Справа № 817/4162/13-а
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4162/13-а

25 грудня 2013 року 12год. 10хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дудар О.М., за участю
секретаря судового засідання Сисун
Н.В., сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник Слесарчук О.П.,

відповідача: представник Красько Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Комунального Рівненського
шляхово-експлуатаційного управління
автомобільних доріг

до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,ВСТАНОВИВ :

Комунальне Рівненське
шляхово-експлуатаційне управління
автомобільних доріг звернулося з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі - ДПІ у
м.Рівному) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 07.08.2013 №
в частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємства в сумі 203807,69грн. (135871,79грн.
- за основним платежем, 67935,90грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами)).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
податкове повідомлення-рішення в
оспорюваній частині є незаконним,
оскільки заниження податку на прибуток
підприємства позивачем у перевіреному
періоді допущено не було.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та пояснив суду, що висновки
акта перевірки та податкове
повідомлення-рішення в оспорюваній
частині суперечать податковому
законодавству і фактичним обставинам.
Так, в акті перевірки податковим
органом зазначено, що позивачем, в
порушення п.135.1, п.135.2 ст.135, п.137.4 ст.137
Податкового кодексу України, за період
з ІІ кварталу 2012 року по ІV квартал 2012
року до складу валового доходу не
включено доходи на загальну суму
586285,00грн., а також, в порушення пп.159.1.1,
пп.159.1.2 п.159.1 ст.159 Податкового кодексу
України, безпідставно віднесено до
складу валових витрат суми списаної
безнадійної дебіторської
заборгованості у розмірі 36914,00грн. по
контрагентах: підприємство ВВ
(8771,31грн.), ДРБД-81 ((25177,51грн.), ОСОБА_3
(1228,75грн.), ТОВ «Санком-Рівне» (1632,96грн.),
ТОВ «Ізотерм-С» (368,35грн.),
Рівнеоблводоканал (3572,80грн.). Вказав, що
дохід в сумі 586285,00грн. складається з
вартості безоплатно переданих
Рівненською міською радою на баланс
підприємства основних засобів, яка
згідно з вимогами пп.136.1.16 ст.136
Податкового кодексу України не була
включена позивачем у декларації з
податку на прибуток за відповідні
періоди. Зауважив, що в акті перевірки
не зазначено, на підставі яких саме
первинних документів ревізори прийшли
до висновку про отримання позивачем
доходу в сумі 586285,00грн., який не був
відображений у податкових деклараціях
з податку на прибуток. Вказав, що
заниження податку на прибуток
підприємства не відбувалося взагалі,
що підтверджується відповідними
первинними бухгалтерськими та
податковими документами. Пояснив, що
відповідачем під час проведення
перевірки не було враховано рішення
Господарського суду Рівненської
області у справах №5019/1745/12, №5019/1515/12,
№5019/2063/12, на підставі яких Комунальним
Рівненським шляхово-експлуатаційним
управлінням автомобільних доріг було
списано безнадійну дебіторську
заборгованість. Просив позовні вимоги
задовольнити повністю.

