Справа № 815/2313/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 р.Справа № 815/2313/13-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Токарчук Т.М.,

представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 30
квітня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області Єрмілова Анатолія
Григоровича, за участю третіх осіб -
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області та ОСОБА_5 про визнання
незаконним та скасування рішення
суб'єкта владних повноважень та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.03.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області Єрмілова Анатолія
Григоровича, за участю третіх осіб -
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області та ОСОБА_5 про визнання
незаконним та скасування рішення від 11
лютого 2013 року № 328706 про відмову в
державній реєстрації прав за заявою
ОСОБА_6, подану в інтересах ОСОБА_3, про
державну реєстрацію прав власності на
нерухоме майно на квартиру під АДРЕСА_3
у м. Одесі, за реєстраційним номером 95751
від 30.01.2013 року, зобов'язання
відповідача здійснити розгляд заяви
ОСОБА_6, поданої в інтересах ОСОБА_3, про
державну реєстрацію прав власності на
нерухоме майно на квартиру під АДРЕСА_3
у м. Одесі за реєстраційним номером 95751
від 30.01.2013 року та провести державну
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно на квартиру під АДРЕСА_3 у м.
Одесі, на підставі заяви ОСОБА_6,
поданої в інтересах ОСОБА_3,
реєстраційний номер 95751 від 30.01.2013 року
за ОСОБА_3.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 року
у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 23.05.2013 року ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу на вказану
постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

ОСОБА_3 посилалась на те, що нею у
встановленому порядку було подано
державному реєстратору пакет
документів, необхідний для здійснення
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, а саме: на квартиру під
АДРЕСА_3 у м. Одесі, однак державним
реєстратором було відмовлено їй у
здійсненні реєстрації. На думку
апелянта вказана відмова є
неправомірною та порушує її права та
інтереси. Апелянт вважає, що посилання
державного реєстратора на наявність
двох реєстраційних номерів нерухомого
майна (квартири під АДРЕСА_3 у м. Одесі)
не є підставою для відмови у державній
реєстрації прав на нерухоме майно,
оскільки один з двох розділів,
створених у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно був закритий.

Крім того, ОСОБА_3 посилалась на те, що
відмінність розміру нерухомого майна у
договорі іпотеки та технічному
паспорті пояснюється здійсненим
переплануванням, яке було оформлено
технічним паспортом без будь-яких
відміток щодо самовільного
будівництва.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови Одеського
окружного адміністративного суду від
30.04.2013 року, та ухвалення нової
постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
представника апелянта, який наполягав
на задоволенні апеляційної скарги,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів дійшла
наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що
05 березня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
було укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований у
реєстрі за № 133 (а.с. 11-12).

Предметом іпотеки за вказаним
іпотечним договором є нерухоме майно, а
саме квартира АДРЕСА_3 у м. Одесі.

Іпотекодавцем за вказаним іпотечним
договором є ОСОБА_5, а
іпотекодержателем - позивач ОСОБА_3.

Зазначений іпотечний договір було
укладено з метою забезпечення
виконання зобов'язань за договором
позики, укладеним між позивачем ОСОБА_3
та ОСОБА_5 (а.с. 13).

В свою чергу, у п. 12 вказаного
іпотечного договору міститься
застереження про задоволення вимог
Іпотекодержателя, відповідно до якого
за згодою, досягнутою при підписанні
договору, у випадку порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, а також
неналежного виконання зобов'язань по
поверненню позики за договором позики
від 05 березня 2005 року, задоволення
вимог іпотекодержателя здійснюється
шляхом позасудового врегулювання у
порядку, передбаченому п.13 цього
іпотечного договору. Це застереження
вважається договором про задоволення
вимог іпотекодержателя, який є
правовою підставою для реєстрації
права власності іпотекодержателя на
предмет іпотеки, і сам цей договір є
правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. 13 іпотечного договору
визначається, що у відповідності до
договору (застереження) про
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом позасудового врегулювання,
іпотекодержатель має право на власний
розсуд отримати задоволення своїх
вимог наступними способами звернення
стягнення на майно: 1) шляхом отримання
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку встановленому
статтею 37 Закону України «Про іпотеку»
за встановленою ціною 155000 гривень або 2)
шляхом продажу іпотекодержателем від
свого імені предмету іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку
встановленому статтею 38 Закону України
«Про іпотеку» за встановленою ціною не
менше 155000 гривень.

В поданому адміністративному позові
ОСОБА_3 посилалась на те, що у зв'язку з
порушенням іпотекодателем ОСОБА_5
основного зобов'язання за договором
позики від 05 березня 2005 року позивач, як
іпотекодержатель, відповідно до ст. 35
Закону України «Про іпотеку», 07 вересня
2011 року надіслала іпотекодавцю ОСОБА_5
письмову вимогу (заяву) про усунення
порушення, посвідчену приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстровану у реєстрі під № 1299 (а.с.
14-15).

