Справа № 2а-5636/09/1770
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2013 року м. Київ
К/800/20466/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області
Державної податкової служби

на ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013

та постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 09.12.2009

у справі № 2а-5636/09/1770

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Дубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області Державної податкової служби

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень в частині

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області
Державної податкової служби
№ /0 від 10.04.2009, № /1 від 06.05.2009,
№ /2 від 24.07.2009 в частині
донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 240 249,66 грн., в т.ч.: 160
166,66 грн. основного платежу та 80 083 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 09.12.2009, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26.03.2013, позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано спірні
податкові повідомлення-рішення в
оскаржуваній частині, з підстав
обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної планової документальної
перевірки своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) позивача за період з 01.10.2007 по
31.12.2008, складено акт № 74/17-38/НОМЕР_1 від
02.04.2009, в якому зафіксовано порушення:
пп. пп. 7.4.1, 7.4.3, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що призвело до завищення
податкового кредиту за березень 2008
року на суму 11 833,33 грн., за травень 2008
року на суму 1 223 грн., за червень 2008 року
на суму 644 грн., за липень 2008 року на суму
263 грн., за серпень 2008 року на суму 309
грн., за вересень 2008 року на суму 586 грн.,
за жовтень 2008 року на суму 128 333 грн., за
листопад 2008 року на суму 20 000 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки та процедури
адміністративного оскарження,
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення № /0 від
10.04.2009, № /1 від 06.05.2009, № /2 від
24.07.2009 про донарахування суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 244 786,50 грн., в
т.ч.: 163 191 грн. основного платежу та 81 595,50
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач в судовому порядку оскаржує
податкові повідомлення-рішення в
частині нарахування податкового
зобов'язання з ПДВ в розмірі 240 249,66 грн.,
в т.ч.: 160 166,66 грн. основного платежу та 80
083 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Донараховуючи спірну суму податкового
зобов'язання, відповідач виходив з
того, що податок, включений до
податкового кредиту за придбані
автомобілі не фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (платником податку
на додану вартість), а фізичною особою
ОСОБА_2 (як громадянкою).

Також судами встановлено, що Фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 згідно
договорів купівлі-продажу № 1 від 28.08.2008
та № 4 від 14.11.2008 придбала транспортні
засоби (автомобілі КАМАЗ з причепами), з
метою використання їх у своїй
господарській діяльності. Після
укладення договорів купівлі-продажу на
придбання автомобілів КАМАЗ та
причепів загальною вартістю 961 000 грн., в
т.ч. ПДВ 160 166,66 грн. продавцем
(Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кроно-Україна»)
позивачу були виписані належним чином
оформлені податкові накладні, суми
податку на додану вартість за якими
позивач включив до податкового кредиту
відповідних періодів.

Згідно договорів купівлі-продажу,
актів приймання-передачі транспортних
засобів та свідоцтва про держану
реєстрацію транспортних засобів,
транспортні засоби згідно договорів
купівлі-продажу придбавалися ОСОБА_2,
як підприємцем, а не громадянкою.

Оплата за придбані автомобілі
здійснювалася з банківського рахунку
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що
підтверджується платіжними
дорученнями та виписками банку про
сплату позивачем коштів за придбані
автомобілі.

Факт використання придбаних
транспортних засобів у господарській
діяльності позивача підтверджується:
ліцензією Міністерства транспорту та
зв'язку України з надання послуг на
перевезення пасажирів та вантажів №
АВ381960; ліцензійними картками на кожен
автомобіль; договором № 38 від 29.08.2008 на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом; виписками з банку про
отримання коштів підприємцем ОСОБА_2 за
надані послуги з перевезення вантажів;
податковими накладними.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступного, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. пп. 7.4.3, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону у разі коли товари
(роботи, послуги), виготовлені та/або
придбані, частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково
ні, до суми податкового кредиту
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку при їх
виготовленні або придбанні, яка
відповідає частці використання таких
товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях звітного
періоду. Якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

За встановлення в судовому
порядку факту використання придбаних
транспортних засобів (автомобілів
КАМАЗ з причепами) у господарській
діяльності позивача, формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість, на підставі належним
чином оформлених податкових накладних,
є правомірним.

Враховуючи викладене, відсутність
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської області Державної
податкової служби відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 та
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 09.12.2009
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)В.В. Кошіль
Судді(підпис)І.В. Борисенко (підпис)О.А.
Моторний