Відповідачем позов не визнано повністю
з підстав, викладених у письмових
запереченнях.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав подані
заперечення. Зокрема, пояснив суду, що
під час проведення перевірки було
встановлено порушення позивачем вимог
податкового законодавства в частині,
що регулює оподаткування податком на
прибуток підприємства. Згідно з даними
перевірки первинних документів та
регістрів бухгалтерського обліку
позивачем, в порушення п.135.1. п.135.2 ст.135,
п.137.1, п.137.4 ст.137 Податкового кодексу
України занижено доходи від
операційної діяльності (дохід від
реалізації товарів, робіт, послуг)
всього на суму 586285,00грн. Крім того,
підприємством, в порушення пп.159.1.1,
пп.159.1.2 п.159.1 ст.159 Податкового кодексу
України, віднесено до складу інших
витрат суми списаної безнадійної
дебіторської заборгованості за ІV
квартал 2012 року у розмірі 36914,00грн.
таких підприємств: підприємство ВВ -
8771,31грн., ДРБД-81 - 25177,51грн., ОСОБА_3 -
1228,75грн., ТОВ «Санком-Рівне» - 1632,96грн.,
ТОВ «Ізотерм-С» - 368,35грн.,
Рівнеоблводоканал - 3572,80грн. Вказав на
безпідставність посилань представника
позивача на рішення господарських
судів, оскільки такі не надавалися
підприємством під час проведення
перевірки. Звернув увагу суду на те, що
будь-яких обґрунтувань та підстав для
скасування оспорюваного податкового
повідомлення-рішення в частині 4999,79грн.
основного платежу та відповідних
штрафних (фінансових) санкцій
позивачем не наведено. Вказав на
правомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення.
Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити
повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Комунальне
Рівненське шляхово-експлуатаційне
управління автомобільних доріг
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Рівненської
міської ради 23.11.2000, перебуває на обліку
в органах державної податкової служби
як платник податків з 22.02.1993 за №011/0077,
зареєстроване платником податку на
додану вартість з 15.02.2001 згідно зі
свідоцтвом від 15.02.2001 №24922329 (бланк
серії НБ №027732). Основними видами
діяльності підприємства за КВЕД-2010 є:
81.29 - інші види діяльності з прибирання,
96.03 - організування поховань і надання
суміжних послуг, 42.11 - будівництво доріг
і автострад, 46.73 - оптова торгівля
деревиною, будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням, 19.20 -
виробництво продуктів
нафтоперероблення, 52.21 - допоміжне
обслуговування наземного транспорту
(а.а.с.7-9, 11).

У період з 19.06.2013 по 18.07.2013 ДПІ у
м.Рівному проведено планову виїзну
перевірку Комунального Рівненського
шляхово-експлуатаційного управління
автомобільних доріг () з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за наслідками
якої складено акт від 25.07.2013
№561/17-16-22-01/13974620 (а.а.с.30-68).

У вказаному акті зафіксовано порушення
позивачем, зокрема, п.135.1, п.135.4 ст.135,
пп.153.2.1, пп.153.2.3 п.153.2 ст.153, п.139.1.9 п.139.1
ст.139, п.138.2, п.138.4 ст.138, пп.159.1.1, пп.159.1.2
п.159.1 ст.159, п.135.1, п.135.2 ст.135, п.137.1, п.137.4
ст.137 Податкового кодексу України від
02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями),
в результаті чого донараховано податок
на прибуток в сумі 576055,00грн., у т.ч.: за І
квартал 2012 року в сумі 100666,00грн., за ІІ
квартал 2012 року в сумі 205542,00грн., за ІІІ
квартал 2012року в сумі 116121,00грн., за ІV
квартал 2012 року в сумі 153726,00грн.

На вказаний акт перевірки позивачем
було подано заперечення за вих.№141 від
31.07.2013 (а.а.с.89-92), за наслідками розгляду
яких висновки акта перевірки
відповідачем залишені без змін
(а.а.с.93-98).

На підставі акта перевірки від 25.07.2013
№561/17-16-22-01/13974620 ДПІ у м.Рівному прийнято
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2012 № про збільшення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 720068,75грн. (576055,00грн. - за
основним платежем, 144013,75грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами)) (а.с.6).

Вказане податкове
повідомлення-рішення позивачем
оспорюється в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємства в сумі 203807,69грн.
(135871,79грн. - за основним платежем,
67935,90грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами)).

Як вбачається з розрахунку штрафних
санкцій до акта перевірки від 25.07.2013
№561/17-16-22-01/13974620 (а.с.137), податковим
повідомленням-рішенням від 07.08.2012
№ позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємства за порушеннями в
оспорюваній частині:

- заниження доходу на суму
586285,00грн. - донараховано податку в сумі
123120,00грн. та застосовано штрафну
санкцію в сумі 30780,00грн. (всього -
153900,00грн.);

- завищено витрати на суму 36914,00грн.
- донараховано податку в сумі 7752,00грн.
та застосовано штрафну санкцію в сумі
1938,00грн. (всього - 9690,00грн.)