У вказаній письмовій вимозі,
надісланій ОСОБА_5, позивачка вимагала
виконати порушене зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередила іпотекодателя про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання зазначеної вимоги.

В свою чергу, 08.09.2011року заява ОСОБА_3 із
вимогою була передана іпотекодавцю
ОСОБА_5 та отримана нею 21 вересня 2011
року, що підтверджується свідоцтвом
від 21.10.2011 року, виданим приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 16).

Позивач зазначив, що після спливу
тридцятиденного строку, встановленого
законом для виконання порушеного
зобов'язання з моменту отримання
вимоги, іпотекодавцем ОСОБА_5
зобов'язання за договором позики
виконані не були та вимога позивача
ОСОБА_3, як іпотекодержателя,
залишилась без задоволення.

У зв'язку з вказаним, 30.01.2013 року
представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6
звернулась до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
в Одеській області із заявою про
державну реєстрацію прав на квартиру
під АДРЕСА_3

Судом першої інстанції встановлено, що
до вказаної заяви представником
позивача були надані, серед іншого,
засвідчені в установленому порядку
копії: іпотечного договору,
посвідченого 05.03.2005 року ОСОБА_7,
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу,
зареєстрованого у реєстрі під №133;
нотаріально посвідчену письмову
вимогу-заяву; свідоцтво, видане 21
жовтня 2011 року ОСОБА_7, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, зареєстроване у
реєстрі під №1747; звіт про незалежну
оцінку вартості трьохкімнатної
квартири загальною площею 57,0 кв.м.,
розташованої за адресою АДРЕСА_3,
проведеної TOB «ІНТЕР-КОНСАЛТ-ПЛЮС»
станом на 15 листопада 2011 року;
технічний паспорт на квартиру під
АДРЕСА_3

Також представником позивача була
подана копія договору позики, на
забезпечення якого укладався
іпотечний договір, витяг з Держаного
реєстру іпотек за №33447969, виданий 21
листопада 2011 року ОСОБА_7, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу та витяг з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна за № 33448055,
виданий 21 листопада 2011 року ОСОБА_7,
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу.

На підставі поданих документів, 11.02.2013
року державним реєстратором
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції в Одеській
області Єрміловим А.Г. було прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень за №328706.

Не погоджуючись з прийнятим державним
реєстратором Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
в Одеській області рішенням про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, ОСОБА_3 звернулась до суду
першої інстанції з позовом про його
скасування та зобов'язання відповідача
здійснити розгляд заяви ОСОБА_6,
поданої в інтересах ОСОБА_3, про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_3 та
провести державну реєстрацію прав
власності на вказане нерухоме майно.

Дослідивши матеріалами справи, подані
сторонами по справі докази та доводи
сторін, колегія суддів суду
апеляційної інстанції вважає вірним
висновок суду першої інстанції
стосовно відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, зважаючи на
наступне:

Як вбачається з оскаржуваного рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції в Одеській області від 11.02.2013
року № 328706 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
підставою для такої відмови слугував
факт невідповідності поданих
документів вимогам або не можливість
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Заперечуючи проти поданого ОСОБА_3
позову, державний реєстратор
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції в Одеській
області посилався на те, що при
дослідженні документів, поданих
позивачкою, було встановлено, що за
договором іпотеки № 133 від 05.03.2005 року
предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_3 має
загальну площу 57 кв.м., житлову 41,3 кв.м.,
тоді як відповідно до поданого
позивачкою технічного паспорту на
зазначену квартиру від 22.11.2011 року
загальна площа становить 56,2 кв.м.,
житлова 38,8 кв.м.

В свою чергу, для встановлення
відсутності суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно (а саме
спірної квартири) та їх обтяженнями,
встановлення відповідності відомостей
про нерухоме майно, наявних у
Державному реєстрі прав та поданих
документах, державним реєстратором
було проведено пошуки у відповідних
реєстрах та сформовані відомості за №
413268 від 11.02.2013 року, згідно яких було
встановлено, що квартира АДРЕСА_3 має
два різні реєстраційні номери
нерухомого майна: № 6378969 та №29148605,
однакові реєстраційні справи: номер
запису 2250 в книзі 65 дод-3, та різні
записи про право власності за різними
особами: ОСОБА_3 - дата внесення запису
03.12.2009 року та ОСОБА_5 - дата внесення
запису 10.12.2009 року.

Слід зазначити, що відповідно до статті
2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

За правилами підпункту 1 частини першої
статті 19 цього Закону державна
реєстрація прав проводиться на
підставі договорів, укладених у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 36, 37 Закону
України «Про іпотеку» сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який час
до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що відповідно до ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Підстави та порядок державної
реєстрації прав регулюються Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та постановою Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
22.06.2011 року №703.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7, 11 ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії
засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до п. 26 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим порядком.

Згідно з п. 1 ст. 27 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат.

