Справа № 819/2531/13-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2531/13-a

24 грудня 2013 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі судового засідання
Костецькій Н.Т.

за участю:

позивача - ОСОБА_2;

представника позивача - ОСОБА_3;

представників відповідача - Рацина Р.Р.,
Боднарчука І.Я..;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду місті Тернополі
адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Збаразької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Тернопільській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень від 15 липня 2013 року
№ та від 29 жовтня 2013 року №002071700, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(надалі по тексту - ФОП ОСОБА_2 або
позивач) звернувся до
адміністративного суду з позовом до
Збаразької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Тернопільській області (надалі по
тексту - Збаразька ОДПІ або відповідач)
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 15 липня 2013 року
№ та №.

До початку з'ясування обставин справи
та перевіркою їх доказами позивач
уточнив позовні вимоги та просив
скасувати податкові
повідомлення-рішення Збаразької ОДПІ
від 15 липня 2013 року № та від 29
жовтня 2013 року №002071700.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
оспорювані податкові
повідомлення-рішення є неправомірними
у зв'язку з тим, що відповідач невірно
застосував норми Податкового кодексу
України до спірних правовідносин,
неправильно дав оцінку дійсним
обставинам справи.

Представник позивача пояснив, що акт
перевірки від 20.06.2013 року № 525/17/НОМЕР_1
не відповідає вимогам Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок, так як в ньому відсутній
чітко викладений зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, факти виявлених
порушень викладені в акті перевірки не
об'єктивно та без посилання на первинні
або інші документи, не містить в собі
жодного посилання перевіряючого на те
у чому ж полягало порушення ФОП ОСОБА_2
вимог податкового законодавства та не
розкриває зміст встановлених порушень.

На думку представника позивача,
висновки ДПІ у Підволочиському районі
про неправомірне заниження ФОП ОСОБА_2
податку на додану вартість та податку
на доходи з доходів фізичних осіб є
безпідставними, необгрунтованими та не
підтвердженими.

Вищенаведену позицію представник ФОП
ОСОБА_2 обґрунтував тим, що
господарська діяльність ФОП ОСОБА_2
полягала у первинній переробці олійних
культур, яка об'єктивно не може
відбуватися без технічних (виробничих)
втрат і природного убутку, і придбана
ФОП ОСОБА_2 с/г продукція була
перероблена на олію та макуху, від
подальшої реалізації якої ФОП ОСОБА_2
отримував економічний ефект - дохід,
тому вся придбана за обревізований
період с/г продукція використана
підприємцем у його господарській
діяльності. Тому представник позивача
вважає, що висновки ДПІ у
Підволочиському районі про завищення
валових витрат на вартість технічних
(виробничих) втрат у 2011 році на 3096997,72
грн. та у 2012 році на 111549,75 грн., та
завищення податкового кредиту в сумі
1020249 грн. є необгрунтованими.

Щодо господарських операцій по наданню
комерційних та інформаційних послуг
ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7, представник
позивача пояснив, що фактичне
здійснення господарських операцій між
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами,
які відображають як факт надання
послуг однією стороною та прийняття їх
іншою, так і факт оплати цих послуг, що
призвело до реальних змін майнового
стану сторін. Наявність первинних
документів спростовує висновки ДПІ у
Підволочиському районі стосовно
завищення ФОП ОСОБА_2 витрат на
вартість комерційних послуг в сумі на
1122000 грн., а тому вважає висновки ДПІ у
Підволочиському районі про завищення
витрат на вартість комерційних послуг
на 1122000 грн. необгрунтованими.

З врахуванням вищевикладеного, позивач
та його представник просили позов
задовольнити повністю.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, просили суд
відмовити в їх задоволенні.