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового
кодексу України, доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з:

- доходу від операційної
діяльності, який визначається
відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

- інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Згідно з п.135.2 ст.135 Податкового кодексу
України, доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу вимог п.137.1 ст.137 Податкового
кодексу України, дохід від реалізації
товарів визнається за датою переходу
покупцеві права власності на такий
товар.

Дохід від надання послуг та виконання
робіт визнається за датою складення
акта або іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг.

Пунктом 137.4 статті 137 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
отримання доходів, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування, є
звітний період, у якому такі доходи
визнаються згідно з цією статтею,
незалежно від фактичного надходження
коштів (метод нарахувань), визначений з
урахуванням норм цього пункту та
статті 159 цього Кодексу.

Як вбачається з акта перевірки від
25.07.2013 №561/17-16-22-01/13974620, проведеною
перевіркою відображеного показника за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 в сумі
30748930,00грн. встановлено заниження
задекларованих позивачем показників у
рядку 02 «Дохід від операційної
діяльності» декларацій з податку на
прибуток підприємства всього на суму
586285,00грн., у тому числі: за ІІ квартал 2012
року на суму 236897,00грн., за ІІІ квартал 2012
року на суму 105849,00грн., за ІV квартал 2012
року на суму 243539,00грн. Вказане
порушення встановлено на підставі
аналізу даних актів виконаних робіт
форми №КБ-2в та №КБ-3, накладних,
товарно-транспортних накладних,
шляхових листів, матеріально-технічних
звітів, калькуляцій, банківських
документів, оборотно-сальдових
відомостей за рахунками
бухгалтерського обліку 311, 361, 70, 71, 791.

В силу вимог пункту 3 розділу І Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (затв. наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 N984, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за N34/18772) (далі -
Порядок №984), акт перевірки є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

В силу вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV
(далі - Закон №996-XIV), податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Під час судового розгляду справи судом
витребовувалися у позивача первинні
документи та регістри бухгалтерського
обліку (зокрема, і головна книга), на
підставі яких було внесено дані до
податкових декларацій з податку на
прибуток підприємства за І, ІІ, ІІІ та ІV
квартали 2012 року.

Позивачем, всупереч вимогам ч.1 ст.71 КАС
України, вказаних доказів суду надано
не було.

Крім того, представником позивача не
доведено суду та не надано жодних
доказів щодо форми бухгалтерського
обліку (журнально-ордерна, спрощена,
автоматизована тощо), яка
використовується на підприємстві та
які форми первинних документів,
оборотно-сальдових відомостей, карток
рахунків, головної книги відповідно
ведуться у позивача.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №996-XIV, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону №996-XIV, первинні
та зведені облікові документи можуть
бути складені на паперових або
машинних носіях.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №996-XIV,
інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Регістри бухгалтерського обліку
повинні мати назву, період реєстрації
господарських операцій, прізвища і
підписи або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати осіб, які брали участь у
їх складанні (ч.4 ст.9 Закону №996-XIV).

Згідно з ч.6 ст.9 Закону №996-XIV, у разі
складання та зберігання первинних
документів і регістрів
бухгалтерського обліку на машинних
носіях інформації підприємство
зобов'язане за свій рахунок виготовити
їх копії на паперових носіях на вимогу
інших учасників господарських
операцій, а також правоохоронних
органів та відповідних органів у межах
їх повноважень, передбачених законами.