В даному випадку, позивачем був наданий
державному реєстратору перелік
документів для здійснення реєстрації
права власності на нерухоме майно за
адресою: АДРЕСА_3

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» орган
державної реєстрації прав: проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

При цьому, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
передбачено, що державний реєстратор,
зокрема: встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» та ст.
3 Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року №703
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Стаття 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» містить
вичерпний перелік підстав для відмови
в проведенні державної реєстрації прав
та їх обтяжень та, зокрема, передбачає,
що у державній реєстрації права
власності може бути відмовлено у
випадку, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Ст. 23 Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень
передбачає, що державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ч. 3 ст. 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» встановлено, що
відмова у державній реєстрації прав з
підстав, не передбачених цим законом,
заборонена.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході розгляду поданої ОСОБА_3 заяви про
державну реєстрацію прав власності на
нерухоме майно, державним реєстратором
було встановлено невідповідність
площі нерухомого майна (квартира
АДРЕСА_3), зазначеної в договорі іпотеки
№ 133 від 05.03.2005 року площі нерухомого
майна, зазначеній у технічному
паспорті на зазначену квартиру від
22.11.2011 року.

Так, у першому випадку квартира АДРЕСА_3
має загальну площу 57 кв.м., житлову 41,3
кв.м., тоді як згідно технічного
паспорту на зазначену квартиру від
22.11.2011 року - загальна площа вказаної
квартири становить 56,2 кв.м., житлова 38,8
кв.м. (а.с. 53-54).

Таким чином, заявлені ОСОБА_3 права не
відповідають поданим державному
реєстратору для реєстрації
документам.

Відповідно до Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011р. № 1141 ведення державного
реєстру прав передбачає, зокрема, пошук
відомостей у державному реєстрі
речових прав.

Після проведення пошуку відомостей
стосовно зазначеного нерухомого майна
у державному реєстрі речових прав, для
встановлення відсутності
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, встановлення
відповідності відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах, державний
реєстратор посилався на те, що у
державному реєстрі сформовані
відомості за № 413268 від 11.02.2013 року (а.с.
55-56).

З зазначених відомостей державним
реєстратором було встановлено, що
квартира АДРЕСА_3 у м. Одесі має два
різні реєстраційні номери нерухомого
майна: № 6378969 та № 29148605, однакові
реєстраційні справи: номер запису 2250 в
книзі 65дод-3 та різні записи про право
власності за різними особами: за ОСОБА_3
(дата внесення запису 03.12.2009р.) та за
ОСОБА_5 (дата внесення запису 10.12.2009р.).

З огляду на вказане, суд дійшов
висновку, що з отриманих державним
реєстратором відомостей № 413268 від
11.02.2013 року дійсно вбачається наявність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно.

Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що надані представником
позивача документи для реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна містять суперечності між собою
та не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

При цьому, судом першої інстанції вірно
не прийнято до уваги посилання
позивачки на те, що нею було подано
вичерпний перелік усіх необхідних
документів, визначених нормами чинного
законодавства, оскільки державна
реєстрація прав власності на нерухоме
майно проводиться не тільки за
наявності необхідного переліку
документів, а також за умови
відповідності вказаних документів
вимогам законодавства.

Враховуючи положення ст. 9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» та викладені обставини
справи, колегія суддів суду
апеляційної інстанції вважає, що
державний виконавець, при прийнятті
рішення про відмову у державній
реєстрації прав власності на об'єкт
нерухомого майна, діяв у межах наданих
повноважень та у відповідності до
чинного законодавства.

Крім наявності зазначених обставин,
суд першої інстанції обґрунтовано
посилався на відсутність доказів
виконання чи невиконання ОСОБА_5
зобов'язання за договором позики від
05.03.2005 року.

Такі докази не були надані позивачкою і
до суду апеляційної інстанції в ході
перегляду зазначеної справи в
апеляційному порядку.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що з поданих представником позивача
державному реєстратору документів
однозначно неможливо встановити факт
невиконання ОСОБА_5 зобов'язань за
договором позики від 05.03.2005 року та за
договором іпотеки від 05.03.2005 року, з
якими закон та/або договір (угода)
пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно, а саме безспірність фактів
невиконання боржницею договору позики
від 05.03.2005 року.

Зважаючи на все вищезазначене, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що, в даному випадку, у
державного виконавця були наявні
підстави для прийняття рішення від
11.02.2013 року № 328706 про відмову ОСОБА_6,
яка діє в інтересах ОСОБА_3, у державній
реєстрації прав власності на об'єкт
нерухомого майна, розташованого за
адресою: АДРЕСА_3 та при прийнятті якого
він діяв у межах наданих повноважень та
у відповідності до чинного
законодавства, а тому оскаржуване
рішення скасуванню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, правильно по суті вирішено
справу, та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 30
квітня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: Бойко А.В.

Судді:
Танасогло Т.М.

Яковлєв О.В.