Справа № 577/1549/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2013-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2013 р.Справа № 577/1549/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Управління
пенсійного фонду України в м. Конотопі
та Конотопському районі Сумської
області, Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області на постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 30.04.2013р. по справі № 577/1549/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління пенсійного фонду
України в м. Конотопі та Конотопському
районі Сумської області , Головного
управління Пенсійного фонду України в
Сумській області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області з позовом до
Управління пенсійного фонду України в
м. Конотопі та Конотопському районі
Сумської області, Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області, в якому просила суд визнати
неправомірною відмову у призначенні
дострокової пенсії за віком, як жінці,
що народила п'ятеро дітей і виховала їх
до шестирічного віку; зобов'язати
призначити дострокову пенсію за віком,
як жінці, що народила п"ятеро дітей і
виховала їх до шестирічного віку а
також провести розрахунок
невиплачених коштів пенсії з 18.06.2012
року та виплатити їх.

Постановою Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 30.04.2013 року зазначений
адміністративний позов було
задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачами
подано апеляційні скарги, в яких вони
просять скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідачі посилаються на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційних скаргах.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційних скарг,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивачка ОСОБА_1 є
матір'ю п'ятьох дітей ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (
а.с. 7, 8, 9, 10, 12, 14). З копій свідоцтв про
усиновлення вбачається, що 25.08.1989 року
до книги реєстрації актів про
усиновлення внесено записи про
усиновлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3
громадянкою ОСОБА_1 (а.с. 11,13).

18.06.2012 року позивачка звернулася до
управління Пенсійного фонду України в
м. Конотопі та Конотопському районі
Сумської області з заявою про
призначення пенсії за віком, як жінці,
яка народила п'ятеро дітей і виховала
їх до шестирічного віку, але 05.07.2012 року
вона отримала відповідь про відмову в
призначенні пенсії у зв'язку з тим, що
сина ОСОБА_3 вона усиновила після
шестирічного віку дитини.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення" жінки, які
народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до восьмирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на пенсію за віком після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 15
років із зарахуванням до стажу часу
догляду за дітьми. У разі відсутності
матері, коли виховання дитини-інваліда
здійснювалось його батьком, йому
призначається пенсія за віком після
досягнення 55 років при стажі роботи 20
років.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пунктом 3 розділу XV
"Прикінцеві положення" якого було
передбачено аналогічну норму про право
багатодітних жінок на дострокову
пенсію за віком. Разом з тим,
встановлено, що в разі відсутності
матері, якщо виховання п'ятьох або
більше дітей чи дитини-інваліда
здійснювалося батьком, йому
призначається дострокова пенсія за
віком, але не раніше ніж за 5 років до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
за наявності не менше 20 років
страхового стажу.

Законом України від 3 листопада 2005 року
№ 3058-IV "Про внесення зміни до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", який
набрав чинності з 1 січня 2006 року, в
абзац 5 пункту 3 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" внесено зміни, згідно з
якими за вибором матері або в разі її
відсутності, якщо виховання п'ятьох або
більше дітей чи дитини-інваліда
здійснювалося батьком, йому
призначається дострокова пенсія за
віком, але не раніше ніж за 5 років до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
за наявності не менше 20 років
страхового стажу.

Матеріали справи свідчать, що
позивачка має страховий стаж роботи 29
років 1 місяць 19 днів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
є матір'ю п'ятьох дітей: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ч.4 ст. 232 CK України
усиновлення надає усиновлювачеві
права і накладає на нього обов'язки
щодо дитини, яку він усиновив, у такому
ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.

Письмові докази містять інформацію про
фактичне виконання обов'язків матері
по відношенню до дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з моменту реєстрації шлюбу з їх
батьком, коли дітям виповнилося лише 3
та 2 роки. Крім того, згідно рішення
Конотопського міського народного суду
від 28.04.1988 року ОСОБА_6, мати дітей,
позбавлена батьківських прав відносно
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Посилання апелянтів на той факт, що
сина ОСОБА_3 позивачка усиновила після
шестирічного віку дитини і саме це не
дає їй право на отримання дострокової
пенсії за віком, як жінці, яка народила
п'ятеро дітей і виховала їх до
шестирічного віку є формальними і
спростовуються поясненнями позивачки
та іншими матеріалами справи в їх
сукупності.

Також колегія суддів зазначає, що
порушення прав позивачки є триваючий, а
отже, строк для звернення з позовом до
суду не пропущено.

Відповідно до ч.1 ст. 71 К Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача, який повинен надати
докази, що свідчать про правомірність
його дій.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відповідач, в порушення приписів ч.2 ст.
71 Кодексу адміністративного
судочинства України, не надав належних
та допустимих доказів на підтвердження
обґрунтованості заперечень проти
позову та законності відмови у
призначенні пенсії.

Таких доказів не надано апелянтом і до
суду апеляційної інстанції.

Натомість позивач, на виконання
приписів ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надав належні докази на
підтвердження обґрунтованості
заявлених позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 30.04.2013 року по справі № 577/1549/13-а
прийнята з дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління
пенсійного фонду України в м. Конотопі
та Конотопському районі Сумської
області, Головного управління
Пенсійного фонду України в Сумській
області залишити без задоволення.

Постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 30.04.2013р. по справі № 577/1549/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Калитка О.М. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Калиновський В.А.