Справа № 761/28401/13-а
Суддя: Кравець Д. І.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/575/2013
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кравець
Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
автомобільної інспекції Управління
МВС України в Чернігівській області
про визнання дій протиправними та
скасування постанови про притягнення
до адміністративної відповідальності,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського
районного суду з адміністративним
позовом до Управління Державної
автомобільної інспекції Управління
МВС України в Чернігівській області та
просив визнання дії інспектора ДПС
взводу супроводження РДПС ДАІ МВС
України в Чернігівській області Желіби
Володимира Олексійовича при винесені
постанови в справі про адміністративне
правопорушення Серії АБ № 009390 від 22
жовтня 2013 року протиправними та
скасувати вказану постанову.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22
жовтня 2013 року він, керуючи
транспортним засобом марки «Volkswagen Golf»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
рухався по автодорозі Кіпті-Глухів в
напрямку населеного пункту Кіпті.
Приблизно об 11 год. 55 хв., проїхавши мимо
нього автомобіль ДАІ, який рухався в
зустрічному напрямку, ввімкнув
світлову сигналізацію, розвернувся та
почав їхати за позивачем, у зв'язку з
чим він вирішив зупинити свій
автомобіль. Після зупинки автомобіля,
до позивача підійшов інспектор ДАІ
Желіба В.О. та повідомив йому, що
позивач начебто порушив п.п. 12.6 «г»
Правил дорожнього руху, а саме, рухався
зі швидкістю 122 км/год., де максимальна
дозволена швидкість 90 км/год. При цьому,
не зважаючи на всі заперечення
позивача, інспектор ДАІ склав протокол
та виніс постанову в справі про
адміністративне правопорушення, яка на
думку позивача не відповідає чинному
законодавству України з наступних
підстав.

Так, позивач зазначає, що при складанні
протоколу, інспектором не було
зазначено в ньому, що вимірюючи
швидкість руху автомобіля позивача,
автомобіль ДАІ також рухався назустріч
йому, при цьому, не відомо, в якому
режимі працював прилад «Візір», яким
контролювалась швидкість руху,
зокрема, в стаціонарному чи
патрульному, які були включені
необхідні параметри для вірної роботи
радару і чи враховувалась швидкість
патрульного автомобіля. Крім того,
інспектор не пред'явив позивачу для
ознайомлення покази приладу «Візір», а
почувши про незгоду позивача з його
діями одразу пішов до свого автомобіля
складати протокол про адміністративне
правопорушення. При цьому, інспектор
Желіба В.О., окрім протоколу, одразу
виніс і постанову в справі про
адміністративне правопорушення,
оскільки коли він повторно підійшов до
автомобіля позивача то мав обидві ці
процесуальні документи у своїх руках.

Також, позивач наголошує, що коли він
ознайомився з протоколом про
адміністративне правопорушення то
зазначив, що він з ним не згоден та
просить відкласти розгляд
адміністративного протоколу, оскільки
бажає скористатись послугами юриста
для захисту своїх інтересів. Однак,
інспектор ДАІ Желіба В.О. повідомив
позивачу, що постанова вже готова та
відкладати розгляд він не буде.

Таким чином, позивач вважає, що
інспектор Желіба В.О. своїми діями
суттєво порушив його права, як особи
яка притягається до адміністративної
відповідальності, обмежив його у
доступі до фахової юридичної допомоги
і взагалі порушив вимоги ст. 245 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (надалі - КУпАП), а саме,
не всебічно, не повно та не об'єктивно
з'ясував всі обставини справи.

На підставі зазначеного позивач просив
позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені ним вимоги та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надіслав до суду
письмові заперечення по справі,
відповідно до яких просив відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі, оскільки вважає, що при
складані протоколу та винесені
постанови інспектор Желіба В.О. діяв з
дотриманням вимог чинного
законодавства України. При цьому,
відповідач наголосив, що позивачем,
окрім суду, було написано ще дві скарги,
які на сьогоднішній день розглянуті і в
діях відповідача не виявлено жодних
протиправних дій відносно позивача.

Вислухавши пояснення позивача та
відповідача, оцінивши зібрані по
справі докази, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2013 року
інспектором ДПС взводу супроводження
РДПС ДАІ МВС України в Чернігівській
області Желібою Володимиром
Олексійовичем складено протокол Серія
АБ № 703690 про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1
ст. 122 КУпАП, згідно якого позивач
близько 11 години 48 хвилин, керуючи
автомобілем «Фольксваген», державний
номерний знак НОМЕР_1, на 110 кілометрі
автомобільної дороги
Кіпті-Глухів-Бачівськ рухався зі
швидкістю 122 км/год., де максимально
дозволена 90 км/год., тобто, перевищив
допустиму швидкість на 32 км/год., чим
порушив п. 12,6 «г» ПДР України. Швидкість
вимірювалась приладом «Візір» № 0711167
(а.с. 7).

