Справа № 813/9596/13-а
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий - суддя Коморний О.І.,
секретар судового засідання -
представника позивача Бойко Н.М.
представника відповідача не
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дрогобицької міжрайонної
прокуратури про визнання протиправним
та скасування рішення Медвежанської
Обставини справи.
Дрогобицький міжрайонний прокурор
20.12.2013 року подав до Львівського
окружного адміністративного суду
позовну заяву з вимогою визнати
протиправним та скасувати рішення ХХ
позачергової сесії шостого скликання
Медвежанської сільської ради №174 від
03.12.2013 року "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні та заходи
Позовна вимога мотивована тим, що у
результаті проведеної перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів у Медвежанській
сільській раді з питань додержання
вимог Конституції України та Закону
України «Про місцеве самоврядування»
встановлено прийняття рішення ХХ
позачергової сесії шостого скликання
Медвежанської сільської ради №174 від
03.12.2013 року "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні та заходи
реагування на неї" при відсутності
визначеної законодавством
компетенції, яке не відповідає
Конституції України та Закону України
«Про місцеве самоврядування».
У зв'язку із прийняття відповідачем
25.12.2013 року рішення № 179 «Про заходи
реагування на події, які мали місце на
Майдані Незалежності України у м. Києві
30.11.2013 року», у п. 4 якого вказано вважати
таким, що втратило чинність рішення
сільської ради від 03.12.2013 року №174 «Про
суспільно-політичну ситуацію в Україні
та заходи реагування на неї»,
представник позивача у судовому
засіданні подав заяву про зміну
позовних вимог, відповідно до якої
просить суд визнати протиправним
рішення ХХ позачергової сесії шостого
скликання Медвежанської сільської
ради №174 від 03.12.2013 року "Про
суспільно-політичну ситуацію в Україні
та заходи реагування на неї".

Відповідач представника до суду не
направив, заперечень на позов не подав,
повідомив суд листом від 02.01.2014р. №3
(а.с.48), що згідно пункту 4 рішення
сільської ради від 25.12.2013р. № 179 «Про
заходи реагування на події, які мали
місце на Майдані Незалежності України
у м. Києві 30.11.2013р.» вказане у позовній
заяві рішення сільської ради від
03.12.2013р. № 174 вважається таким, що
втратило чинність.

З урахуванням визначених ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
строків розгляду справи, така
відповідно до ч.6 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розглядається на основі наявних
доказів.

Суд заслухав пояснення представника
позивача, дослідив подані докази у їх
сукупності, та

встановив:

Дрогобицьким міжрайонним прокурором
19.11.2013 року винесено постанову
№10-06/3331-вих 13 (а.с.7-8) про проведення
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів у
Медвежанській сільській раді з питань
додержання вимог Конституції України
та Закону України «Про місцеве
самоврядування».

При проведенні перевірки встановлено
прийняття 03.12.2013 року Медвежанською
сільською радою на ХХ позачергової
сесії шостого скликання рішення №174
"Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні та заходи реагування на неї"
(а.с.12) відповідно до якого, сільська
рада обговоривши у формі народного
віча інформацію про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні, враховуючи рішення
Дрогобицької районної ради від 02.12. 2013р.
№ 305 «Про суспільно-політичну ситуацію
в Україні», підтримане рішенням
загальних зборів Асоціації сільських,
селищних рад Дрогобицького району від
02.12.2013р., відповідно до Конституції
України, керуючись ст.10 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні"
сільська рада вирішила:

1. Підтримати рішення Дрогобицької
районної ради від 02.12.2013р. № 305 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

2. Погодитись з пропозицією народного
віча щодо складу координаційної групи
сприяння ініціативі жителів села, які
виявили бажання долучитись до мирних
акцій протесту (склад додається).

3. Рішення надіслати Верховній Раді
України, Адміністрації Президента
України, Дрогобицькій районній раді.

4. Рішення оприлюднити шляхом
розміщення на сільському
інформаційному стенді.

5. Контроль за виконанням рішення
покласти на постійну комісію сільської
ради з питань депутатської діяльності
і етики, дотримання законності та
гуманітарної і соціальної політики.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 Кодексу адміністративного
судочинства України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Відповідно до ст.121 Конституції України
на прокуратуру покладено обов'язок
представляти інтереси держави у суді, у
випадках передбачених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 08.04.1999 (справа № 1-1/99) зазначив, що
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва в судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно ст.36-1 Закону України «Про
прокуратуру», підставою
представництва у суді інтересів
держави є: наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави. У
вказаній нормі Закону також
передбачено, що однією із форм
представництва прокурором є звернення
до суду з позовами (заявами, поданнями).

Відповідно до ч.2 ст.60 КАС України,
прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

У зв'язку з відсутністю органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
прокурор, відповідно до ст.60 КАС
України, у даному випадку набуває
статусу позивача.

В силу положень ст.23 Закону України
«Про прокуратуру», прокурор може
звернутися до суду і в тому випадку,
якщо подання про усунення виявлених
порушень не вносилося.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про подання прокурором позову
у поряду, спосіб та з підстав
передбачених чинним законодавством.

Україна відповідно до ст. 1 Конституції
України є суверенна і незалежна,
демократична, соціальна, правова
держава. У ч. 1 ст. 8 Конституції України
визначено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ст. 3 Європейської Хартії
місцевого самоврядування, під місцевим
самоврядуванням розуміється право і
реальна здатність органів місцевого
самоврядування регламентувати значну
частину державних справ і керувати нею,
діючи в рамках закону, під свою
відповідальність в інтересах
місцевого населення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
та Законів України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що правовий статус місцевого
самоврядування в Україні визначається
Конституцією України, цим та іншими
Законами, які не повинні суперечити
положенням цього ж Закону.

Органи місцевого самоврядування при
вирішенні питань місцевого значення,
віднесених до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції,
зокрема, нормотворчу, координаційну,
дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.
Конституція України визначає, що
предметом віддання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання місцевого
значення. Перелік таких питань
визначено у Конституції України та ст.
43 вищевказаного Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

Конституційне призначення місцевого
самоврядування полягає в праві
територіальних громад як самостійно,
так і через органи місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах законів.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 26.03.2002, яким визначено
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування, такі є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
України і законах України.

Отже органи місцевого самоврядування
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 144 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

У главі 1 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», як і в
розділі XI Конституції України, до
повноважень органів місцевого
самоврядування не віднесено вирішення
питань щодо надання оцінки та
підтримки рішень районної ради,
погодження пропозицій народного віча,
які безпосередньо не пов'язані з
життєдіяльністю відповідної
територіальної громади, які
представляє дана сільська рада.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом встановлено, що відповідні
положення відповідачем дотримані не
були, а отже прийняте з перевищенням
своїх повноважень рішення ХХ
позачергової сесії шостого скликання
Медвежанської сільської ради №174 від
03.12.2013 року "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні та заходи
реагування на неї" є протиправним з
моменту його прийняття.

Враховуючи встановлені фактичні
обставини справи та вищенаведені норми
діючого законодавства, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги законні,
обґрунтовані, відтак такі підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати відповідно до положень
ст. 94 КАС України з сторін не
стягуються.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним рішення ХХ
позачергової сесії шостого скликання
Медвежанської сільської ради №174 від
03.12.2013 року "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні та заходи
реагування на неї".

3. Судові витрати з сторін не
стягуються.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 13.01.2014 р. о 17:00 год.

Суддя
Коморний О.І.