Справа № 819/2891/13-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2891/13-a

18 грудня 2013 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання
Мельник Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Гриців М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції про визнання неправомірними
дій та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до суду з адміністративним
позовом до відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
районного управління юстиції (далі -
ВДВС Тернопільського РУЮ, відповідач),
в якому просили, з урахуванням заяви
про уточнення позовних вимог від 17
грудня 2013 року, визнати дії ВДВС
Тернопільського РУЮ щодо списання
коштів в сумі 43632 грн. 35 коп. з
розрахункового рахунку ОСОБА_1
неправомірними та скасувати постанову
про відкриття виконавчого провадження
від 18 листопада 2013 року № 40836209,
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 18
листопада 2013 року ВП № 40861896.

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

У ВДВС Тернопільського РУЮ знаходяться
матеріали виконавчого провадження
щодо боржника ОСОБА_1 про стягнення з
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в користь
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»)
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 66776 доларів США 13 центів, що
згідно з офіційним курсом НБУ
становить 533741 грн. 61 коп., та судового
збору 3306 грн. Станом на 13.11.2013 року
заборгованість за кредитним договором
була погашена, тому 18.11.2013 року
державним виконавцем ВДВС
Тернопільського РУЮ винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 38290018 щодо боржника
ОСОБА_1

Крім того, 18.11.2013 року державним
виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ
винесено постанови про відкриття
виконавчого провадження по стягненню
виконавчого збору та стягнення витрат
на проведення виконавчих дій з ОСОБА_1,
та з розрахункового рахунку боржника
списано кошти у розмірі 43632 грн. 35 коп.
Такі постанови про відкриття
виконавчого провадження та дії ВДВС
Тернопільського РУЮ позивачі вважають
неправомірними.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача
ОСОБА_4 ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали з підстав,
наведених в адміністративному позові,
та просили позовні вимоги
задовольнити.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове
засідання не прибули, проте подали до
суду заяви про розгляд справи за їх
відсутності.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
пояснила, що дії державного виконавця
ВДВС Тернопільського РУЮ є
правомірними та вчинялись на підставі
та в межах повноважень, що передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження». У зв'язку з невиконанням
боржником ОСОБА_1 судового рішення у
строк, встановлений для добровільного
виконання, з останнього підлягав
стягненню виконавчий збір та витрати
на проведення виконавчих дій, суми яких
визначені в межах суми, що підлягала
стягненню, та витрат виконавчого
провадження. Представник відповідача
просила в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, в тому числі матеріали
виконавчих проваджень ВП № 38290018, ВП №
40836209, ВП № 40861896, суд приходить до
висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.06.2013 року
державним виконавцем ВДВС
Тернопільського РУЮ на підставі заяви
стягувача ПАТ «ВТБ Банк» від 03.06.2013 року
відкрито виконавче провадження щодо
боржника ОСОБА_1 про примусове
виконання виконавчого листа
Тернопільського міськрайонного суду №
1915/16047 від 30.05.2013 року про стягнення на
користь ПАТ «ВТБ Банк» солідарно з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6
заборгованості за кредитним договором
№ 17.48-08/КЛ від 29.04.2008 року в сумі 66776
доларів США 13 центів, що згідно з
офіційним курсом НБУ становить 533741 грн.
61 коп. та стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_6 судових витрат в розмірі
826 грн. 50 коп. з кожного, про що винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 05.06.2013 року ВП № 38290018 (а.
с. 47-50). Боржнику ОСОБА_1 встановлено
строк для добровільного виконання
рішення суду протягом семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначено, що при невиконанні рішення
суду в наданий для добровільного
виконання строк виконання буде
проводитись у примусовому порядку зі
стягненням з боржника виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
провадженням виконавчих дій.

На підставі заяви стягувача ПАТ «ВТБ
Банк» від 03.06.2013 року державним
виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ
одночасно з винесенням постанови про
відкриття провадження накладено арешт
на майно боржника, про що винесено
відповідну постанову від 05.06.2013 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження у межах
суми звернення стягнення 534568 грн. 10 коп.
(а. с. 47, 52).

12.06.2013 року у зв'язку з невиконанням
боржником рішення суду у добровільному
порядку в наданий семиденний термін
державним виконавцем ВДВС
Тернопільського РУЮ винесено
постанову ВП № 38290018 про стягнення з
боржника виконавчого збору у розмірі
53456 грн. 81 коп. (а. с. 75).

