Справа № 805/17867/13-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 р.
Справа № 805/17867/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Толстолуцька
М.М., розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції про
прийняття постанови про зняття арешту
з автомобіля ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року
випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_2.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Відділу Державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції про прийняття постанови про
зняття арешту з автомобіля ЗАЗ DAEWOO LANOS,
2008 року випуску, реєстраційний номер №
НОМЕР_2.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, через
канцелярію суду надав заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
судом належним чином рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
поштового відправлення.

За таких обставин суд, враховуючи
вимоги частини четвертої статті 122,
частини шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представників
сторін в порядку письмового
провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Відділу Державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції про
прийняття постанови про зняття арешту
з автомобіля ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року
випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_2.

В обґрунтування заявленого
позову позивач зазначив, в провадженні
Відділу Державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції знаходиться виконавче
провадження по примусовому виконанню
рішення Краматорського міського суду
Донецької області про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2. Постановою
від 20.08.2010 року було накладено арешт на
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження. До складу
арештованого майна було включено
автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року
випуску реєстраційний номер № НОМЕР_2,
власником якого є ОСОБА_1, а не боржник.

18.10.2013 року позивач звертався до
відповідача із заявою, в якій
повідомляв, що ОСОБА_2 не є власником
зазначеного автомобіля, на
підтвердження чого надавав копію
рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 21.08.2013 року, яким
договір купівлі-продажу автомобіля
ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року випуску укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначено дійсним
та визнано право власності ОСОБА_1 на
зазначений автомобіль. Просив
задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

20.08.2010 року постановою про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження накладено арешт на
майно боржника, до складу якого
включено і автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO LANOS,
2008 року випуску реєстраційний номер №
НОМЕР_2.

18.10.2013 року на адресу Відділу Державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції надійшла
заява від ОСОБА_1 про прийняття
постанови про зняття арешту з
автомобіля ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року випуску,
реєстраційний номер № НОМЕР_2, у
зв'язку з тим, що боржник за виконавчим
провадженням не є його власником, на
підтвердження чого надав копію
рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 21.08.2013 року.

На зазначену заяву, відповідачем
надано відповідь від 01.11.2013 вих. №
4-24-26425-4 5746/26425, в якій зазначено, що у
Краматорського міського управління
юстиції відсутні законні підстави
для скасування постанови від 20.08.2010
року про арешт майна боржника та
заборони на його відчуження, у зв'язку
з тим, що рішення суду щодо стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 по теперішній
час не виконано.

Статтею 1 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом;

надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про
самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Як вбачається з ч.1 ст. 32 зазначеного
Закону, заходами примусового виконання
рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 52 Закону передбачено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Відповідно до вимог статті 57 Закону №
606-XIV арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Частиною 2
ст. 57 Закону «Про виконавче
провадження» встановлено, що арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами може бути накладений арешт
у розмірі суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Пунктом 5.1.4. Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року N 74/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 р. за N 865/4158 передбачено, що стягнення
на майно боржника звертається в
розмірах і обсягах, потрібних для
виконання за виконавчими документами,
з урахуванням витрат на виконання та
стягнення виконавчого збору. Якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, то стягнення
звертається на його частку, що
визначається судом за поданням
державного виконавця.

Стягнення може бути звернено на майно
боржника, яке належить йому на праві
приватної власності.

Як вбачається з копії рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 21.08.2013 року у
справі № 234/10034/13-ц автомобіль марки ЗАЗ
DAEWOO LANOS, 2008 року випуску реєстраційний
номер № НОМЕР_1, належить на праві
власності ОСОБА_1.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року
випуску реєстраційний номер № НОМЕР_1
неправомірно включено до переліку
майна, що підлягає арешту відповідно до
Постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 20.08. 2010 року, а тому Постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 20.08.2013
року підлягає скасуванню в частині
накладення арешту та оголошення
заборони на відчуження автомобілю
марки ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року випуску
реєстраційний номер № НОМЕР_1.

За приписами статті 8 Конституції
України звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується. Крім
того, статтею 55 Конституції України
встановлено, що кожному гарантується
право на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових чи службових
осіб. Відповідно до частини першої
статті 6 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року №
6-зп «Щодо офіційного тлумачення
частини другої статті 55 Конституції
України та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України»
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен громадянин України, іноземець,
особа без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія
чи бездіяльність порушують їхні права
і свободи або перешкоджають здійсненню
цих прав і свобод, а тому потребують
правового захисту в суді. Таким чином,
якщо особа вважає, що її суб'єктивне
право у певних правовідносинах не може
бути реалізованим належним чином, або
на неї протиправно поклали певний
обов'язок, така особа має право
звернутися за судовим захистом. У разі
відповідного звернення особи суд
повинен розглянути питання щодо
наявності порушення суб'єктивного
права заявника у конкретних
правовідносинах і на підставі цього
розв'язати спір.

Рішенням Конституційного суду України
від 19.10.2009 № 26-рп/2009 у п. 2 мотивувальної
частини розтлумачено право особи на
судовий захист, як абсолютне й
необмежене як підставами такого
звернення, так і його наслідками.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивач мав право
звернутись до суду з вимогами щодо
оскарження рішення Державної
виконавчої служби про накладення
арешту.

Згідно п. 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити
певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення)
окремих видів або всієї діяльності
об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи
особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Позивач у своїй позовній заяві просить
прийняти постанову про зняття арешту
з автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року
випуску реєстраційний номер № НОМЕР_1.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає,
що законний інтерес позивача може бути
захищений виключно можливістю
скасування постанови від 20.08.2013 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

На підставі викладеного,
керуючись, ст.ст. 2, 9, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158,
160-163, 167, 188, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Відділу
Державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції про прийняття постанови про
зняття арешту з автомобіля ЗАЗ DAEWOO LANOS,
2008 року випуску, реєстраційний номер №
НОМЕР_2 - задовольнити частково.

Скасувати постанову про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження від 20.08.2013 року в частині
накладення арешту та оголошення
заборони на відчуження автомобілю
марки ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2008 року випуску
реєстраційний номер № НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити

Постанову прийнято у нарадчій кімнаті
24 грудня 2013 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Толстолуцька М.М.