Справа № 804/16379/13-а
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 р. Справа № 804/16379/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБоженко Наталії
Василівни при секретаріТалаш Д.В. за
участю: представника позивача
представника відповідача Мороз С.В.
Гагарського А.П. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор» до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 18.10.2013 р. та № від 01.08.2013 р., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фактор» звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 18.10.2013
р. та № від 01.08.2013 р., які винесені
Державною податковою інспекцією в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач вважає, що податкові
повідомлення-рішення, які виніс
відповідач є незаконними та такими, що
порушили права та законні інтереси
позивача, тому вони підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.

Представники позивача у судовому
засіданні підтримали заявлені позовні
вимоги та просили позов задовольнити
повністю, з підстав викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, та зазначив, що відповідач
діяв згідно чинного законодавства
України, також надав до суду письмові
заперечення, які містяться в
матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази наявні в
матеріалах справи, суд встановив
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фактор» перебуває
на податковому обліку в Державній
податковій інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, як платник податків.

Державною податковою інспекцією в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на підставі
пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1
п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та
доповненнями) проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
товариства з обмеженою
відповідальністю «ФАКТОР» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість та податку на прибуток по
взаємовідносинах з ТОВ «ТПК «ПРАЙД» за
період з 01.11.2011 р. по 31.12.2011 р..

За результатами перевірки складений
акт від 27.06.2013 року за №1629/222/31959328,
згідно із висновками якого встановлено
відсутність факту реального
здійснення господарських операцій з
ТОВ «ТПК «ПРАЙД» у листопаді-грудні 2011
р. у зв'язку з чим встановлено
порушення: абз. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187,
абз. «а» п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України від 02.12.10
№2755-VI (із змінами і доповненнями), що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 674819
грн., у т.ч.: по декларації за листопад 2011
р. на суму 326538 грн.; по декларації за
грудень 2011 р. на суму 348281 грн.; пп. 14.1.27,
пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, ст.138, ст.139, ст.140, ст.142,
ст.143 Податкового кодексу України від
02.12.2010 №2755-VI (із змінами та
доповненнями), в результаті чого
занижено податок на прибуток за IV
квартал 2011 р. на суму 1638627 грн..

На акт перевірки від 27.06.2013 року були
подані заперечення від 22.07.2013 року,
згідно статті 86 Податкового кодексу
України, рішенням про результати
розгляду заперечень від 29.07.2013 року
№2113/10/22-1 висновки акту визнані такими,
що відповідають вимогам чинного
законодавства.

На підставі акту перевірки від 27.06.2013
року за №1629/222/31959328 року винесено
податкові повідомлення-рішення
№, яким позивачу нараховане
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 1012229,00
гривень та № від 01.08.2013 р., які
були оскарженні позивачем в
адміністративному порядку. За
результатами позасудового оскарження
рішень, податкове повідомлення-рішення
№ від 01.08.2013 року, частково
скасоване та винесено нове податкове
повідомлення рішення від 18.10.2013 року
№, яким позивачу нараховане
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 1638627,00 гривень.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесеного на підставі
такого висновку спірного акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає наступне.

Згідно із Порядком оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства від
22.12.2010 року за №984 Акт перевірки -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. За
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010
року).

Так, в ході документальної перевірки
встановлено, що між ТОВ «Фактор»
(Покупець) та ТОВ «ТПК «Прайд»
(Постачальник) було укладено договір
поставки №01/07-11 від 01.07.2010 р., а саме
борошна та крупи, до перевірки наданні
накладні, податкові накладні,
журнал-ордер, товарно-транспортні
накладні. Також ТОВ «Фактор» до
перевірки надано протокол
розбіжностей від 08.07.2010 р. до договору
поставки товару №01/07-11 від 01.07.2010 р. та
лист від 25.06.2013 року №25/06-1, яким
повідомлено, що відповідно до
укладеного договору поставки
постачання товар здійснювалось за
рахунок Постачальника.

