Справа № 813/9/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
Справа 813/9/14
Суддя Львівського окружного
адміністративного суду Кравців О.Р.
одержав позовну заяву ОСОБА_1 до
Львівського апеляційного
адміністративного суду про
застосування до відповідача ст. 56
Конституції України та стягнення
До Львівського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Львівського
апеляційного адміністративного суду
про застосування до відповідача ст. 56
Конституції України та стягнення в
його користь (позивача) 170 мільйонів
євро або рівноцінну суму у гривнях.
У тексті позовної заяви позивач
стверджує, що процесуальні дії суду
(судді) пов'язані з розглядом
адміністративної справи є
протиправними та вимагає
відшкодування від держави шкоди
завданої йому такими діями.
Питання про відкриття провадження в
адміністративній справі суддя,
відповідно до ч. 4 ст. 107 КАС України,
вирішує протягом трьох днів з дня
надходження позовної заяви до
адміністративного суду або закінчення
строку, встановленого для усунення
недоліків позовної заяви, у разі
залишення позовної заяви без руху та не
пізніш наступного дня з дня отримання
судом у порядку, передбаченому
частиною третьою цієї статті,
інформації про місце проживання
(перебування) фізичної особи.
Суддя відкриває провадження в
адміністративній справі, згідно з ч. 2
цієї ж статті, на підставі позовної
заяви, якщо відсутні підстави для
повернення позовної заяви, залишення
її без розгляду чи відмови у відкритті
провадження у справі.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 107 КАС
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує,зокрема:
- чи належить позовну заяву розглядати
в порядку адміністративного
судочинства (п. 4);
- чи немає інших підстав для повернення
позовної заяви, залишення її без
розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом (п. 6).
Відповідно до ст. 8 Конституції України,
в Україні визнається і діє принцип
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України повинні
Норми Конституції України є нормами
прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України
Право на звернення до
адміністративного суду з позовом є
складовою права на судовий захист,
передбаченого ст. 55 Конституції
України, відповідно до якої, права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом і кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
З наведеними нормами Конституції
України кореспондуються норми,
закріплені у ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), відповідно до ч. 1
якої завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
При цьому, відповідно до ч. 2 цієї ж
статті, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
З системного тлумачення цих норм
випливає, що захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб шляхом
оскарження до адміністративного суду
будь-яких рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень можливий
лише у сфері публічно-правових
Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.
Таке звернення реалізовується шляхом
пред'явлення позову у формі позовної
заяви до суду першої інстанції (ст. 104
Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
У ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено
категорії публічно-правових спорів, на
які поширюється юрисдикція
адміністративних судів, щодо вирішення
адміністративних справ, зокрема:
- спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
- спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;
- спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
- спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;
- спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
- спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України,
адміністративний позов може містити
1) скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень утриматися від
вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої
дії;

6) встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, з мотивів
суспільної необхідності.

Також слід зазначити, що згідно з п. 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 13.06.2007 року № 8 "Про
незалежність судової влади", виключне
право перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб судових рішень, діяльності
судів і суддів щодо розгляду та
вирішення справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
із таким предметом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.2009 року № 6 "Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів" судам роз'яснено, що у
розумінні положень частини першої
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини третьої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

У зазначених роз'ясненнях відтворено
положення статей 62, 126 і 129 Конституції
України, відповідно до яких
матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Зазначеними положеннями Конституції
України визначено, що рішення суду і
відповідно до цього дії або
бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

Стосовно порядку відшкодування
моральної та матеріальної шкоди, на
підставі ст. 56 Конституції України,
слід звернутися до Цивільного кодексу
України. Застосування законодавчого
положення частини шостої статті 1176 ЦК
України, яка передбачає, що шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок іншої незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах, можливе у випадку, коли
предметом позову є інші дії чи
бездіяльність, зокрема, суду, які не
пов'язані зі здійсненням правосуддя,
відправленням судочинства, яке має на
меті прийняття акту органом судової
влади.

Тобто це інші дії суддів (суду) при
здійсненні правосуддя, коли спір не
вирішується по суті, у разі їх
незаконних дій або бездіяльності і
якщо вина судді встановлена не лише
вироком суду, а й іншим відповідним
рішенням суду.

Таке законодавче врегулювання
відповідає вимогам статей 6, 41
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

У зв'язку із викладеним, розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами КАС
України чи іншими законами України не
передбачено.

Відповідно до п. 1 ст. 109 КАС України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно з ч. 5 ст. 109 КАС України, повторне
звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 9, 17, 21, 107, 109,
158-160, 165 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя -

у х в а л и в :

1. У відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Львівського апеляційного
адміністративного суду про
застосування до відповідача ст. 56
Конституції України та стягнення
коштів - відмовити.

2. Копію ухвали про відмову у
відкритті провадження в
адміністративній справі разом із
позовною заявою та усіма доданими до
неї матеріалами надіслати особі, яка
подала позовну заяву - невідкладно.

Ухвалу може бути оскаржено протягом 5
днів з дня її проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд, згідно ст. 186 КАС України. У разі
якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з ч. 3
ст. 160 КАС України, або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого КАС України, якщо
таку скаргу не було подано, згідно ст. 254
КАС України. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Кравців
О.Р.