05.08.2013 року державним виконавцем ВДВС
Тернопільського РУЮ на підставі заяви
стягувача та відомостей про наявні
рахунки боржника у банківських
установах винесено постанову про арешт
коштів боржника, накладено арешт на
кошти, що знаходяться до двох рахунках
ТФ ПАТ КБ «ПриватБанк» та на одному
рахунку ПАТ «ВТБ Банк» (а. с. 53-55).
Вказана постанова була направлена
банківським установах, а також
виставлені платіжні вимоги.

18.11.2013 року державним виконавцем ВДВС
Тернопільського РУЮ винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі інформації ПАТ
«ВТБ Банк» від 13.11.2013 року про погашення
боржником заборгованості перед банком
(а. с. 63-65).

Також судом встановлено, що постанова
про стягнення з боржника виконавчого
збору ВП № 38290018 від 12.06.2013 року виведена
в окреме виконавче провадження згідно
з постановою від 18.11.2013 року (а. с. 73).
Одночасно 18.11.2013 року державним
виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ
відкрито провадження з виконання
постанови ВДВС Тернопільського РУЮ ВП
№ 38290018 від 12.06.2013 року про стягнення
виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі
53456 грн. 81 коп., про що винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 40836209 (а. с. 73-76, 78-80).

18.11.2013 року державним виконавцем ВДВС
Тернопільського РУЮ винесено
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій ВП
№ 38290018 (такі витрати на проведення
виконавчих дій склали 40 грн. 00 коп.) та
постанову про виведення постанови про
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій в окреме провадження ВП
№ 38290018, а також постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 40861896 про
стягнення з ОСОБА_1 витрат на
проведення виконавчих дій в сумі 40 грн.
00 коп. (а. с. 82-84).

Крім того, 18.11.2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» проведено списання
коштів на депозитний рахунок ВДВС
Тернопільського РУЮ з розрахункового
рахунку боржника ОСОБА_1 в сумі 43632 грн.
35 коп. згідно з платіжною вимогою № 295
від 05.11.2013 року (а. с. 66-67). Такі кошти були
згідно з розпорядженнями відповідача
від 21.11.2013 року № 40836209/06 та № 40861896/06
зараховані на погашення виконавчого
збору на суму 43592 грн. 35 коп. та витрат на
проведення виконавчих дій у розмірі 40
грн. 00 коп. (а. с. 77, 85).

При прийняті рішення у даній справі суд
застосовує наступні правові норми.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені в Законі України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№ 606-ХІV з змінами і доповненнями (далі -
Закон № 606-ХІV).

Статтею 17 Закону № 606-ХІV передбачено,
що примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом;
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, серед іншого, виконавчі листи,
що видаються судами; постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 19, частинами першою, другою
статті 25 Закону № 606-ХІV державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документу, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення; державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. За заявою стягувача
державний виконавець одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження може накласти
арешт на майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону № 606-ХІV у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону (частина друга статті 28 Закону №
606-ХІV).

Згідно з частиною сьомою статті 28
Закону № 606-ХІV у разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру та в
разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий
збір не стягнуто, державний виконавець
не пізніше наступного робочого дня
після завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Статтею 41 Закону № 606-ХІV визначено, що
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження. До витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, належать кошти, за
рахунок яких здійснено оплату: 1)
перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника; 2) послуг експертів,
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання та інших осіб,
залучених у встановленому законом
порядку до провадження виконавчих дій;
3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби. Про стягнення з
боржника витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 після відкриття виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа Тернопільського міськрайонного
суду від 30.05.2013 року про стягнення
заборгованості за кредитним договором
не виконав рішення суду у строк наданий
державним виконавцем для
добровільного виконання, що не
заперечується позивачем. У зв'язку з
цим, 12.06.2013 року державним виконавцем
ВДВС Тернопільського РУЮ відповідно до
статті 28 Закону № 606-ХІV винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 53456 грн. 81
коп., тобто у розмірі 10 відсотків суми,
що підлягала стягненню.

Як вбачається з пояснень позивача
ОСОБА_1 погашення заборгованості перед
ПАТ «ВТБ Банк» після початку
примусового виконання здійснювалось
самостійно боржником, а саме у жовтні
2013 року ним було повністю сплачено борг
перед стягувачем. Проте боржник не
інформував відділ ДВС Тернопільського
РУЮ про проведені розрахунки та не
надав належних доказів про сплату
заборгованості.

13.11.2013 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до
ВДВС Тернопільського РУЮ з заявою про
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з погашенням боргу боржником
ОСОБА_1 (а. с. 63), на підставі якої
державним виконавцем було винесено
постанову від 18.11.2013 року про
закінчення виконавчого провадження (а.
с. 65).