Свою позицію представники податкового
органу обґрунтували тим, що в ході
перевірки встановлено ряд порушень
норм податкового законодавства, а саме:
в порушення п. 198.3 ст.198 ПК України
позивачем завищено податковий кредит у
сумі 020 249, 00 грн. та занижено податкові
зобов'язання з ПДВ в сумі 997 568, 00 грн., а
також в порушення вимоги п.177.4 ст.177 ПК
України позивачем занижено чистий
(оподатковуваний) дохід за 2011 рік на
загальну суму 3 096 997, 72 грн. та 2012 рік на
загальну суму 1 233 549, 75 грн., що призвело
до заниження податку з доходів
фізичних осіб відповідно на 526 489, 61 грн.
та на 209 703, 46 грн.

На думку представників податкового
органу, порушення п.177.4 ст.177 ПК України
мали місце у зв'язку з тим, що для
зменшення чистого доходу від
підприємницької діяльності Позивачем
включено у валові витрати комерційні
послуги в сумі 1 122 000, 00 грн., наданих
підприємцям ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проте
документів, що засвідчують
використання надання послуг у
господарській діяльності для
перевірки не було надано.

Крім цього, представники Збаразької
ОДПІ зазначили, що при співставленні
записів в реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних з
прихідними документами, розрахунками
підприємця за придбаний товар, актів
переробки с/г продукції встановлено, що
порушивши п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, до складу податкового
кредиту Позивач зайво відніс суми
податку на додану вартість з вартості
товарів (робіт, послуг) (далі - ПДВ), які
не використовувались в господарській
діяльності, а саме: відповідно до
наданих актів переробки с/г продукції
платником нараховувались втрати
понесені під час переробки, а саме: при
переробці сої становлять 8-10%, (4-й
квартал 2011 року 32,2%), інші (пшениця,
ячмінь, соняшник) 2%. Ці втрати
документально не підтверджені і в їх
спростування до перевірки не надано
технічної документації по виробництву,
а також документів по нарахованих
нормах втрат. Зазначені втрати
включено до складу податкового кредиту
з ПДВ у повній сумі, однак вони не
використані в господарській
діяльності (не скориговані та не
реалізовані). Тому, представники
відповідача вважають, що сума ПДВ у
вартості придбаних ТМЦ (с/г продукції) у
сумі 1 020 249, 00 грн. не може відноситись до
складу податкового кредиту
відповідних періодів.

З врахуванням вищевикладеного,
представники податкового органу
вважають, що висновки акту перевірки є
обґрунтованими, а винесені податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі норм чинного податкового
законодавства, а тому просили суд
відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Крім пояснень представників
сторін, судом досліджені письмові
докази, наявні у матеріалах справи, які
подані представниками позивача та
відповідача, а також витребувані з
ініціативи суду.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що працівниками
Збаразької ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2012 р.

Результати перевірки відображені в
акті перевірки від 20 червня 2013 року №
525/17/НОМЕР_1 (далі по тексту - Акт) (а.с.12-44).

Позивачем податковому органу
подавалися письмові заперечення на
висновки акту перевірки, проте доводи
викладені в них взяті до уваги не були.(
а.с.46-52).

На підставі Акту Тернопільською ОДПІ
було прийнято наступні податкові
повідомлення-рішення від 15.07.2013 року:

- № , яким за порушення п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 997568 грн.
та застосовано 249392 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (а.с.54);

- № , яким за порушення п.177.4
ст. 177 Податкового кодексу України ФОП
ОСОБА_2 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 736193,07 грн. та
застосовано 184048,27 грн. штрафних
(фінансових) санкцій (а.с.55).

Не погоджуючись із прийнятими
Рішеннями ФОП ОСОБА_2 подав скарги в
адміністративному порядку.

27 вересня 2013 року Головне управління
Міндоходів у Тернопільській області,
за результатами розгляду скарги ФОП
ОСОБА_2 на податкові
повідомлення-рішення Збаразькою ОДПІ
від « 15» липня 2013 року № та №
, своїм рішенням № 4682/10/19-00-10-02-06/290
залишило без змін повідомлення-рішення
Збаразькою ОДПІ від « 15» липня 2013 року
№ та скасувало
повідомлення-рішення Збаразькою ОДПІ
від « 15» липня 2013 року № в частині
26330 грн. штрафної (фінансової) санкції з
ПДВ і залишило його без змін в іншій
частині.

