Справа № К-21494/10-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2013 р. м.
Київ К-21494/10-С

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представників позивача - Кишені В.С.,
Уварової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2009 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 квітня 2010
року

у справі № 7/549

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Київський склотарний
завод»

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі міста Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Закрите акціонерне товариство
«Київський склотарний завод» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі міста Києва (далі -
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 26 вересня 2008
року № /0.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2009 року позов задоволено
повністю. Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Оболонському районі м. Києва № /0
від 26 вересня 2008 року. Судові витрати в
сумі 3,40 грн. присуджено на користь ЗАТ
«Київський склотарний завод» за
рахунок Державного бюджету України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 квітня 2010
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Оболонському
районі м. Києва, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2009 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 квітня 2010 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні представників позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Оболонському районі м. Києва була
проведена виїзна планова перевірка ЗАТ
«Київський склотарний завод» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2006 року по 31 березня 2008
року, за результатами якої складений
акт від 15 вересня 2008 року № 547-23-9-00293278.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги пунктів 6.2, 6.3
рішення Київської міської ради від 09
березня 2006 року № 149/3240 «Про внесення
змін та доповнень до рішення Київської
міської ради народних депутатів від 15
лютого 1994 року №7 «Про введення збору
за право на використання символіки м.
Києва», в результаті чого занижено збір
за використання місцевої символіки на
загальну суму 150832,80 грн., у тому числі:
за 1 квартал 2006 року - 12282,50 грн., за 2
квартал 2006 року - 15398,80 грн., за 3 квартал
2006 року - 17802,30 грн., за 4 квартал 2006 року -
15718,10 грн., за 1 квартал 2007 року - 15143,80
грн., за 2 квартал 2007 року - 18146,60 грн., за 3
квартал 2007 року - 19918,80 грн., за 4 квартал
2007 року - 18316,10 грн., за 1 квартал 2008 року -
18105,70 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано,
що слово «Київський», яке
використовується у назві ЗАТ
«Київський склотарний завод», не є
визначенням місцезнаходження
підприємства, з огляду на що позивач у
власній назві використовує символіку
м. Києва (похідне слово Київський) та є
платником збору за право використання
символіки міста Києва.

26 вересня 2008 року на підставі вказаного
акта перевірки ДПІ у Оболонському
районі м. Києва прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктами «а», «б» підпункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ЗАТ «Київський склотарний
завод» суму податкового зобов'язання
за платежем: збір за право використання
символіки міста Києва у розмірі 227779,05
грн., у тому числі: 150832,70 грн. - за
основним платежем, 76946,35 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що в акті перевірки не
встановлено факту використання
позивачем слова «Київ» чи похідного
від цього слова на продукції, яку
виробляє товариство, з огляду на що
позивачем не використовується
символіка міста Києва з комерційною
метою та, як наслідок, визначення
позивачу збору за право на
використання місцевої символіки (з
урахуванням штрафних (Фінансових)
санкцій) згідно з оспорюваним
податковим повідомлення-рішенням є
неправомірним.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті
15 Закону України «Про систему
оподаткування» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин) до
місцевих зборів (обов'язкових
платежів), зокрема, належить збір за
право використання місцевої символіки.

Згідно зі статтею 18 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про місцеві податки
і збори» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) органам
місцевого самоврядування було надано
право самостійно встановлювати і
визначати порядок сплати місцевих
податків і зборів відповідно до
переліку і в межах установлених
граничних розмірів ставок.

Стаття 12 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про місцеві податки і збори»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) передбачає, що збір
за право на використання місцевої
символіки справляється з юридичних
осіб і громадян, які використовують цю
символіку з комерційною метою. Дозвіл
на використання місцевої символіки
(герба міста або іншого населеного
пункту, назви чи зображення
архітектурних, історичних пам'яток)
видається відповідними органами
місцевого самоврядування. Граничний
розмір збору за право на використання
місцевої символіки не повинен
перевищувати з юридичних осіб - 0,1
відсотка вартості виробленої
продукції, виконаних робіт, наданих
послуг з використанням місцевої
символіки, з громадян, що займаються
підприємницькою діяльністю, - п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про столицю України - місто-герой
Київ» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин)
територіальна громада міста Києва має
герб, прапор та іншу символіку. Райони в
місті можуть мати власну символіку.
Зміст, опис, порядок використання
символіки визначаються Положенням про
символіку, яке затверджується,
відповідно, Київською міською радою та
районними в місті радами.

Так, рішенням Київської міської ради
від 09 березня 2006 року № 149/3240 «Про
внесення змін та доповнень до рішення
Київської міської ради народних
депутатів від 15 лютого 1994 року № 7 «Про
введення збору за право на
використання символіки міста Києва»
затверджено Положення про збір за
право на використання символіки міста
Києва (далі - Положення).

Згідно з пунктом 1.2 вказаного Положення
до місцевої символіки відносяться
назви і зображення об'єктів та
історичних пам'яток міста згідно з
затвердженим розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від 15
січня 1996 року № 39 Переліком назв
об'єктів та історичних пам'яток, що
відносяться до місцевої символіки,
використання яких юридичними особами і
громадянами у комерційних цілях
підлягає сплаті збору у встановленому
порядку (далі - Перелік). Це: герб м.
Києва; прапор м. Києва; назви (похідні
від назв) історичних пам'яток міста
згідно з Переліком, які
використовуються в найменуваннях
підприємств або окремих видах
продукції (крім найменувань, які
слугують для визначення
місцезнаходження); зображення об'єктів
історичних пам'яток міста згідно з
Переліком, які використовуються при
виготовленні друкованої (за винятком
бланків ділових паперів), сувенірної,
рекламної продукції тощо. За пунктом 76
Переліку назва «Київ» віднесена до
назв, використання яких юридичними
особами і громадянами у комерційних
цілях підлягає сплаті збору в
установленому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що до місцевої символіки, яка є
предметом справляння зазначеного
збору, відносяться герб міста або
іншого населеного пункту, назви чи
зображення архітектурних, історичних
пам'яток. При цьому назва міста або
іншого населеного пункту, якщо таке
місто або такий населений пункт не
віднесено до архітектурних пам'яток, до
місцевої символіки відповідно до норм
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про місцеві податки і збори» не
належить.

Таким чином, включення до Переліку
назви міста, якщо таке місто не
віднесено до архітектурних пам'яток, не
відповідає вимогам Декрету Кабінету
Міністрів України «Про місцеві податки
і збори».

Окрім того, поняття «комерційна мета»,
яке є визначальним при сплаті збору, не
визначене жодним нормативним актом
України. Господарський кодекс України,
а саме назва Глави 4 - «Господарська
комерційна діяльність
(підприємництво)», - ототожнює
комерційну діяльність з
підприємництвом.

Відповідно до статті 42 Господарського
кодексу України в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин)
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Тобто як комерційну мету розуміють
власну господарську діяльність, метою
якої є одержання прибутку.

Аналізуючи статтю 12 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про місцеві податки
і збори», колегія суддів дійшла
висновку, що законодавець мав на увазі
використання місцевої символіки при
виготовленні продукції, виконанні
робіт, наданні послуг, що в кінцевому
результаті принесе прибуток.

Як вбачається з матеріалів справи, в
акті перевірки відсутні посилання на
те, що діяльність ЗАТ «Київський
склотарний завод» пов'язана з
використанням місцевої символіки з
комерційною метою.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення та
наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Оболонському районі м.
Києва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2009 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 квітня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі міста Києва залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2009 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна