Справа № 407/6523/13-а
Суддя: Філіпенко Л. П.
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 407/6523/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року суддя
Антрацитівського міськрайонного суду
Філіпенко Л.П. розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за
адміністративним позовом

ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Антрацитівської міської ради
Луганської області про стягнення
невиплаченої одноразової виплати
сім'ї, яка втратила годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС

В С Т А Н О В И
В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом
до управління праці та соціального
захисту населення Антрацитівської
міської ради Луганської області ( далі
УПСЗН) про стягнення невиплаченої
одноразової виплати сім'ї, яка втратила
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
посилається на те, що є вдовою учасника
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
інваліда-чорнобильця, інваліда війни 2
групи, смерть якого згідно висновку
Донецької регіональної міжвідомчої
експертної комісії за № 30119/68-8 від 27
серпня 2013 року пов'язана з виконанням
обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», родинам,
які втратили годувальника з наслідків
аварії на ЧАЕС, повинно виплачуватися
одноразова компенсація в розмірі 60
мінімальних заробітних плат. На час
смерті мого чоловіка мінімальна
заробітна плата складала 1147,00 грн. Тому
розмір одноразової компенсації
повинен складати, на думку ОСОБА_1 - 60 х
1147 гри. = 68820 грн.

14 листопада 2013 року вона звернулась з
письмовою заявою до УПСЗН з проханням
виплатити її згідно Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» суму
компенсації за втрату годувальника 68820
грн.

03 грудня 2013 року вона отримала
відповідь від УПСЗН за № 18-3844/3, в якої
ОСОБА_1 було повідомлено про те, що
УПСЗН її визначена одноразова
компенсація сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС та смерть яких пов'язана
з Чорнобильською катастрофою у розмірі
7586 гривень. Дана компенсація була
призначена у жовтні 2013 року. Наразі
компенсація не сплачена через
недостатнє фінансування.

ОСОБА_1 вважає, що вказана позиція
суперечить Конституції та Законам
України. Вказані посилання відповідача
не відповідають Конституції та ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист, громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в якій чітко визначено
розміри вказаної допомоги.

Також звертає увагу, що нею дотримані
усі строки звернення до суду, оскільки
вона отримала на руки експертний
висновок Донецької регіональної
міжвідомчої експертної комісії №
30119/68-8 про зв'язок смерті мого чоловіка
з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
тільки 27 серпня 2013 року, а також вона
дізналась про порушення своїх прав
лише після одержання відповіді від
УПСЗН за № 18-3844/3 від 03 грудня 2013 року на
свою заяву, раніше такої інформації у
неї не було, а спір виник після
прийняття відповідачем рішення про
відмову у задоволенні її вимог.

Кабінет Міністрів України незважаючи
на надання законодавцем права
встановлювати розміри соціальних
виплат повинен встановлювати
зазначений порядок виплат, не
порушуючи положень, в тому числі і
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком та
мінімальних заробітних плат. Звуження
підзаконним актом змісту та обсягу
права, наданого Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не дозволяється.

Відповідно до п.6 ч.І ст. 92 Конституції
України, виключно Законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст. 75
Конституції України встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада
України. Конституція не надавала права
парламенту делегувати свої
повноваження іншим державним органам
(Кабінету Міністрів), а останнім -
своїми нормативно-правовими актами
змінювати положення законів. Таким
чином, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів України над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягають саме ст.48, Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідний рік, оскільки не
проведення КМУ підвищення розмірів
доплат, пенсій і компенсацій не може
бути підставою для позбавлення
громадянина права на виплати в
розмірах, що передбачені безпосередньо
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Але при прийнятті законів про
Державний бюджет України одразу
призупиняються дії інших законів
відносно надання пільг, тим самим
порушується кілька статей Конституції
України, а саме ст.46 та ст.48, які
гарантують соціальний захист і
достатній рівень життя кожного
громадянина України і не можуть
скасовувати або змінювати об'єм прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій передбачених іншими Законами
України.

ОСОБА_1 вважає, що зупинення законом про
Державний бюджет України інших законів
України, встановлення іншого
(додаткового) правового регулювання
відносин, ніж передбачено законами
України, не відповідає статтям 1, 3, ч.2
ст.6, 4.2 ст.8, ч.2 ст. 19, ст.ст.21, 22, п.1 ч.2 ст.92,
ч.ч.І, 2, 3 ст.95 Конституції України. Закон
про бюджет є основним фінансовим
документом держави. Через своє
спеціальне призначення цей закон не
повинен регулювати відносини в інших
сферах суспільного життя. Відповідно
до статей 1, 3 Конституції України та
принципів бюджетної системи (стаття 7
Кодексу) держава не може довільно
відмовлятися від взятих на себе
фінансових зобов'язань, передбачених
законами, іншими нормативно-правовими
актами, а повинна діяти ефективно і
відповідально в межах чинного
бюджетного законодавства.»