23 жовтня 2013 року Міністерство доходів і
зборів України, за результатами
розгляду повторної скарги ФОП ОСОБА_2
на податкові повідомлення-рішення
Збаразькою ОДПІ від « 15» липня 2013 року
№ та № , залишило їх без
змін, з урахуванням вищевказаного
рішення Головного управління
Міндоходів України в Тернопільській
області.

З врахуванням рішення Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області від 27 вересня
2013 року Збаразькою ОДПІ 29 жовтня 2013
року було винесено податкове
повідомлення-рішення № (а.с.123).

Як вбачається з акту перевірки
Збаразька ОДПІ встановила наступні
порушення норм податкового
законодавства:

- п. 198.3 ст.198 ПК України, внаслідок
чого позивачем завищено податковий
кредит у сумі 020 249, 00 грн. та занижено
податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 997
568, 00 грн.;

- п.177.4 ст. 177 ПК України, внаслідок
чого позивачем занижено чистий
(оподатковуваний) дохід за 2011 рік на
загальну суму 3 096 997, 72 грн. та 2012 рік на
загальну суму 1 233 549, 75 грн., що призвело
до заниження податку з доходів
фізичних осіб відповідно на 526 489, 61 грн.
та на 209 703, 46 грн.

Як зазначалось вище, податковий орган,
вважає, що порушення п.177.4 ст. 177 ПК
України мали місце у зв'язку з тим, що
для зменшення чистого доходу від
підприємницької діяльності Позивачем
включено у валові витрати комерційні
послуги в сумі 1 122 000, 00 грн., наданих
підприємцям ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проте
документів, що засвідчують
використання надання послуг у
господарській діяльності для
перевірки не було надано. Порушення п.
198.3 ст.198 Податкового кодексу України,
на думку відповідача має місце через
те, що до складу податкового кредиту
Позивач зайво відніс суми податку на
додану вартість з вартості товарів
(робіт, послуг) (далі - ПДВ), які не
використовувались в господарській
діяльності, а саме: відповідно до
наданих актів переробки с/г продукції
платником нараховувались втрати
понесені під час переробки. Ці втрати
документально не підтверджені і в їх
спростування до перевірки не надано
технічної документації по виробництву,
а також документів по нарахованих
нормах втрат. Зазначені втрати
включено до складу податкового кредиту
з ПДВ у повній сумі, однак вони не
використані в господарській
діяльності (не скориговані та не
реалізовані). Тому, представники
відповідача вважають, що сума ПДВ у
вартості придбаних ТМЦ (с/г продукції) у
сумі 1 020 249, 00 грн. не може відноситись до
складу податкового кредиту
відповідних періодів.

Суд не погоджується з вищенаведеними
висновками податкового органу
виходячи з наступного:

Щодо порушень п.198.3 ст.198 ПК України.

Пунктом 177.4. статті 177 Податкового
кодексу України передбачено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом IІI цього Кодексу.

Згідно п.п. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають:

- собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п. 140.3 ст. 140 Податкового
кодексу України, до витрат не
включається сума фактичних втрат
товарів, крім втрат у межах норм
природного убутку чи технічних
(виробничих) втрат та витрат із
розбалансування природного газу в
газорозподільних мережах, що не
перевищують розмір, визначений
Кабінетом Міністрів України або іншим
органом, визначеним законодавством
України.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, господарська
діяльність ФОП ОСОБА_2 полягала у
первинній переробці олійних культур,
яка об'єктивно не може відбуватися без
технічних (виробничих) втрат і
природного убутку, і придбана ФОП
ОСОБА_2 с/г продукція була перероблена
на олію та макуху, від подальшої
реалізації якої ФОП ОСОБА_2 отримував
економічний ефект - дохід, тому вся
придбана за обревізований період с/г
продукція використана підприємцем у
його господарській діяльності.