До суду також наданні докази на
підтвердження оплати товару, а саме
платіжні доручення.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні та підтверджено матеріалами
справи, відповідачем було зроблено
висновок про відсутність факту
реального здійснення господарських
операцій з ТОВ «ТПК «ПРАЙД» у
листопаді-грудні 2011 р. на підставі акту
перевірки ДПІ у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська від 15.11.2012 р.
№3433/22-2/37149085 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства України з
ПДВ ТОВ «ТПК «ПРАЙД» ()
під час здійснення
фінансово-господарських відносин з ПП
«УКРАГРО-ТРЕЙД» () за
період листопад, грудень 2011 р.». Крім
того, до перевірки надані невірно
заповнені товарно-транспортні
накладні, а саме в рядку «Пункт
навантаження» не вказано точну адресу
навантаження - вказано лише
м.Дніпропетровськ, в рядку
«Автомобіль» відсутня інформація про
тип, марку та модель автотранспортного
засобу - зазначені лише державні номер
автомобіля, через що факт
транспортування, а також факт
здійснення вантажно-розвантажувальних
робіт не підтверджено, інформація про
розрахунки між підприємствами на
момент перевірки була відсутня.

Так, згідно статті 61 Конституції
України юридична відповідальність має
індивідуальний характер.

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту
(стаття 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу
України для посадових осіб органів
державної податкової служби під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу. Витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку; витрати
банківських установ, до яких
відносяться: а) процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління; в)
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом
(пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу).

Пунктом 138.2, статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення зберігання яких
передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Зазначена стаття не містить
конкретного переліку документів,
необхідних для віднесення витрат
платником податку до складу валових
витрат. При цьому, по операціях з
придбання товару належним первинним
документом, що підтверджує факт
передачі та отримання товару, є
видаткова накладна або акт
приймання-передачі товару.

Відповідно до підпункту 139.1.9, пункту
139.1, статті 139 Податкового кодексу
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлено, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Зауваження до форми і змісту
податкових накладних в акті перевірки
відсутні.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Тобто, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-ХІV первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Господарською операцію
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції, а визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Як встановлено в судовому засіданні
позивачем товар був придбаний для
використання у власній господарській
діяльності, а саме позивач є кінцевим
споживачем придбаного товару та
придбавав товар для виробництва
сухариків.

Щодо дефектів в товарно-транспортних
накладних слід зазначити, що
відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р.
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). Така правова позиція
суду узгоджується з позицією ВАСУ, що
висловлена в ухвалі від 26.03.2013 року по
справі №К/9991/39347/11.

При цьому товарно-транспортні накладні
надані до перевірки, та виявленні в них
дефекти при заповненні не можуть
слугувати самостійною підставою для
встановлення нереальності угоди.

Таким чином до перевірки позивачем
наданні первинні документи, які
підтверджують факт здійснення
реальної господарської операції. За
даним договором було придбано товар,
який використаний позивачем
відповідно до господарської
діяльності підприємства. Наявність
отриманого товару та використання його
у господарській діяльності
відповідачем не спростовано. На час
укладання та виконання спірних угод
сторони були у належному порядку
зареєстровані платниками ПДВ та в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.
Також податковим органом не доведено
належними та допустимими доказами, що
укладення договорів не відповідало
дійсним намірам сторін щодо набуття
цивільних прав і обов'язків та те, що
договори укладено без мети настання
реальних наслідків, судових рішень
щодо визнання угод недійсними до суду
не надано, також не надано доказів, що
позивач діяв без належної обачності й
обережності йому мало бути відомо про
порушення податкового законодавства з
боку його контрагентів. Судом не
встановлено наявність обвинувального
вироку суду щодо позивача та його
контрагентів. Висновки акту перевірки
по ланцюгу постачання не є належним
доказом укладення позивачем не
реальних угод, а отже доводи
податкового органу ґрунтуються лише на
припущеннях, що не є підставою для
визнання угод недійсними. Тобто інших
доказів на підтвердження фактично не
здійсненної господарської операції до
суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, згідно ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, з урахуванням доказів у їх
сукупності та висновків суду
викладених вище, суд приходить
висновку, що відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
правомірність винесення податкових
повідомлень-рішень № від 18.10.2013 р.
та № від 01.08.2013 р., тому позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується вимогами
ч. 1 ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства, згідно з якими, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Виходячи з
цього, сплачений позивачем судовий
збір, що підтверджується платіжним
дорученням, що міститься в матеріалах
справи, підлягає компенсації з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Фактор»
до Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 18.10.2013 р.
та № від 01.08.2013 р. - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області № від 18.10.2013 р. та №
від 01.08.2013 р..

Присудити з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Фактор» () судові витрати у розмірі 458
(чотириста п'ятдесят вісім) гривень 81
копійка.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
згідно з ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя Н.В. Боженко