Справа № 213/2950/13-а
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2013-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Інгулецький районний суд м. Кривого
Дніпропетровської області
Справа № 213/2950/13-а
Номер провадження 2-а/213/68/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2013 року, Інгулецький районний
суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді
– Попова В.В.,

при секретарі –
Толстікової А.В.,

за участю:

представника позивача –
ОСОБА_1,

представника відповідача –
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кривому Розі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Інгулецької районної у місті
ради про визнання дій протиправними та
зобов’язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, який уточнив
під час розгляду справи 02.12.2013 року (а.с.
46-48) і просить суд:

- визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Інгулецької
районної у місті ОСОБА_4 ради
Дніпропетровської області щодо
відмови ОСОБА_3 зміни статусу з
Учасника бойових дій» на статус
«Жертви нацистських переслідувань» –
колишній малолітній в’язень інших
місць примусового тримання згідно ст.
6– 2 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» та видачі
ОСОБА_3 посвідчення жертви нацистських
переслідувань у відповідності до ст.
ст. 1, 4 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань», постанови
Кабінету Міністрів України №1467 «Про
затвердження Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань»;

- зобов’язати управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Інгулецької
районної у місті ОСОБА_4 ради
Дніпропетровської області змінити
ОСОБА_3 статус «Учасника бойових дій»
на статус «Жертва нацистських
переслідувань» – колишній малолітній
в’язень інших місць примусового
тримання згідно ст. 6-2 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань» та видати ОСОБА_3
посвідчення жертви нацистських
переслідувань у відповідності до ст.
ст. 1, 4 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань», постанови
Кабінету Міністрів України №1467 «Про
затвердження Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань».

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що він народився 5
січня 1944 року у с. Санданій, Австрія. Цей
факт підтверджується рішенням
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рога від 8 листопада 2000 року. Станом на
сьогоднішній день він являється
учасником бойових дій та інвалідом ІІ
групи.

Відповідно до довідки Державного
архіву Дніпропетровської області його
мати, ОСОБА_5, 23 жовтня 1943 року, будучи
вагітна ним була насильно вивезена на
примусові роботи з тимчасово
окупованого німецькими військами м.
Кривого Рога до Австрії. Утримувалася в
таборі.

Знаходячись в Австрії, в м. Санданій, 5
січня 1944 року вона народила його,
ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань» він
належить до числа жертв нацистських
переслідувань як особа, яка народилась
в місцях примусового тримання своєї
матері (таборі) та в місцях відбування
батьками примусових робіт.

16 березня 2012 року він звернувся до
відповідача з проханням змінити йому
статус з «учасника бойових дій» на
статус «жертва нацистських
переслідувань».

21 березня 2012 року, ним була отримана
відповідь відповідно до якої мені було
відмовлено у наданні статусу «жертва
нацистських переслідувань».

12 липня 2012 року з аналогічним питанням
він звернувся до начальника управління
праці та соціального захисту населення
виконкому міської ради. У відповіді від
20 липня 2012 року йому також було
відмовлено у наданні статусу «жертва
нацистських переслідувань» на
підставі того факту, що відповідно
архівної довідки його мати знаходилася
в таборі, але ні в якому таборі, ні умови
тримання в документі не зазначені. Крім
того, йому було рекомендовано
направити запит до адміністрації м.
Санданій, Австрія. З метою отримання
документів, які б могли підтвердити
його народження, тимчасове місце
перебування, категорії таборів.

20 червня 2012 року він звернувся до
International Tracking Service з метою отримання
інформації щодо утримання його батьків
в Австрії, умови його народження і
перебування у таборі.

31 жовтня 2012 року він отримав відповідь,
відповідно до якої було повідомлено, що
документи не знайдені. Пояснюють це
тим, що частина документів була знищена
під час військових дій.

Крім того, в жовтні 2012 року він
звернувся до Комітету у справах
пенсіонерів, ветеранів та інвалідів
Верховної Ради України з проханням
допомогти у вирішенні його питання.