Крім того, згідно ст. 71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи», дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими Законами крім
Законів про внесення змін до цього
Закону. В сам Закон «Про статус і
соціальний захист громадян
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зміни внесені не були, а
були внесені до Закону про Держбюджет
на 2011 - 2012 роки». Основні положення щодо
реалізації, зокрема, конституційного
права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
на соціальний захист визначені Законом
N 796-ХІІ (796-12). Цим Законом (796-12)
передбачено компенсації, пенсії
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до встановлених категорій та їх
розміри. Серед них: одноразова
компенсація сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, передбачена статтею 48
цього Закону (796-12).

Водночас суми, з яких здійснювався
розрахунок виплат, передбачених
Законом N 796-ХІІ (796-12), визначалися
згідно з постановами Кабінету
Міністрів України від 3 січня 2002 року N 1
(1-2002-п) «Про підвищення розмірів пенсій
та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» (втратила чинність
з 1 вересня 2008 року згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року N 654 (654-2008-п) «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян») та від 26 липня 1996 року N 836
(836-96- п) «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

У зв'язку з цим судам слід ураховувати,
що відповідно до частини другої статті
19 Конституції України (254к/96-ВР) органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією (254к/96-ВР) та
законами України».

Ст.67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи», гарантовано, що конкретні
розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Державні соціальні гарантії, право на
які передбачене чинним законодавством,
зокрема одноразової компенсації у
зв'язку з втратою годувальника є
додатком до основного джерела
існування, необхідною складовою
конституційного права на забезпечення
достатнього життєвого рівня,
передбаченого Конституцією України,
тому право на соціальний захист не може
бути обмежено і строк позовної
давності на соціальні виплати не
поширюється.

В ст. 13 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнаний обов'язок
держави перед громадянами за шкоду,
завдану внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Держава бере на себе
відповідальність за завдану шкоду
заподіяну громадянам та зобов'язується
відшкодувати шкоду заподіяну здоров'ю
або втрату працездатності громадянам
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Тому ОСОБА_1 вимушена звернутися до
суду із даним позовом, в якому просить

- визнати неправомірними дії УПСЗН по
відмові її в виплаті одноразової
компенсації сім'ї, яка втратила
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист, громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

- зобов'язати УПСЗН нарахувати та
виплатити на її користь невиплачену
суму одноразової виплати сім'ї, яка
втратила годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в розмірі 60 мінімальних заробітних
плат, яка на час смерті її чоловіка
складала 1147 грн.

В запереченнях на позов УПСЗН
заперечує проти виконання вимог ОСОБА_1
з таких причин.

Дійсно, статтею 48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що компенсація сім`ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов`язана з
Чорнобильською катастрофою,
виплачується у розмірі 60 мінімальних
заробітних плат.

Разом з цим, відповідно до п. 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік», у 2013 році норми і положення статті
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовується у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

У рішенні Конституційного Суду
України від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у
справі про набуття чинності
Конституцією України, у пункті 3
мотивувальної частини суд зазначив:
"Конкретна сфера суспільних відносин
не може бути водночас врегульована
однопредметними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
повинні застосовуватись положення
закону з урахуванням дії у часі за
принципом приоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше.

При визначенні позивачеві розміру
компенсації, управління користувалося
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік", який має однакову з
усіма Законами юридичну силу. Адже
положення п. 4 прикінцевих положень
зазначеного Закону не визнане
неконституційним, прийняте пізніше у
часі і тому є приоритетним.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2007 року № 649 "Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
визначено розмір одноразової
компенсації сім`ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов`язана з Чорнобильською
катастрофою - 7586 гривень. Саме в такому
розмірі позивачці призначена
зазначена компенсація.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 2
КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб... Таким чином, в межах
КАСУ захисту підлягає порушене право.

Оскільки до теперішнього часу
позивачці не сплачена компенсація в
будь-якому розмірі, неможливо
встановити факт порушення її права.

Вважає за доцільне також звернути
увагу суду на те, що відповідно до ст.ст.
62,63 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", його застосування
провадиться у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов`язковими до виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб`єктами
господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності. Фінансування витрат,
пов`язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Частиною 2 ст.95 Конституції України
встановлено, що виключно Законом
України про Державний бюджет на
відповідний рік визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Діяльність УПСЗН у частині виконання
функцій розпорядника бюджетних коштів
за соціальними програмами регулюється
саме законом про державний бюджет
України на відповідний рік та
Бюджетним кодексом України.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу
України, будь-які бюджетні зобов`язання
та платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення. Бюджетні
призначення встановлюються законом
про Державний бюджет України у порядку,
визначеному Бюджетним Кодексом.

Отже, вважає дії УПСЗН щодо призначення
позивачці компенсації цілком
правомірними, та, просить суд відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні її позовної заяви
(а.с.20-21).

