зазначені в
статті 14 цього Закону, і застраховані
особи, зазначені в частині першій
статті 12 цього Закону.

Частиною 3 статті 15 Закону № 1058
передбачено, що страхувальники
набувають статусу платників страхових
внесків до Пенсійного фонду з дня
взяття їх на облік територіальним
органом Пенсійного фонду.

Пунктом 6 частини 2 статі 17 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Частиною 6 статті 20 вказаного Закону,
яка регулює питання обчислення та
сплати страхових внесків, визначено, що
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Законом України «Про внесення змін до
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08 липня 2010 року № 2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» викладено в
такій редакції:

«Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески».

Відповідно до ч.12 ст.20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків. У разі наявності в платника
страхових внесків одночасно із
зобов'язаннями із сплати страхових
внесків зобов'язань із сплати податків,
інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати страхових внесків
виконуються в першу чергу і мають
пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо
виплати заробітної плати (доходу).
Закон набрав чинності 17 липня 2010 року і
діяв до 01 січня 2011 року -дня набрання
чинності Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Відповідно до ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки.

Строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Суддею встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 відповідно до
статей 14, 15 Закону України від 09 липня
2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин) є платником
страхових внесків (страхувальником) на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та перебуває на обліку в
Управлінні пенсійного фонду України в
м. Брянці Луганської області.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку із несвоєчасною сплатою
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
відповідача за 2010 рік утворилася
заборгованість зі сплати страхових
внесків у розмірі 1487,98 грн., що
підтверджується звітом, наданим
відповідачем до позивача за 2010 рік та
карткою особового рахунку громадянина
- підприємця (фізичної особи) (арк.
справи 4, 10).

У зв'язку з частковою сплатою
відповідачем суми боргу у розмірі 336,00
грн., заборгованість, що підлягає
стягненню з ФОП ОСОБА_1, складає 1151,98
грн. (1487,98 грн. - 336,00 грн. = 1151,98 грн.).

Відповідно до вимог ч.3 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» 07.09.2011
позивачем було направлено відповідачу
вимогу про сплату боргу від 27.09.2011 № Ф-540
на суму 1151,98 грн., у тому числі недоїмка -
1151,98 грн. Вказану вимогу отримано
відповідачем 18.10.2011, що підтверджується
його особистим підписом на
повідомленні про вручення поштового
відправлення (арк. справи 5, 6). Вимога
про сплату боргу від 27.09.2011 № Ф-540 у
встановленому законом порядку не
оскаржувалась та є чинною на час
розгляду даної справи.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
відповідач суму боргу не сплатив,
вимогу про сплату недоїмки з
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Брянці Луганської області не узгодив
та у судовому порядку її не оскаржив.

Враховуючи те, що відповідач у
добровільному порядку заборгованість
із сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не сплатив, позовні вимоги
визнаються суддею обґрунтованими,
доведеними і такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат
не вирішується, оскільки ст. 94 КАС
України у даному випадку не
передбачено стягнення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в м. Брянці
Луганської області до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення
недоїмки по сплаті внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1151,98 грн.
задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ід. код НОМЕР_1) на
користь Управління Пенсійного фонду
України в м. Брянці Луганської області
(94105, Луганська область, м. Брянка, вул.
Котовського, 6; )
недоїмку по сплаті внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1151,98 грн. (одна
тисяча сто п'ятдесят одна гривня 98
копійок).

Постанова підлягає негайному
виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Н.В. Кравцова