Цього ж дня, на підставі даного
протоколу, відповідачем винесено
постанову Серія АБ2 № 009390 від 22 жовтня
2013 року по справі про адміністративне
правопорушення відносно позивача за ч.
1 ст. 122 КУпАП, згідно якої останнього
притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 260 грн. (а.с. 6).

Як вбачається зі змісту позовної заяви
та наданих у судовому засіданні
пояснень позивача, останній зазначає,
що при складанні протоколу інспектором
не було зазначено в ньому, що вимірюючи
швидкість руху автомобіля позивача
автомобіль ДАІ також рухався
назустріч, при цьому, не відомо в якому
режимі працював прилад «Візір», яким
контролювалась швидкість руху,
зокрема, в стаціонарному чи
патрульному, які були включені
необхідні параметри для вірної роботи
радару і чи враховувалась швидкість
патрульного автомобіля.

Разом з тим, як вже зазначалось вище,
вимірювальним приладом «Візір» було
зафіксовано, що автомобіль, яким
керував позивач, рухався зі швидкістю
132 км/год., тоді як на даній ділянці,
дозволена швидкість руху встановлена у
межах 90 км/год., тобто, позивачем було
перевищено допустиму швидкість на 32
км/год. Вказані обставини
підтверджуються, серед іншого,
електронними фотокартками,
зафіксованими приладом «Візір» (а.с. 28).

При цьому, відповідно до свідоцтва про
повірку засобу вимірювальної техніки
№ 22-2/1223910, яке чинне до 17 липня 2014 року,
границі допустимої абсолютної похибки
при вимірюванні швидкості
дистанційним вимірювачем швидкості
«Візір» № 0711167 - в стаціонарному режимі
± 1 км/год., в патрульному режимі ± 2
км/год. (а.с. 27).

Відповідно до п.п. «г» п. 12.6 Правил
дорожнього руху, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 жовтня 2001 року № 1306, поза
населеними пунктами на інших
автомобільних дорогах - не більше 90
км/год.

Також, ч. 1 ст. 122 КУпАП України
встановлено, що перевищення водіями
транспортних засобів встановлених
обмежень швидкості руху транспортних
засобів більш як на двадцять
кілометрів на годину, порушення вимог
дорожніх знаків та розмітки проїзної
частини доріг, правил перевезення
вантажів, буксирування транспортних
засобів, зупинки, стоянки, проїзду
пішохідних переходів, ненадання
переваги у русі пішоходам на
нерегульованих пішохідних переходах, а
так само порушення встановленої для
транспортних засобів заборони
рухатися тротуарами чи пішохідними
доріжками, - тягнуть за собою
накладення штрафу від п'ятнадцяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Таким чином, суд вважає, що не
зазначення у протоколі режиму роботи
приладу «Візір», під час фіксування
швидкості автомобіля позивача, не може
бути підставою для визнання дій
інспектора протиправними та
скасування його постанови про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Крім того, щодо посилань позивача на те,
що при розгляді протоколу про
адміністративне правопорушення,
відповідачем було суттєво порушено
права позивача, щодо обмеження його у
доступі до фахової юридичної допомоги,
слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, має право:
знайомитися з матеріалами справи,
давати пояснення, подавати докази,
заявляти клопотання; при розгляді
справи користуватися юридичною
допомогою адвоката, іншого фахівця у
галузі права, який за законом має право
на надання правової допомоги особисто
чи за дорученням юридичної особи,
виступати рідною мовою і користуватися
послугами перекладача, якщо не володіє
мовою, якою ведеться провадження;
оскаржити постанову по справі. Справа
про адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

При цьому, як встановлено з пояснень
позивача у судовому засіданні,
останній, перед початком розгляду
справи про адміністративне
правопорушення, скористався юридичною
допомогою адвоката за допомогою
телефонного зв'язку, однак, після даної
консультації у позивача виникло безліч
питань і тому він просив відповідача
відкласти розгляд зазначеної справи.

Разом з тим, згідно зі ст. 252 КУпАП орган
(посадова особа) оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом і правосвідомістю.

Положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України
регламентовано, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, відповідно до ст. 162 КАС
України, діючи в межах наданих
адміністративному суду повноважень,
проаналізувавши наведені позивачем
доводи, оцінивши наявні у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позов ОСОБА_1 до Управління Державної
автомобільної інспекції Управління
МВС України в Чернігівській області
про визнання дій протиправними та
скасування постанови про притягнення
до адміністративної відповідальності
не підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись
ст.ст. 122, 222, 245, 251, 252, 256, 258, 268 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, ст.ст. 2, 10, 11, 70, 71, 159-163,
167, 1712 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Державної автомобільної
інспекції Управління МВС України в
Чернігівській області про визнання дій
протиправними та скасування постанови
про притягнення до адміністративної
відповідальності - відмовити.

Рішення місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Суддя: