Справа № 2-а/1970/972/11
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2013-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/972/11

30 грудня 2013 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі Костецькій Н.Т.

за участю:

представників позивача - Дульки І.Р.,
Волощука С.О.;

представників відповідача - Лось О.Р.,
Скакальського Р.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Тернополі
адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Стандарт Парк»

до Тернопільської митниці
Міністерства доходів і зборів України

про визнання протиправною та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації від 26 травня 2010 року
№403000006/0/00712, визнання протиправним та
скасування рішення про визначення
митної вартості від 26 травня 2010 року
№403000006/2010/000758/2 та стягнення з
державного бюджету зайво сплачених
коштів в розмірі 27 738,13 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стандарт Парк»
(надалі по тексту - позивач, Товариство
або ТОВ «Стандарт Парк») звернулося до
суду з позовом до Тернопільської
митниці (надалі по тексту - відповідач)
про визнання протиправною та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації від 26 травня 2010 року
№403000006/0/00712, визнання протиправним та
скасування рішення про визначення
митної вартості від 26 травня 2010 року
№403000006/2010/000758/2 та стягнення з
державного бюджету зайво сплачених
коштів в розмірі 27 738,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог
представники позивача пояснили, що
Товариством до митного оформлення
товару, було подано вантажну митну
декларацію в якій визначено митну
вартість товару з урахуванням
транспортних затрат. Проте, під час
проходження митного оформлення
(контролю) відповідачем видано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України від 26 травня 2010 року
№403000006/0/00712 та прийняв рішення від 26
травня 2010 року №403000006/2010/000758/2 (далі -
Рішення), в якому визначив іншу митну
вартість товару.

Представники ТОВ «Стандарт-Парк»
зазначили, що прийняте відповідачем
рішення № 403000006/2010/000758/2 від 26.05.2010 про
визначення митної вартості товарів
винесено з порушенням ч. 2 ст. 266 МК
України, Порядку декларування митної
вартості товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
затвердженого Постановою КМ України №
1766 від 20.12.2006р. і не відповідає
фактичній вартості ввезеного товару.

Представники позивача зокрема
наголосили, що відповідачем
безпідставно не застосовано перший
метод визначення митної вартості - за
ціною контракту, оскільки відповідачу
було надано необхідні документи, які
повністю підтверджують заявлену
позивачем митну вартість товарів

З врахуванням викладеного,
представники позивача просили позов
задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, мотиви виклали в
поданому суду письмовому запереченні.
Пояснили, що неподання повного пакету
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товару стало
підставою для відмови в прийнятті
митної декларації.

Представники відповідача зазначили, що
декларанту позивача було
запропоновано надати додаткові
документи, для підтвердження митної
вартості товару. Однак, у відповіді
наданої декларантом позивача до
Тернопільської митниці, вказано про
неможливість подання додаткових
документів.

Враховуючи вищенаведене,
Тернопільською митницею було
оформлене Рішення №403000006/2010/000758/2, в
якому митницею визначено митну
вартість товару на підставі наявних
відомостей та згідно з законодавством,
чинним на момент прийняття Рішення.

Крім того, представники Тернопільської
митниці зазначили, що подальша
переписка позивача з митним органом
свідчила про згоду з рішенням про
визначення митної вартості від 26
травня 2010 року, оскільки як вбачається
зі змісту листів направлених ТОВ
«Стандарт Парк» на адресу
Тернопільської митниці, позивачем
додавалися додаткові документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості вищезазначеного товару.

З врахуванням вищенаведеного,
представники Тернопільської митниці
просили відмовити в задоволенні позову
повністю.

Представники третіх осіб на стороні
відповідача - Головного управління
Державної казначейської служби
України в Тернопільській області та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Веста» в судове
засідання не з'явилися хоча були судом
належним чином повідомлені про час та
місце проведення судового засідання. З
врахуванням викладеного, розгляд
справи, у відповідності до вимог ст.128
КАС України, проведено за відсутності
представників третіх осіб.

Крім пояснень представників позивача
та відповідача, судом досліджені
письмові докази, наявні у матеріалах
справи.

Заслухавши пояснення представників
позивача, представників відповідача,
повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 травня 2010 року
декларантом позивача подано
Тернопільській митниці вантажну митну
декларацію №403000007/2010/003442 (далі - ВМД) для
проведення митного оформлення товару
«Вироби із пластмаси: пластикові
панелі для газону «ЕКОFIX» та декларацію
митної вартості №403000001/2010/003442 від 25
травня 2010 року (далі - ДМВ).

Під час проходження митного оформлення
(контролю) відділом контролю митної
вартості та класифікації товарів
Тернопільської митниці видав картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон. України від 26.05.2010 р. № 403000006/0/00712
та прийняв рішення від 26.05.2010 р. №
403000006/2010,000758/2, в якому, застосувавши
метод № 6 (резервний) для визначення
митної вартості, визначив іншу митну
вартість товару ніж була заявлена
декларантом у вантажній митній
декларації від 25.05.2010 року
№403000007/2010/003442.

Причиною не прийняття митної
декларації у картці відмови визначено
«неподання повного пакету документів
для підтвердження заявленої митної
вартості». Умовою прийняття митної
декларації визначено «декларування
митної вартості згідно Рішення про
визначення митної вартості» (а.с.25).

26 травня 2010 року листом №03 ТОВ
«Стандарт Парк» звернулося до
Тернопільської митниці із проханням
випустити товар у вільний обіг під
гарантію декларанта, шляхом сплати
обов'язкових платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митницею.
Причиною такого звернення була потреба
в уточненні заявленої митної вартості.

Тернопільська митниця листом від 26.05.2010
року №11/1.2-2484 надала дозвіл на випуск
товару у вільний обіг, зазначивши, що
термін дії гарантійних зобов'язань не
може перевищувати 90 календарних днів з
моменту випуску товарів у вільний обіг.
Протягом цього терміну (але не пізніше
10 днів до закінчення терміну
гарантійних зобов'язань) необхідно
надати уточнені відомості для
підтвердження заявленої митної
вартості та забезпечити можливість їх
перевірки посадовими особами митниці.

Листом позивача від 30.06.2010 року №30/06
митниці надано пакет документів в
підтвердження заявленої митної
вартості по ВМД №403000001/2010/3567 від 27.05.2010
року, за якою товар було випущено у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання.

Дослідивши дані документи, листом
Тернопільської митниці від 21.07.2010 року
№11/1.2-3810 надано відповідь, що підстав
для перегляду рівня митної вартості
визначеного Рішенням не має.

Як вбачається з матеріалів справи, в
подальшому, подаючи Тернопільській
митниці для проведення митного
оформлення товару ВМД, позивач
звертався в митницю із проханням
випустити товар у вільний обіг під
гарантію декларанта. Також Позивачем
для підтвердження заявленої ним митної
вартості митниці наддавались
додаткові документи. Аналізуючи надані
документи, митницею наддавались
відповіді, із яких слідує, що підстав
для перегляду прийнятого Рішення не
було, оскільки переважна більшість
документів позивачем була подана
повторно, частина документів взагалі
не містить інформації щодо вартісних
показників зазначеного товару.

Аналізуючи підстави для прийняття та
правомірність оспорюваних картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України від 26.05.2010р. № 403000006/0/00712
та рішення від 26.05.2010 р. № 403000006/2010,000758/2
про визначення митної вартості товару,
суд приходить до висновку про їх
правомірність та обґрунтованість
виходячи з наступних міркувань.

Загальні положення визначення митної
вартості товарів, які імпортувалися в
Україну в 2010 році, методи її визначення
були передбачені ст.ст. 259 - 273 Митного
кодексу України від 11.07.2002 № 92-ІV,
чинного на день виникнення спірних
правовідносин (далі - МК України). Умови
та форми декларування митної вартості
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, встановлені Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року № 1766, чинним на день
виникнення спірних правовідносин (далі
- Порядок № 1766).

Відповідно до вимог українського та
міжнародного законодавства митною
вартістю товарів є вартість фактично
сплачена чи та, що підлягає сплаті,
обчислена згідно з вимогами МК України.
При цьому відповідно до вимог статті VII
Генеральної угоди тарифів та торгівлі
(далі - ГАТТ) митна вартість - це дійсна
вартість товару, за якою такий чи
аналогічний товар продається чи
пропонується до продажу при нормальній
торгівлі на умовах вільної
конкуренції.

Під час проведення митного контролю
митний орган самостійно визначає форму
та обсяг контролю, достатній для
забезпечення додержання законодавства
України з питань митної справи та
міжнародних договорів України,
укладених в установленому законом
порядку, контроль за дотриманням яких
покладено на митні органи (ст. 42 МК
України). Крім того, відповідно до статі
17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ
та статі 265 МК України митний орган має
право упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Статтею 260 МК України передбачено, що
митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 261 МК України встановлено,
що відомості про митну вартість
товарів, які переміщуються через
митний кордон України,
використовуються для нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів), ведення митної статистики, а
також, у відповідних випадках, для
розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.

Як вже зазначалось вище, відповідно до
норми, передбаченої ст. 265 МК України
митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення (ч.3 ст.265 МК України).