Разом з тим, самостійне виконання
боржником рішення суду після початку
його примусового виконання, зокрема,
шляхом перерахування коштів
безпосередньо на рахунок стягувача, а
також в разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтею 49 цього Закону, як в спірному
випадку, не звільняють боржника від
стягнення виконавчого збору згідно з
частиною першою статті 28 Закону № 606-ХІV
та витрат виконавчого провадження.
Відтак, державний виконавець у зв'язку
з тим, що виконавчий збір з ОСОБА_1 не
стягнуто, а виконавче провадження
завершене на підставі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
суду згідно з виконавчим документом,
правомірно відкрив виконавче
провадження за постановою про
стягнення виконавчого збору та
постановою про стягнення витрат на
проведення виконавчий дій. Наведені
обставини та правові норми
спростовують твердження позивачів про
те, що судовий збір не підлягає до
стягнення через самостійне погашення
заборгованості перед стягувачем.

З положень Закону № 606-ХІV слідує, що
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, є окремими
виконавчими документами, які
приймаються державним виконавцем у
разі невиконання рішення у строк,
встановлений для його добровільного
виконання. Постанова державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та постанова про стягнення з
боржника витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, є виконавчими
документами, а тому мають відповідати
вимогам, визначеним статтею 18 Закону №
606-ХІV. Порядок виконання такого
виконавчого документу має
здійснюватись в порядку визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження».

З оглянутих у судовому засіданні
постанов про стягнення з боржника
виконавчого збору від 12.06.2013 року ВП №
38290018, про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій від 18.11.2013
року ВП № 38290018, що є у матеріалах
виконавчого провадження, копії яких
долучені до матеріалів даної справи (а.
с. 74, 82 зворот, 83), вбачається, що вони
містять всі обов'язкові реквізити, а
тому постанови про відкриття
виконавчого провадження від 18.11.2013 року
ВП № 40836209 та ВП № 40861896 (а. с. 75, 84)
винесені державним виконавцем на
підставі виконавчих документів, що
відповідають вимогам, передбаченим
статтею 18 Закону № 606-ХІV. При цьому,
сума виконавчого збору 53456 грн. 81 коп.
визначена відповідно до вимог частини
першої статті 28 Закону № 606-ХІV та
становить 10 відсотків суми, що
підлягала стягненню, а саме від 534568 грн.
10 коп. (533741 грн. 60 коп. сума
заборгованості за кредитним договором
+ 826 грн. 50 коп. судові витрати = 534568 грн. 10
коп.), сума витрат на проведення
виконавчих дій - 40 грн. 00 коп.
складається, як вбачається з пояснень
представника відповідача, з витрат,
понесених на виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження. Постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору від 12.06.2013
року ВП № 38290018 та стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 18.11.2013 року ВП № 38290018 не
оскаржувались.

Відповідно до частини другої статті 25
Закону № 606-ХІV державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Вимоги до постанови про відкриття
виконавчого провадження передбачені в
підпункті 1.5.1 пункту 1.5 Інструкція з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012
року № 489/20802. Так, постанова як окремий
документ має містити такі обов'язкові
реквізити:

а) вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови
та місця її винесення;

найменування органу ДВС, прізвища,
імені та по батькові державного
виконавця, який виніс постанову;

назви виконавчого документа, коли та
ким виданий, резолютивної частини
документа (далі - реквізити виконавчого
документа);

за зведеним виконавчим провадженням -
прізвища, імені та по батькові боржника
- фізичної особи, повного найменування
боржника - юридичної особи та дати
об'єднання виконавчих проваджень у
зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням
мотивів, з яких державний виконавець
прийняв відповідне рішення (дійшов
певних висновків), і посилання на закон
чи інший нормативно-правовий акт
(статтю, її частину, абзац, пункт,
підпункт, на підставі якого видано
постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого рішення державного
виконавця;

прізвища, імені, по батькові фізичних
осіб, повного найменування юридичних
осіб, яким надсилається копія
постанови;

строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також
інші відомості, визначені Законом, цією
Інструкцією та іншими
нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і
підписується державним виконавцем у
необхідній кількості примірників
(копій), один з яких (оригінал)
залишається у виконавчому провадженні,
а інші (копії) направляються за
належністю і у випадках, встановлених
Законом або цією Інструкцією,
затверджуються начальником відділу
або його заступником та скріплюються
печаткою.

Постанови про відкриття виконавчого
провадження від 18.11.2013 року ВП № 40836209 та
ВП № 40861896 відповідають вимогам статті
25 Закону № 606-ХІV та містять всі
обов'язкові реквізити, що визначені в
підпункті 1.5.1 пункту 1.5 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012
року № 489/20802.