Дані обставини підтверджуються
поясненнями позивача, який пояснив, що
відсоток технічних (виробничих) втрат
визначався в залежності від того на
скільки був якісний товар який ним
перероблявся - соя. Зокрема, ОСОБА_2
зазначив, що при переробці сої на олію
та макуху відбувалося ряд
технологічних процесів з усушки,
утруски під час яких відбувалася
втрата ваги закупленого товару.

Судом також враховується той факт, що
на законодавчому рівні не встановлено
рівня технічних (виробничих) втрат при
переробці сої.

Документами які підтверджують
понесення позивачем технічних
(виробничих) втрат при переробці сої є
акти переробки сої (а.с.83-103).

З врахуванням цього, суд приходить до
висновку, що ФОП ОСОБА_2 в ході
здійснення господарської діяльності з
первинної переробки олійних культур
вправі включати до витрат суми втрат
товарів у межах норм природного убутку
чи технічних (виробничих) втрат.

Згідно п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх ввезенні на
митну територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3. статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, основною умовою віднесення сум
ПДВ, сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів, послуг та основних
фондів, до податкового кредиту, є їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

З аналізу вищенаведених норм
податкового кодексу суду приходить до
висновку, що використанням ФОП ОСОБА_2
придбаних товарів у господарській
діяльності як умовою віднесення їх
вартості до податкового кредиту є їх
залучення до виробничого процесу,
тобто використання таких товарів у
виробництві продукції. Оцінка ж
ефективності такого використання
(як-то вихід готової продукції,
наявність або відсутність відходів
та/або виробничих втрат) не випливає на
податковий облік платника.

Уся придбана упродовж 2011-2012 р.р. ФОП
ОСОБА_2 сільськогосподарська
продукція, у зв'язку із придбанням якої
сплачені підприємцем суми ПДВ
відносились до податкового кредиту,
була повністю залучена ним до
виробничого процесу із виготовлення
продукції з метою її подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах його господарської
діяльності.

Відповідно до п. 198.4 ст. 198 Податкового
кодексу України, якщо платник податку
придбаває (виготовляє) товари/послуги
та необоротні активи, які
призначаються для їх використання в
операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Пунктом 199.1 ст. 199 Податкового кодексу
України встановлено, що у разі якщо
придбані та/або виготовлені
товари/послуги, необоротні активи
частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до сум податку, які платник має
право віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях.

ФОП ОСОБА_2 не придбавав
сільськогосподарської продукції (сої,
соняшника) з метою її використання у
неоподатковуваних операціях, що за
змістом підпункту 198.4 ст. 198 Податкового
кодексу України позбавляє платника
права на включення сум податку до
податкового кредиту. Також,
вищевказані втрати власного
виробництва ФОП ОСОБА_2 не можуть
кваліфікуватись як наведений у
підпункті 199.1 ст. 199 Податкового кодексу
України товар, який був придбаний чи
виготовлений платником і частково
використовувався ним у
неоподатковуваних операціях, що за
правилами цієї норми передбачає
перерозподіл податкового кредиту.

З врахуванням наведеного, суд вважає,
що немає у податкового органу не було
жодних підстав для зменшення ФОП
ОСОБА_2 податкового кредиту з ПДВ,
сформованого внаслідок придбання
сільськогосподарської продукції для
виробництва олії та макухи, оскільки
сільськогосподарська продукція,
внаслідок придбання якої сформований
податковий кредит, як того вимагає ст.
198 Податкового кодексу України, була
повністю залучена до виробничого
процесу, тобто використовувалася у
виготовленні продукції підприємця.

Таким чином, висновки ДПІ у
Підволочиському районі
(правонаступником якої є Збаразька
ОДПІ) про завищення валових витрат на
вартість технічних (виробничих) втрат у
2011 році на 3096997,72 грн. та у 2012 році на
111549,75 грн., та завищення податкового
кредиту в сумі 1 020 249 грн., які лягли в
основу податкового
повідомлення-рішення від 15 липня 2013
року №, а потім в податкове
повідомлення-рішення від 29 жовтня 2013
року №002071700 є необгрунтованими.

