Справа № 826/19348/13-а
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. при секретарі судового
засідання Манічевій В.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра"до
треті особиВідділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві ОСОБА_1, ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ПАТ
"Аграрний комерційний
банк"прозобов'язання звільнити
нерухоме майно з-під арешту
представника позивача - Коріненка І.О.
(довіреність № 13-11-1054 від 25.01.2013),
представника відповідача - Бубели А.М.
(довіреність б/н від 18.12.2013),
представника третьої особи 1 - ОСОБА_1
(паспорт оглянуто у судовому засіданні
представника третьої особи 2 - ОСОБА_1
(довіреність від 06.04.2012 за реєстр. № 134),
представника третьої особи 3 - Божко А.В.
(довіреність № 126 від 20.09.2013),
У судовому засіданні 23.12.2013, на підставі
частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "Надра" звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві, третя особи
ОСОБА_1, ОСОБА_2 (ОСОБА_2), про
зобов'язання звільнити нерухоме майно
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.12.2013 відкрито
провадження у справі, залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору ПАТ "Аграрний
комерційний банк", закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем неправомірно накладено
арешт на майно, яке перебуває в іпотеці
у позивача чим позбавлено його права,
наданого законами України «Про
іпотеку», «Про заставу» та іншими
нормами чинного законодавства України,
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Представник позивача у судовому
засіданні 23.12.2013 підтримав позовні
вимоги та просив суд задовольнити
позов.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, у судовому засіданні 23.12.2013
надав суду письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Свої заперечення на адміністративний
позов відповідач обґрунтовує тим, що
накладення арешту на майно у
виконавчому провадженні не є актом
звернення стягнення на майно, а є дією
спрямованою на забезпечення
можливості звернення стягнення на
майно у майбутньому, а отже факт
накладення арешту на предмет іпотеки
не може порушувати прав позивача, як
іпотекодержателя.

Третя особа 1 та представник третьої
особи 2 у судовому засіданні 23.12.2013
підтримав позовні вимоги та просив суд
задовольнити позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 23.12.2013 представник
третьої особи 3 залишив вирішення спору
на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, третьої особи 2,
третьої особи 3 та третьої особи 1, суд, -

В С Т А Н О В И В:

22.03.2004 між ОСОБА_6 та Відкритим
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Надра" (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "Надра") укладено
кредитний договір № 462/ПКЛ/2004-840 до
якого було укладено додаткові угоди № 1
від 30.08.2004, № 2 від 02.02.2005, № 3 від 28.02.2005, №
4 від 24.06.2005, № 5 від 13.01.2006, № 6 від 06.04.2007,
№ 7 від 28.02.2011, № 8 від 02.03.2011.

22.03.2004 між Відкритим акціонерним
товариством "Комерційний банк "Надра"
(іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (ОСОБА_2)
(іпотекодавець) укладено іпотечний
договір, відповідно до якого
іпотекодавець діє як майновий
поручитель в забезпечення виконання
ОСОБА_6 зобов'язань, що витікають з
кредитного договору № 462/ПКЛ/2004-840 від
22.03.2004.

Предметом іпотеки за зазначеним
договором є житловий будинок який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_2 (ОСОБА_2) на праві
приватної власності.

Між Відкритим акціонерним товариством
"Комерційний банк "Надра"
(іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (ОСОБА_2)
укладено договори № 4 від 28.02.2011 та № 5
від 02.03.2011 про внесення змін та
доповнень до договору іпотеки
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 22.03.2004 за реєстровим № 327
відповідно до яких предмет іпотеки
викладено в наступній редакції:
"нерухоме майно, а саме Житловий
будинок, загальною площею 277,70 кв. м.,
жилою площею 97,0 кв. м., за адресою:
АДРЕСА_1, що належить Іпотекодавцю на
підставі Договору купівлі-продажу
житлового будинку від 08 грудня 1995 року,
зареєстрованого «Українською біржею»
Десятинна» реєстраційний номер №
1/9067-5907, зареєстрованого в Бюро
технічної інвентаризації міста Києва
за реєстровим номером 13216 від 25.12.1995
року та Договору купівлі-продажу від 23
липня 1999 року, посвідченого Державним
нотаріусом Двадцятої Київської
нотаріальної контори ОСОБА_8 за
реєстровим номером № 2-4550, та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації в
реєстровій книзі № д. 108-30 за № 13216 від
03.08.2000 року."

02.03.2011 між ОСОБА_6, Публічним
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Надра" та ОСОБА_1 укладено договір
переведення боргу відповідно до якого
борг за кредитним договором
№462/ПКЛ/2004-840 від 22.03.2004 було переведено
на ОСОБА_1 та прийнято ним.

17.04.2013 державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві прийнято постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 37568212, якою відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2/752/60/13 виданого
04.04.2013 Голосіївським районним судом
міста Києва про "стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ "Аграрний комерційний банк"
грошові кошти 279467,47 доларів США".

Державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві прийнято постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП № 37568212
від 17.04.2013, якою накладено арешт на все
рухоме та нерухоме майно, що належить
боржнику ОСОБА_2.

Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "Надра" вважаючи, що
арешт на нерухоме майно, що перебуває
в нього у іпотеці, а саме: житловий
будинок, загальною площею 277,70 кв.м.,
жилою площею 97,0 кв.м., який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку від 08.12.1995,
посвідченого Державним нотаріусом
Двадцятої Київської нотаріальної
контори ОСОБА_8 за реєстраційним
номером №2-4550, та зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації в реєстровій книзі № д.
108-30 за №13216 від 03.08.2000 було накладено
неправомірно, звернулось з відповідним
позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З огляду на те, що дії щодо накладення
арешту на майно боржника були вчиненні
відповідачем 17.04.2013, то у даному випадку
підлягають застосуванню норми Закону
України «Про виконавче провадження», у
редакції станом на момент накладення
відповідачем арешту постановою ВП №
37568212 від 17.04.2013.

Частиною першою статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження»,
встановлено, що звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті
(опису), вилученні та примусовій
реалізації.

Таким чином, законодавством
передбачено, що поняття «звернення
стягнення» охоплює наявність в
сукупності трьох послідовних дій:
арешт (опис), вилучення та примусова
реалізація.

Згідно з частинами першою та другою
статті 57 Закону України «Про виконавче
провадження», арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом, зокрема,
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Отже, накладення арешту на майно у
виконавчому провадженні не є актом
звернення стягнення на майно, а є лише
дією, спрямованою на забезпечення
можливості звернення стягнення на
майно у майбутньому.

Відповідно до частини восьмої статті 52
Закону України «Про виконавче
провадження», примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про іпотеку», іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно із частиною шостою статті 3
зазначеного Закону у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

Таким чином, у іпотекодержателя
виникає право на задоволення
забезпечених іпотекою вимог за
рахунок предмета іпотеки тільки у
випадку порушення боржником основного
зобов'язання.

Частиною четвертою статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Відповідно до частини шостої статті 54
зазначеного Закону за рахунок коштів,
що надійшли від реалізації
заставленого майна, здійснюються
утримання, передбачені статтею 43 цього
Закону, після чого кошти
використовуються для задоволення
вимог заставодержателя. У разі якщо
заставодержатель не є стягувачем у
виконавчому провадженні, йому
виплачуються кошти після належного
підтвердження права на заставлене
майно. У разі задоволення в повному
обсязі вимог заставодержателя залишок
коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом..

Отже, у випадку, якщо заставодержатель
не є стягувачем у виконавчому
провадженні, після задоволення його
вимог залишок коштів використовується
для задоволення вимог інших стягувачів
у порядку, визначеному цим Законом.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
накладення арешту на майно у
виконавчому провадженні не є актом
звернення стягнення на майно, а є дією
спрямованою на забезпечення
можливості звернення стягнення на
майно у майбутньому, а також те, що
стягнення коштів за рахунок предмета
іпотеки можливо лише у випадку
порушення боржником основного
зобов'язання та залишок коштів після
задоволення вимог іпотекодержателя
використовується для задоволення
вимог інших стягувачів, суд дійшов
висновку про те, що факт накладення
арешту на предмет іпотеки не може
порушувати переважне право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на майно, що перебуває в
іпотеці.

Порядок вчинення державним виконавцем
дій щодо накладення арешту на майно
боржника встановлено Законом України
"Про виконавче провадження ".

Частиною другою статті 25 зазначеного
Закону встановлено, що за заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Відповідно до частини другої статті 57
Закону України "Про виконавче
провадження" арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Таким чином Законом України "Про
виконавче провадження" право
державного виконавця на накладення
арешту на майно боржника не обмежено
перебуванням такого майна у іпотеці та
не встановлено обов'язку державного
виконавця при накладенні арешту на
майно боржника здійснити перевірку
відсутності обтяження зазначеного
майна іпотекою.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2012 у
справі № 2а-2679/12/2670.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що відповідачем було
правомірно накладено арешт на майно
боржника постановою про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП № 37568212 від 17.04.2013.

Позивачем доказів та пояснень на
підтвердження факту звернення до
відповідача щодо зняття арешту з майна,
що перебуває в нього у іпотеці, а саме:
житлового будинок, загальною площею
277,70 кв.м., жилою площею 97,0 кв.м., який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку від
08.12.1995, посвідченого Державним
нотаріусом Двадцятої Київської
нотаріальної контори ОСОБА_8 за
реєстраційним номером №2-4550, та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації в
реєстровій книзі № д. 108-30 за №13216 від
03.08.2000 суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
відповідачем було правомірно
накладено арешт на майно боржника
постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП № 37568212 від 17.04.2013, а також те, що
позивачем не надано суду доказів на
підтвердження факту звернення до
відповідача щодо зняття арешту з майна,
яке перебувало у позивача в іпотеці та
яке було накладено арешт, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зобов'язання відповідача зняти арешт з
нерухомого майна.

Згідно з частинами першою та другою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, керуючись
вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку для її апеляційного оскарження.
У разі апеляційного оскарження
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П.
Огурцов

Постанова складена в повному обсязі
30.12.2013