24 жовтня 2012 року він отримав відповідь,
в якій зазначено, що його лист
надіслано до Міністерства соціальної
політики України.

У відповіді Міністерства соціальної
політики України (додаток 11) зазначено,
що необхідно деталізувати категорію
осіб, віднесених до статті 6– 3 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань» (надалі – Закон).

Відповідно до Постанови КМУ від 27
вересня 2000 року № 1467 «Про затвердження
Порядку виготовлення та видачі
посвідчень, листів талонів на право
одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань» (надалі –
Порядок) у разі відсутності документів
про факт нацистських переслідувань
факт і період перебування в місцях
примусового тримання встановлюються в
судовому порядку.

Згідно із ст. 4 Закону особами, які
належать до числа жертв нацистських
переслідувань, є, зокрема, діти, які
народилися в місцях примусового
тримання їх батьків та в місцях
відбування батьками примусових робіт.

Як випливає із змісту ст. 4 Закону,
умовою надання особі статусу жертви
нацистських переслідувань, як дитині
яка народилися в місцях примусового
тримання її батьків та в місцях
відбування батьками примусових робіт,
є факт примусового тримання батьків
особи в спеціальних місцях або
відбування батьками примусових робіт
та народження такої особи у згаданих
місцях.

Довідкою Державного архіву
Дніпропетровської області від 25 квітня
2012 року підтверджується факт
примусового вивезення його матері до
Австрії та факт її перебування на
примусових роботах з жовтня 1943 року по
травень 1945 року, а рішенням
Інгулецького районного суду м. Кривого
Рогу встановлено його місце народження
в Австрії м. Санданій.

Його місце народження відповідає місцю
перебування на примусових роботах його
матері, що з врахуванням обмежень
особи, яка перебувала на примусових
роботах у пересуванні та
волевиявленні, вказує що він народився
у місці відбування батьками примусових
робіт і примусового тримання батьків
(таборі). Відповідно до ЦК України до 14
років особа має статус – «малолітній».
Він не тільки народився в неволі, але й
утримувався насильно в таборі, де
примусово утримувались його батьки до 8
травня 1945 року. Тобто, майже 1,5 року йому
була обмежена свобода.

Таким чином, встановлено наявність
сукупності ознак, необхідної для
віднесення особи до числа жертв
нацистських переслідувань.

Відсутність інформації, в якому саме
таборі насильно утримувались він і
батьки, визначених ст. 1 Закону не може
спростовувати сам факт мого насильного
утримування в таборі та
унеможливлювати соціальний захист
особи, яка стала жертвою нацистських
переслідувань, оскільки, як визначено
Законом нацистські переслідування –
це злочинне позбавлення Німеччиною в
роки Великої Вітчизняної війни та
Другої світової війни волі мирного
населення на тимчасово окупованій
території України або за її межами
шляхом, зокрема, насильного вивезення
мирного населення на примусові роботи
на територію Німеччини або її
союзників, що перебували у стані війни
з колишнім Союзом РСР, або на території
окупованих ними інших держав.

Посилання відповідача на відсутність в
архівній довідці відомостей про табір,
в якому перебували батьки, чи умови
табору є необґрунтованими.

Статтею 5 Закону визначено, що жертвам
нацистських переслідувань видаються
відповідні посвідчення замість раніше
виданого посвідчення ветерана війни.

Порядок виготовлення та видачі
посвідчень, листів талонів на право
одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 27 вересня 2000 року
№ 1467.

Відповідно до Порядку посвідчення
жертви нацистських переслідувань є
документом, що підтверджує статус
жертви нацистських переслідувань і її
право на отримання відповідних пільг
згідно із Законами України «Про жертви
нацистських переслідувань» і «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
іншими актами законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала повністю,
просила суд його задовольнити, також
просила долучити до справи додаткові
документи до уточненого позову (а.с.
51-59), а також постанову Болехівського
міського суду Івано-Франківської
області від 24 січня 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року (а.с. 60-68), які на думку представника
позивача становлять судову практику за
спірним питанням позову.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти
задоволення позову повністю та надала
письмові заперечення на позов (а.с. 44).

Заслухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що позивач
народився 5 січня 1944 року у м. Санданій,
Австрія, під час його народження його
батьки знаходились на примусових
роботах в м. Санданій, Австрія, що
підтверджується рішенням Інгулецького
районного суду м. Кривого Рога від 8
листопада 2000 року, яке не оскаржувалося
та набрало законної сили (а.с. 6-7).

Зазначеним рішенням суду було також
встановлено, що батьком позивача був
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір’ю була
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Станом на сьогоднішній день позивач
являється учасником бойових дій та
інвалідом ІІ групи (а.с. 5, 19).

Відповідно до Архівної довідки
Державного архіву Дніпропетровської
області № Ж-72 від 13.06.2000 року батько
позивача, ОСОБА_6, під час Великої
Вітчизняної війни у вересні 1943 року був
мобілізований з тимчасово окупованої
території м. Кривого Рогу на примусові
роботи до Австрії, де з 1943 року по 1945 рік
працював чорноробом на фірмі «Електро»
в м. Санданій, після звільнення з травня
1945 року служив рядовим бійцем 200-го
запасного стр.полка. Мати позивача,
ОСОБА_5, 23 жовтня 1943 року була вивезена з
тимчасово окупованого німецькими
військами м. Кривого Рога на примусові
роботи до Австрії, де до звільнення
працювала прибиральницею у конторі на
будівництві, визволена 8 травня 1945 року
ОСОБА_7 армією і направлена до м.
Кривого Рогу (а.с. 51).

Відповідно до Архівної довідки
Державного архіву Дніпропетровської
області № Ж-ІІ-2012 від 25.04.2012 року мати
позивача, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, 23 жовтня
1943 року евакуювалась з тимчасово
окупованого німецькими військами м.
Кривого Рога до Австрії, працювала на
будівництві у конторі прибиральницею,
її чоловік працював на будівництві
чорноробом, утримувалися в таборі,
визволені 8 травня 1945 року ОСОБА_7
армією і направлені до м. Кривого Рогу
(а.с. 8).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»
жертви нацистських переслідувань -
особи, які в роки Великої Вітчизняної
війни та Другої світової війни
постраждали від нацистських
переслідувань з мотивів політичного,
національного і релігійного характеру,
ворожого ставлення до
націонал-соціалізму.

Нацистські переслідування – це, в
числі іншого, насильне вивезення
мирного населення на примусові роботи
на територію Німеччини або її
союзників, що перебували у стані війни
з колишнім Союзом РСР, або на території
окупованих ними інших держав;

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
жертви нацистських переслідувань»
особами, які належать до числа жертв
нацистських переслідувань є, в числі
іншого:

- колишні в'язні концентраційних
таборів, гетто та інших місць
примусового тримання та місць
примусових робіт у роки Великої
Вітчизняної війни;

- особи, які були насильно вивезені з
території колишнього Союзу РСР на
примусові роботи на територію
Німеччини або її союзників, що
перебували у стані війни з колишнім
Союзом РСР, або на території окупованих
ними інших держав;

- діти, які народилися в місцях
примусового тримання їх батьків та в
місцях відбування батьками примусових
робіт.

Таким чином, судом встановлено, що
батьки позивача у роки Великої
Вітчизняної війни були проти їх волі
насильно вивезені на примусові роботи
до м. Санданій в Австрії, яка входила у
склад Германії, де знаходились до
моменту визволення їх ОСОБА_7, а саме до
8 травню 1945 року, у той час, як позивач
народився 05 січня 1944 року в місцях
відбування батьками примусових робіт -
в Австрії, в м. Санданій.