Відповідно до вимог статті VII ГАТТ
оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару або вартості
аналогічного товару. Митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товару,
повинен впевнитися, що заявлена
декларантом митна вартість товару,
ґрунтується на дійсній вартості. Під
«дійсною вартістю» повинна розумітися
ціна, за якою такий або аналогічний
товар продається чи пропонується до
продажу при нормальній динаміці
торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Таким чином, підставою для сумнівів
щодо заявленої митної вартості товарів
є, насамперед, рівень його ціни, якщо
він істотно відрізняється від цін на
аналогічні товари, відомості стосовно
яких не викликають сумнівів та
ретельно перевірялися.

Із встановлених в судовому засіданні
обставин вбачається, що за
результатами здійснення контролю за
заявленою митною вартістю товару по
ДМВ № 403000001/2010/003442 від 25.05.2010 було
встановлено, що на офіційному сайті
виробника (www.ekofix.com.pl), з яким Позивачем
укладено договір, розміщена інформація
про комерційну пропозицію ідентичного
товару, яка враховує об'єм покупки
продукції, і ціна її суттєво
відрізняється (в більший бік) від тієї,
що заявлена до митного оформлення
декларантом Позивача.

Для того, щоб упевнитись, що
задекларований рівень митної вартості
є дійсно вірним, митницею вимагалися
від декларанта Позивача додаткові
докази правильності декларування
митної вартості. Відповідно до, діючих
на той час, вимог МК України та Порядку
№ 1766 декларант зобов'язаний на вимогу
митного органу надати додаткові
відомості для підтвердження заявленої
митної вартості та забезпечити
можливість їх перевірки. Перелік
додаткових документів, які декларант
зобов'язаний подати для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу, міститься у пункті 11
Порядку № 1766.

Посадовою особою Тернопільської
митниці було запропоновано декларанту
Позивача для підтвердження заявленої
митної вартості надати такі документи:
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару, а також інші документи за
бажанням декларанта, які можуть
підтвердити заявлену митну вартість.
Із даним переліком 25.05.2010 року було
ознайомлено декларанта, на що
декларантом Позивача 26.05.2010 митниці
надано відповідь про неможливість
подання додаткових документів.

Згідно із положеннями п. 14. Порядку № 1766
та наказу № 602 у випадках, якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи, необхідні
для підтвердження митної вартості
товарів, або подано з порушенням
строку, встановленого пунктом 13
Порядку № 1766, або якщо він відмовився
від їх подання, у поданих декларантом
документах відсутні необхідні
відомості та/або за підсумками
здійснення контролю виявлені
неточності у відомостях, що містяться у
поданих документах та/або виникають
сумніви стосовно їх достовірності, а
також наявні умови, що унеможливлюють
використання декларантом обраного
методу визначення митної вартості,
митний орган визначає митну вартість
товарів на підставі наявних відомостей
згідно із законодавством з оформленням
рішення про визначення митної вартості
товарів за формою та у порядку,
встановленими наказом Державної
митної служби України від 29.05.2009 № 506
„Про затвердження форми рішення про
визначення митної вартості товарів,
Порядку його заповнення та
Класифікатора додаткових складових до
ціни договору", зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 18.06.2009 за
№ 534/16550.

Аналізуючи підстави для застосування
Тернопільською митницею резервного
(6-го) методу для визначення ввезеного
позивачем товару, суд повністю
погоджується з доводами відповідача і
зазначає наступне:

Оскільки для застосування першого
методу не було достатнього пакету
документів, то він і не застосовувся.

Другий метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів не був
використаний, оскільки не було
інформації про вартість угоди щодо
ідентичних товарів, які продані на
експорт в Україну з тієї ж країни і час
експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Третій метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів не був
застосований, оскільки відсутня
інформація про вартість операції з
подібними товарами, які продаються на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього.

Четвертий метод визначення митної
вартості на основі віднімання вартості
і п'ятий метод визначення митної
вартості на основі додавання вартості
(обчислена вартість) не були
застосовані по причині відсутності в
розпорядженні митниці достатніх даних
про затрати виробництва, прибуток,
загальні витрати у країні-експортері.

Згідно із ст. 273 МК України у разі якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 267-272 МК України, митна вартість
оцінюваних товарів визначається з
використанням способів, які не
суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (ГАТТ), тобто за
резервним методом.