Враховуючи наведені норми, суд не
вважає належними доказами подані
довідку до аналізу рахунка 791, аналізи
рахунка 791 за І, ІІ, ІІІ та ІV квартали 2012
року (а.а.с.100-105), оскільки ці документи
не дають можливості спростувати
встановлене податковим органом
порушення, дані вказаних аналізів не
підтверджені відповідними первинними
документами бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп.159.1.1 п.159.1 ст.159
Податкового кодексу України, платник
податку - продавець товарів, робіт,
послуг має право зменшити суму доходу
звітного періоду на вартість
відвантажених товарів, виконаних
робіт, наданих послуг у поточному або
попередніх звітних податкових
періодах у разі, якщо покупець таких
товарів, робіт, послуг затримує без
погодження з таким платником податку
оплату їх вартості (надання інших видів
компенсації їх вартості). Таке право на
зменшення суми доходу виникає, якщо
протягом звітного періоду
відбувається будь-яка з таких подій:

а) платник податку звертається до суду
з позовом (заявою) про стягнення
заборгованості з такого покупця або
про порушення справи про його
банкрутство чи стягнення заставленого
ним майна;

б) за поданням продавця нотаріус вчиняє
виконавчий напис про стягнення
заборгованості з покупця або стягнення
заставленого майна (крім податкового
боргу).

Платник податку - продавець, який
зменшив суму доходу звітного періоду
на вартість відвантажених товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
відповідно до абзацу першого цього
підпункту зобов'язаний одночасно
зменшити суму витрат цього звітного
періоду на собівартість таких товарів,
робіт, послуг.

Як вбачається з акта перевірки від
25.07.2013 №561/17-16-22-01/13974620, проведеною
перевіркою відображеного показника за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 в сумі 3437222,00грн.
встановлено завищення позивачем
задекларованих показників у рядку 06
«Інші витрати» декларації з податку на
прибуток підприємства за IV квартал 2012
року на суму 36914,00грн. Вказане порушення
допущено у зв'язку з безпідставним
віднесенням підприємством до витрат
сум списаної безнадійної дебіторської
заборгованості (що обліковується на
рахунках бухгалтерського обліку 361,685)
таких підприємств: підприємство ВВ -
8771,31грн., ДРБД-81 - 25177,51грн., ОСОБА_3 -
1228,75грн., ТОВ «Санком-Рівне» - 1632,96грн.,
ТОВ «Ізотерм-С» - 368,35грн.,
Рівнеоблводоканал - 3572,80грн.

В порушення ч.1 ст.71 КАС України жодних
документів щодо обліку вказаної
дебіторської заборгованості позивачем
суду не надано.

Стверджуючи про дотримання
Комунальним Рівненським
шляхово-експлуатаційним управлінням
автомобільних доріг вимог пп.159.1.1 п.159.1
ст.159 Податкового кодексу України,
представник позивача посилається на
рішення Господарського суду
Рівненської області, проте жодного
рішення, яке б стосувалося зазначених
вище контрагентів не надає.

Долучені до матеріалів справи рішення
від 09.10.2012 у справі №5019/1515/12 та від 29.01.2012
у справі №5019/2063/12 з відповідними
позовними заявами (а.а.с.116-121) не
стосуються суті даного спору, оскільки
предметом господарських справ є
стягнення заборгованості на користь
позивача з інших контрагентів -
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_4 та Приватного
підприємства «Добробут ВВ».

Крім того, суд зазначає, що позивачем не
наведено жодних обґрунтувань та,
відповідно, не надано жодних доказів
щодо протиправності збільшення
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємства в суму 40217,69грн. (4999,79грн. -
за основним платежем, 35217,90грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами)).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що позивач не довів ті
обставини, на яких ґрунтуються його
позовні вимоги, а тому в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, понесені позивачем судові
витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог
Комунального Рівненського
шляхово-експлуатаційного управління
автомобільних доріг до Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
07.08.2013 № в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємства в сумі 203807,69грн.
(135871,79грн. - за основним платежем,
67935,90грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами)) відмовити
повністю.

Стягнути з Комунального Рівненського
шляхово-експлуатаційного управління
автомобільних доріг до Державного
бюджету України судовий збір в сумі
4129,20грн. (чотири тисячі сто двадцять
дев'ять гривень двадцять копійок).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дудар О.М.