Щодо порушень п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення / об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України,
до складу інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, зокрема, винагороди за
консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності.

Так, між ФОП ОСОБА_2, з метою
використання у господарський
діяльності, та ФОП ОСОБА_6 і ФОП ОСОБА_7 у
2012 року були укладені договори,
предметом яких є надання інформаційних
та комерційних послуг. Фактичне
надання цих послуг за цим договором
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку -
актами виконаних робіт, оплата за
надані послуги за цим договором
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку -
платіжними дорученнями з відміткою
банку про проведення платежу.

За таких обставин фактичне здійснення
господарських операцій між
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами,
які відображають як факт надання
послуг однією стороною та прийняття їх
іншою, так і факт оплати цих послуг, що
призвело до реальних змін майнового
стану сторін. Наявність первинних
документів спростовує висновки ДПІ у
Підволочиському районі стосовно
завищення ФОП ОСОБА_2 витрат на
вартість комерційних послуг в сумі на 1
122 000 грн.

Таким чином, висновки ДПІ у
Підволочиському районі про завищення
витрат на вартість комерційних послуг
на 1122000 грн. є необгрунтованими.

При цьому суд не приймає до уваги
твердження представників податкового
органу, що від надання інформаційних та
комерційних послуг ФОП ОСОБА_6 і ФОП
ОСОБА_7 позивачем не було досягнуто
економічної мети.

Свою позицію суд обґрунтовує
наступними доводами:

Відповідно до п.п. 14.1.231 п.14.1 ст.14 ПКУ,
розумна економічна причина (ділова
мета) - це причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної
економічної причини (ділової мети)
передбачає обов'язкову спрямованість
будь-якої операції платника податків
на отримання позитивного економічного
ефекту.

Поняття економічного ефекту не
розкрито в Податковому кодексі
України. Однак із загального розуміння
характеру економічної діяльності
можна дійти висновку, що економічний
ефект - це приріст (збереження) активів
платника податків та/або їх вартості, а
так само створення умов для такого
приросту (збереження) в майбутньому.

При цьому не обов'язково, аби
економічний ефект спостерігався
негайно після вчинення операції. Не
виключено, що такий ефект настане в
майбутньому. Також не виключено, що в
результаті об'єктивних причин
економічний ефект може не настати
взагалі. Зокрема, операція може
виявитися збитковою, і це є один із
варіантів нормального перебігу подій
при здійсненні господарської
діяльності.

Таким чином, суд вважає, що витрати ФОП
ОСОБА_2 на оплату інформаційних та
комерційних послуг ФОП ОСОБА_6 і ФОП
ОСОБА_7 відносяться до витрат
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, що повністю відповідає
вимогам п.177.4 ст.177 ПК України.

З врахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що Збаразькою
ОДПІ зроблено безпідставний висновок
про порушення ФОП ОСОБА_2 п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
736193,07 грн., а тому податкове
повідомлення-рішення від 15 липня 2013
року № є протиправним.

Згідно приписів частини 2 статті 71 КАСУ,
яка регулює порядок доказування в
адміністративному суді, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідно
обов'язок щодо доказування
правомірності рішення суб'єкта владних
повноважень покладається на
останнього і у справах про визнання
його правового акта протиправним і
його скасування.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача про скасування податкових
повідомлень-рішень від 15 липня 2013 року
№ та від 29 жовтня 2013 року №002071700 є
обґрунтованими, відповідають дійсним
обставинам справи та вимогам чинного
законодавства, не спростовані належним
чином відповідачем, а отже підлягають
до задоволення.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові
витрати понесені позивачем підлягають
відшкодуванню з державного бюджету
України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Збаразької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області від 15 липня 2013
року № та від 29 жовтня 2013 року
№002071700.

Повернути з державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 458, 81 грн. сплаченого судового
збору.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 29 грудня 2013 року.

Суддя
Осташ А. В.

копія вірна

Суддя
Осташ А. В.