Отже, згідно з правилами ст. 4 Закону
України «Про жертви нацистських
переслідувань», судом достовірно
встановлено, що позивач є особою, яка
належить до числа жертв нацистських
переслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Стаття 6 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань»
встановлює, що держава забезпечує
соціальний захист жертв нацистських
переслідувань та їх громадських
організацій шляхом надання пільг.

Статтею 6-1 вказаного Закону
передбачено ряд пільг дітям, які
народилися в місцях примусового
тримання їх батьків та в місцях
відбування батьками примусових робіт.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 27 вересня 2000 року
№ 1467 «Про затвердження Порядку
виготовлення та видачі посвідчень,
листів талонів на право одержання
пільгових проїзних документів
(квитків) жертвам нацистських
переслідувань» (надалі – Порядок) у
разі відсутності документів про факт
нацистських переслідувань факт і
період перебування в місцях
примусового тримання встановлюються в
судовому порядку.

Статтею 5 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» визначено,
що жертвам нацистських переслідувань
видаються відповідні посвідчення
замість раніше виданого посвідчення
ветерана війни.

Порядок виготовлення та видачі
посвідчень, листів талонів на право
одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 27 вересня 2000 року
№ 1467.

Таким чином, видача особі посвідчення,
що надає їй статус жертви нацистських
переслідувань є формою соціального
забезпечення громадян, які згідно з
Законом України «Про «Жертви
нацистських переслідувань» мають
право на отримання такого статусу.

При цьому, суд вважає, що відповідач,
трактуючи на власний розсуд Закон
України «Про «Жертви нацистських
переслідувань» зменшує ознаки та
змістовні характеристики можливостей
людини, які відображаються
відповідними правами та свободами,
тобто зменшує якісні характеристики
права. Між іншим, звуження обсягу прав і
свобод означає зменшення кола
суб’єктів, розміру території, розміру
або кількості благ чи будь яких інших
кількісно вимірюваних показників
використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.

Отже думка представника відповідача,
про те, що за законом відсутні підстави
визнати позивача особою, яка належить
до числа жертв нацистських
переслідувань не приймається до уваги,
оскільки в справі наявні певні докази,
які були перелічені судом – зазначені
вище архівні довідки та рішення суду і
які підтверджують такий статус
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 5, 6, 6-1
Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань», Постановою Кабінету
Міністрів України від 27 вересня 2000 року
№ 1467 «Про затвердження Порядку
виготовлення та видачі посвідчень,
листів талонів на право одержання
пільгових проїзних документів
(квитків) жертвам нацистських
переслідувань», ст. ст. 2, 6, 8, 9, 10, 11, 71, 72,
86, 94, 99, 100, 104, 128, 158-163, 167 КАС України, суд,
–

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Визнати протиправними дії
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Інгулецької районної у місті
ОСОБА_4 ради Дніпропетровської області
щодо відмови ОСОБА_3 зміни статусу з
Учасника бойових дій» на статус
«Жертви нацистських переслідувань» –
колишній малолітній в’язень інших
місць примусового тримання згідно ст.
6– 2 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань» та видачі
ОСОБА_3 посвідчення жертви нацистських
переслідувань у відповідності до ст.
ст. 1, 4 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань», постанови
Кабінету Міністрів України №1467 «Про
затвердження Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань».

Зобов’язати управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Інгулецької
районної у місті ОСОБА_4 ради
Дніпропетровської області змінити
ОСОБА_3 статус «Учасника бойових дій»
на статус «Жертва нацистських
переслідувань» – колишній малолітній
в’язень інших місць примусового
тримання згідно ст. 6-2 Закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань» та видати ОСОБА_3
посвідчення жертви нацистських
переслідувань у відповідності до ст.
ст. 1, 4 Закону України «Про жертви
нацистських переслідувань», постанови
Кабінету Міністрів України №1467 «Про
затвердження Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
право одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань».

Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя

В.В.Попов.