Справа № 434/5063/13-а
Суддя: Труфанова М. О.
Дата ухвалення: 2013-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 434/5063/13а
провадження № 2а/434/187/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013р. Артемівський
районний суд м. Луганська

у складі: судді
Труфанової М.О.

при секретарі Тишакової О.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України
в Артемівському районі м. Луганська
про визнання дій неправомірними та
зобов’язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом,
який надалі уточнив, в якому просить
суд визнати неправомірними дії УПФУ
Артемівського району м. Луганська про
припинення виконання рішення суду, що
набрало чинності, від 18.04.2011р. В
обґрунтування вимог позивач зазначив,
що 25 листопада 2010 року постановою
Артемівського районного суду м.
Луганська його позов до Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська (далі
Управління) були задоволені у повному
обсязі, визнано протиправними дії
відповідача щодо відмови в здійснені
перерахунку пенсії і додаткової пенсії
і зобов’язано Управління здійснити
йому перерахунок та виплату пенсії у
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком з 01 червня
2010 року, з урахуванням положень ч.3 ст. 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.04.2011 року постанову залишено без
змін. 30.08.2011 року було відкрито
виконавче провадження. Відповідач не
виконує рішення суду, обґрунтовуючи це
відсутністю фінансових ресурсів,
вважає такі дії відповідача
неправомірними у зв’язку з чим
вимушений звернувся до суду з даним
позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи без його
участі, на задоволенні уточнених
позовних вимог наполягав.

Представник відповідача в
судове засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив, про час
слухання справи був повідомлений
належним чином, заперечень на позов не
надав.

Суд, дослідивши письмові
докази, дійшов до наступного:

судом встановлено, що 25
листопада 2010 року у справі № 2а-3243/10/1203
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська про
визнання дій протиправними,
зобов’язання здійснити перерахунок
пенсії ухвалена постанова, якою вимоги
позивача були задоволені у повному
обсязі, дії Управління Пенсійного
фонду України в Артемівському районі м.
Луганська щодо відмови у здійсненні
перерахунку пенсії і додаткової пенсії
відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус
та соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» були визнані
протиправними, і відповідача було
зобов’язано здійснити перерахунок та
виплату пенсії у розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії у
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
з 01 червня 2010 року, з урахуванням
положень ч.3 ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.04.2011 року
вищезазначену постанову Артемівського
районного суду м. Луганська залишено
без змін.

30.08.2011 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області прийнято постанову
про відкриття виконавчого провадження
за виконавчим листом по вищевказаній
справі. До 01.10.2011 року позивачу
нараховувалась та виплачувалась
пенсія відповідно до вищезазначеної
постанови суду, що позивачем не
заперечується.

З розпорядження УПФУ в
Артемівському районі м. Луганська №
193101 від 25.11.2011 р. вбачається, що 01.10.2011 р.
ОСОБА_1 зроблено перерахунок пенсії,
вид перерахунку – перерахунок через
зміну надбавки.

Законом України «Про внесення
змін до ЗУ «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14.06.2011 р. № 3491
встановлено, що у 2011 році норми і
положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи
застосовуються у порядку та в розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік, та
прийнятої на виконання цього Закону
Кабінетом Міністрів України постанови
від 06.07.2011 р. № 745 «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету».

Рішенням Конституційного суду
України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. у справі
№ 1-42/2011, пункт 4 розділу VІІ «Прикінцеві
положення «Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
23.12.2010 р. № 2857 з наступними змінами
визнано таким, що відповідає
Конституції України. В цьому рішенні
КСУ дійшов висновку, що передбачені
законами соціально-економічні права не
є абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Зміна механізму
нарахування певних видів соціальних
виплат та допомоги є конституційно
допустимою до тих меж, за якими
ставиться під сумнів сутність змісту
права на соціальний захист. Відповідно
до ЗУ «Про Кабінет Міністрів України»
КМУ забезпечує проведення державної
соціальної політики, соціальний захист
громадян та вживає заходів щодо
підвищення реальних доходів населення.
КМУ є органом, який забезпечує
проведення державної політики у
соціальній сфері, а Пенсійний фонд
України – органом, який реалізує таку
політику, в тому числі за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Відповідно до положень ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначення порядку та
розмірів соціальних виплат віднесено
до відання КМУ.

Рішенням Конституційного Суду
України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р. у справі
№ 1-11/2012 встановлено, що положення ч. 2
ст. 96, п.п. 2,3,6 ст.116 Конституції України
треба розуміти так, що повноваження
Кабінету Міністрів України щодо
розробки проекту закону про Державний
бюджет України та забезпечення
виконання відповідного закону
пов’язані з його функціями, в тому
числі щодо реалізації політики у сфері
соціального захисту та в інших сферах;
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок Державного бюджету України.
Положення ч. 2 ст. 95, ч. 2 ст. 124, ч.3 ст. 129
Конституції України, п.5 ч. 1 ст. 4
Бюджетного кодексу України та п.2 ч.1 ст.
9 КАСУ в системному зв’язку з
положеннями ст.. 6, ч.2 ст. 19, ч.1 ст. 117 КУ
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Рішення Конституційного Суду України є
обов’язковим до виконання на
території України і не може бути
оскаржене.

Таким чином, Конституційний Суд
України визнав конституційною
можливість зміни державою механізму
реалізації соціально-економічних прав,
а також визнав конституційним право
видання Кабінетом Міністрів України
нормативно-правових актів, направлених
на регулювання порядку та розміру
соціальних виплат.

Таким чином, дії Управління Пенсійного
Фонду України в Артемівському районі м.
Луганська щодо перерахунку пенсії
позивачу відповідно до постанови КМУ
від 06.07.2011 р. № 745 «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», є правомірними,
оскільки Кабінет Міністрів України є
органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері,
а Пенсійний фонд України – органом,
який реалізує таку політику, в тому
числі за рахунок коштів Державного
Бюджету України та керується у своїй
діяльності, в тому числі постановами
КМУ. Постанова КМУ № 745 від 06.07.2011 р.
прийнята КМУ у межах його
конституційних повноважень та
відповідає конституції України, а тому
підлягає застосуванню в регулюванні
спірних правовідносин між позивачем та
відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги щодо
визнання неправомірними дій
відповідача щодо невиконання
постанови Артемівського районного
суду м. Луганська від 25.10.2010 р. є
необґрунтованим оскільки, зазначена
постанова суду відповідачем
виконувалась до внесення змін в діюче
законодавство, яке регулює соціальні
виплати, та визнання Конституційним
Судом України конституційною
можливість держави встановлювати
розмір та порядок соціальних виплат
Законом України «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік та
нормативно-правовими актами Кабінету
міністрів України.

Отже, суд в діях відповідача не вбачає
порушення прав та законних інтересів
позивача, оскільки відповідач діє у
межах своїх повноважень, відповідно до
нормативно-правових актів, визнаних
Конституційним Судом України такими,
що відповідають Конституції України, а
тому у задоволенні позову в цій частині
слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов’язання
УПФУ в Артемівському районі
м.Луганська поновити нарахування та
виплату належної йому пенсії
відповідно до постанови Артемівського
районного суду м.Луганська від 25.11.2010
року у справі № 2а – 3243/10/1203 починаючи з
12.01.2012 року, тобто зобов’язати УПФУ в
Артемівському районі м.Луганська
виконувати вказану постанову, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження».

Так, відповідно до ст. 1 вищезазначеного
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобовязані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов»язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Оцінюючи у сукупності положення КАС
України та позовні вимоги, суд
приходить до висновку, що дані позовні
вимоги не відповідають змісту статей
17, 105 та 162 КАС України.

Вимога щодо зобов'язання виконати
рішення суду виходить за межі
повноважень суду в адміністративному
судочинстві, оскільки виконання
рішення суду здійснює Державна
виконавча служба. З огляду на
викладене, суд приходить до висновку
про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження».

Так, відповідно до ст. 1 вищезазначеного
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобовязані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов»язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Оцінюючи у сукупності положення КАС
України та позовні вимоги, суд
приходить до висновку, що дані позовні
вимоги не відповідають змісту статей
17, 105 та 162 КАС України.

Вимога щодо зобов'язання виконати
рішення суду виходить за межі
повноважень суду в адміністративному
судочинстві, оскільки виконання
рішення суду здійснює Державна
виконавча служба.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову.

На підставі викладеного, керуючись ч.2
ст.19, ст.124 Конституції України, Законом
України «Про внесення змін до ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
Законом України «Про виконавче
провадження», Рішенням
Конституційного суду України № 20-рп/2011
від 26.12.2011 р., Рішенням Конституційного
Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р., ст.
ст. 2, 17 , 18, 87, 94, 158-163, 167, 186 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволені його
позовних вимог до Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська про
визнання дій неправомірними та
зобов’язання вчинити певні дії –
відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена
протягом десяти днів зі дня її
отримання шляхом подачі апеляційної
скарги до Донецького
адміністративного апеляційного суду
через Артемівський районний суд м.
Луганська.

Суддя

М.О. Труфанова