Судом не приймаються до уваги доводи
представників позивача з приводу того,
що після прийняття рішення про
визначення митної вартості товару ТОВ
«Стандарт-Парк» надавалися всі
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості. З такими
твердженнями суд не погоджується з
двох причин: по-перше - предметом позову
є оскарження картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України та рішення про
визначення митної вартості товару, які
були винесені ще 26 травня 2010 року,
додаткові документи позивачем
подавалися тільки починаючи з липня 2010
року тобто після винесення оспорюваних
рішень. Крім того, судова практика
Верховного суду України, вказує на те,
що суд повинен досліджувати
правомірність рішення суб'єкта владних
повноважень на момент його прийняття
(вчинення) та не може обґрунтовувати
юридичну правильність (правомірність)
таких актів із урахуванням подій, які
сталися, або могли статися у
майбутньому. Рішення суду не може
ґрунтуватися на припущеннях і
домислах, а також тих фактичних
обставинах, які на момент його
ухвалення хронологічно ще не
відбулися, проте ймовірно могли мати
місце у майбутньому.

По-друге - як вбачається з аналізу
додаткових документів, підстав для
перегляду прийнятого митницею Рішення
про визначення митної вартості товарів
№ 403000006/2010/000758/2 від 26.05.2010 не було,
оскільки переважна більшість
документів Позивачем була подана
повторно, частина документів взагалі
не містить інформації щодо вартісних
показників зазначеного товару.

З врахуванням викладеного, суд вважає,
що вищенаведені обставини свідчать про
послідовність застосування посадовою
особою Тернопільської митниці методів
визначення митної вартості, а тому
підстав для скасування рішення про
коригування митної вартості товарів
від 26 травня 2010 року немає.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з Держбюджету на користь
позивача зайво сплачених коштів в сумі
27738,13 грн. то суд приходить до
переконання про їх безпідставність та
передчасність виходячи з наступних
міркувань:

Відповідно до положень статті 301 МК
України (діючого на час розгляду справи
в суді) повернення помилково та/або
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової
та/або надмірної сплати митних
платежів митний орган не пізніше
одного місяця з дня виявлення такого
факту зобов'язаний повідомити платника
податків про суми надміру сплачених
митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Якщо надмірна сплата сум митних
платежів сталася внаслідок помилки з
боку посадових осіб митного органу,
повернення надміру сплачених сум
митних платежів здійснюється у
першочерговому порядку.

Згідно із пунктом 14.1.115. статті 14
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-УІ (далі - ПК України) надміру
сплачені грошові зобов'язання - суми
коштів, які на певну дату зараховані до
відповідного бюджету понад нараховані
суми грошових зобов'язань, граничний
строк сплати яких настав на таку дату.

Пунктом 43.5. статті 43 ПК України
передбачено, що контролюючий орган (в
даному випадку - Тернопільська митниця)
не пізніше ніж за п'ять робочих днів до
закінчення двадцятиденного строку з
дня подання платником податків заяви
готує висновок про повернення
відповідних сум коштів з відповідного
бюджету та подає його для виконання
відповідному органові, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів.

На підставі отриманого висновку орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Відповідно до вимог пункту 43.3. даної
статті ПК України обов'язковою умовою
для здійснення повернення сум
грошового зобов'язання є подання
платником податків заяви про таке
повернення (крім повернення надміру
утриманих (сплачених) сум податку з
доходів фізичних осіб, які
розраховуються органом державної
податкової служби на підставі поданої
платником податків податкової
декларації за звітний календарний рік
шляхом проведення перерахунку за
загальним річним оподатковуваним
доходом платника податку) протягом 1095
днів від дня виникнення помилково
та/або надміру сплаченої суми.

Враховуючи те, що Позивачем жодної
заяви щодо повернення надмірно
сплачених платежів по тих митних
деклараціях, де використовувалось
Рішення про визначення митної вартості
товарів № 403000006/2010/000758/2 від 26.05.2010 р.,
Тернопільській митниці не подавалось,
відповідно і Тернопільською митницею
жодних рішень щодо повернення чи
відмови у поверненні таких платежів не
приймалось, а тому позовні вимоги в цій
частині є безпідставними.

Згідно ст.69 КАС доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи. При цьому належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З аналізу здобутих в судовому
засіданні доказів, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача не є
обґрунтованими, не відповідають
дійсним обставинам справи та вимогам
чинного законодавства, спростовані
належним чином відповідачем, а отже не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю "Стандарт
Парк" до Тернопільської митниці про
визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації від 26 травня 2010 року
№403000006/0/00712, визнання протиправним та
скасування рішення про визначення
митної вартості від 26 травня 2010 року
№403000006/2010/000758/2 та стягнення з
державного бюджету зайво сплачених
коштів в розмірі 27 738, 13 грн., відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 4 січня 2014 року.

Суддя
Осташ А. В.

копія вірна

Суддя
Осташ А. В.