До початку судового засідання від
сторін надійшли заяви про розгляд
справи без їх участі (а.с.24,25), тому 08
січня 2014 року постановлено ухвалу про
розгляд справи у порядку письмового
провадження (а.с.27).

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов ні
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади. Суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України. У разі
невідповідності нормативно-правового
акта закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами по справі, що згідно
експертного висновку Донецької
регіональної міжвідомчої експертної
комісії із встановлення зв'язку
захворювань, інвалідності і смерті із
впливом іонізуючого випромінювання й
інших шкідливих наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, захворювання, яке
викликало смерть ОСОБА_2, пов'язана з
виконанням обов'язків військової
служби по ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС (а.с.14), тому
позивачка як дружина померлого (а.с.10),
має право на виплату одноразової
компенсації як сім'я померлого, смерть
якого пов'язана з Чорнобильською
катастрофою. За наданими відповідними
документами позивачки призначена у
жовтні 2013 року, але не сплачена
одноразова компенсація у розмірі 7586
грн.(а.с. 17).

Дійсно, статтею 48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що компенсація сім`ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов`язана з
Чорнобильською катастрофою,
виплачується у розмірі 60 мінімальних
заробітних плат.

Разом з цим, відповідно до п. 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік», у 2013 році норми і положення статті
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовується у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Згідно Постанови пленуму Вищого
адміністративного суду України від 16
березня 2012 року № 4 «Про судову
практику вирішення адміністративними
судами спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з змінами і
доповненнями, внесеними Постановою
пленуму Вищого адміністративного суду
України від 25 лютого 2013 року № 5 «При
вирішенні справ, пов'язаних із
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, суди мають
керуватися: положеннями Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від 4
листопада 1950 року, Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), законами України
від 28 лютого 1991 року N 796-XII "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", 5 листопада 1991 року N 1788-XII
"Про пенсійне забезпечення", 9 липня 2003
року N 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", 20
грудня 2005 року N 3235-IV "Про Державний
бюджет України на 2006 рік", 19 грудня 2006
року N 489-V "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", 28 грудня 2007 року N 107-VI "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", 23 грудня
2010 року N 2857-VI "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", рішеннями
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про
соціальні гарантії громадян) та від 22
травня 2008 року N 10-рп/2008 (справа щодо
предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), 26 грудня 2011
року N 20-рп/2011, 25 січня 2012 року N 3-рп/2012,
постановою Кабінету Міністрів України
від 6 липня 2011 року N 745 "Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету" та
іншими нормативно-правовими актами,
виданими на їх виконання.

Вирішуючи питання про дію закону в
часі, судам необхідно враховувати, що
чинність закону чи окремих його
положень припиняється:

а) законодавчим органом, шляхом
прийняття відповідного закону;

б) автоматично, у зв'язку із закінченням
строку, на який розрахована дія закону
(закони про Державний бюджет України на
відповідний рік тощо);

в) за рішенням Конституційного Суду
України у разі визнання
неконституційним закону або окремих
його положень (стаття 152 Конституції
України).

Тимчасове зупинення дії закону чи
окремих його положень не припиняє
чинності закону; після закінчення
строку, на який зупинено їх дію, ця дія
поновлюється автоматично.

Визнання неконституційними окремих
положень закону припиняє їх чинність, а
у разі визнання неконституційними
положень, якими внесено зміни до
закону, одночасно відновлює дію
попередньої редакції норми, якщо інше
не зазначено в рішенні Конституційного
Суду України.

Судам необхідно звертати увагу на те,
що у разі наявності колізій між нормами
законів, що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той із них,
який прийнято пізніше.

Крім того, судам варто враховувати
Рішення Конституційного Суду України
від 25 січня 2012 року N 3-рп/2012, яким дано
тлумачення, що нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України під час
вирішення справ про соціальний захист
підлягають застосуванню тоді, коли
вони видані у межах його компетенції на
основі і на виконання Бюджетного
кодексу України, закону про Державний
бюджет України на відповідний рік та
інших законів України.

Ураховуючи особливість дії в часі
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік, нормативно-правовий
акт Кабінету Міністрів України,
виданий на його виконання, також діє у
межах бюджетного року.

Оскільки не має рішення про визнання
неконституційним п. 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік», що припиняло
б їх чинність, суд вважає дії УПСЗН
щодо призначення позивачці
компенсації цілком правомірними.

На підставі вищевикладеного, керуючись
п. 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік», ст. ст. 4, 6, 9, 17, 160 - 163 КАС
України,

П О С Т А Н О В И
В :

У зодоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Антрацитівської
міської ради Луганської області про
стягнення невиплаченої одноразової
виплати сім'ї, яка втратила
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС відмовити
за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається через Антрацитівський
міськрайонний суд до Донецького
адміністративного апеляційного суду
шляхом подачі її протягом десяти днів з
дня проголошення, а відсутнім у
судовому засідання особами протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Антрацитівского

міськрайонного суду
Л. П. Філіпенко