Також суд зауважує, що при виконанні
постанов про стягнення виконавчого
збору та стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій
встановлення строку для їх
добровільного виконання боржником не
передбачено. Так, відповідно до
підпункту 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012
року № 489/20802, у разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру,
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9,
11 - 13 частини першої статті 49 Закону,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
державний виконавець у постанові про
закінчення виконавчого провадження
(повернення виконавчого документа)
зазначає про виділення постанови про
стягнення виконавчого збору в окреме
провадження та не пізніше наступного
робочого дня після завершення такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору, про що
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження. Строк для
самостійного виконання боржнику в
такому випадку не надається. Згідно з
підпунктом 3.13.2 пунктом 3.13 цієї ж
Інструкції у разі якщо виконавче
провадження було завершено, а витрати
на організацію та проведення
виконавчих дій не були стягнуті,
постанова про стягнення витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій виділяється в окреме провадження в
порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4
пункту 3.7 цього розділу. Таким чином, не
заслуговують на увагу доводи позивача
щодо надання строку для добровільного
виконання постанов про стягнення
виконавчого збору та стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій.

Порядок звернення стягнення на кошти
та інше майно боржника регламентує
стаття 52 Закону № 606-ХІV, яка передбачає,
що стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. На кошти та
інші цінності боржника, що знаходяться
на рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Стягнення
на майно боржника звертається в
розмірі і обсязі, необхідних для
виконання за виконавчим документом, з
урахуванням стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

Як встановлено судом державним
виконавцем було накладено арешт на
кошти боржника ОСОБА_1, що знаходились
на двох рахунках ТФ ПАТ КБ «ПриватБанк»
та на одному рахунку ПАТ «ВТБ Банк» (а.
с. 53-55), та виставлялись платіжні вимоги,
списання коштів по одній з яких
проведено з рахунку боржника 18.11.2013
року на депозитний рахунок ВДВС
Тернопільського РУЮ. В подальшому такі
кошти зараховані в порядку статті 43
Закону № 606-ХІV на компенсацію витрат
виконавчого провадження та стягнення
судового збору.

Статтею 43 Закону № 606-ХІV визначено, що
розподіл стягнутих державним
виконавцем з боржника за виконавчим
провадженням грошових сум (у тому числі
одержаної від реалізації майна
боржника) здійснюється у такому
порядку: 1) у першу чергу повертається
авансовий внесок сторін та інших осіб
на організацію та проведення
виконавчих дій; 2) у другу чергу
компенсуються витрати державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, не покриті авансовим
внеском сторін та інших осіб; 3) у третю
чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір у розмірі 10 відсотків фактично
стягнутої суми. Розподіл грошових сум у
черговості, зазначеній у частині
першій цієї статті, здійснюється по
мірі їх стягнення.

Оскільки вимоги стягувача були
виконані, то державним виконавцем ДВС
Тернопільського РУЮ правомірно
здійснено розподіл стягнутої суми з
зарахуванням на погашення витрат на
проведення виконавчих дій у розмірі 40
грн. 00 коп. (друга черга) та на погашення
виконавчого збору в сумі 43592 грн. 35 коп.
(третя черга). Отже, виконавчі дії
державним виконавцем вчинялись
відповідно до встановленого Законом №
606-ХІV порядку звернення стягнення на
кошти боржника та розподілу стягнутих
з боржника грошових сум.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частини перша, друга статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачають, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. У спірних правовідносинах
державний виконавець діяв в межах, у
спосіб та порядку, визначених
виконавчим документом та Законом
України «Про виконавче провадження».

Статтею 11 КАС України встановлено
принцип змагальності сторін,
відповідно до якого розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом
обставини у справі, аналізуючи
наведені положення чинного
законодавства, суд приходить до
висновку, що відповідач довів
правомірність своїх дій та
оскаржуваних постанов про відкриття
виконавчого провадження, такі дії та
рішення вчинялись (приймались)
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», тобто
обґрунтовано та підставно. Крім того,
судом не встановлено будь-яких
порушень відповідачем прав та
інтересів позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, останні не обгрунтували та не
надали суду доказів на підтвердження
того, що оскаржуваними діями та
рішеннями суб'єкта владних повноважень
порушені їх права, свободи чи інтереси.
Відтак, з наведених вище підстав
позовні вимоги до задоволення не
підлягають.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції про визнання неправомірними
дій та скасування постанов відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України (оголошення
вступної та резолютивної частини
постанови), а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 23
грудня 2013 року.

Головуючий суддя
Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя
Чепенюк О.В.