Справа № 804/13058/13-а
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 р. Справа № 804/13058/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового
засіданняБезрученко К.В. за участю
представників сторін: від позивача: від
відповідача: ОСОБА_3 Максимова А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 18.09.2013р. №,
№, №, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2013р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернулася з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 18.09.2013р. № на суму
13140,61 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 18.09.2013р. № на суму
17312,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 18.09.2013р. № на суму
166200,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що вищевказані
оспорювані податкові
повідомлення-рішення були прийняті
податковою інспекцією на підставі акту
перевірки від 02.09.2013р. за яким були
встановлені порушення позивачем п.1
ст.187, п.п.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.177.2 ст.177 ПК
України, п.12 ст.3 ст.6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг». Позивач не погоджується з
висновками, викладеними в акті
перевірки, вважає, що посадові особи
податкової інспекції склали акт без
врахування наданих позивачем
документів, з перекручуванням фактів,
викладених у первинних бухгалтерських
документах, які були надані позивачем
для перевірки у повному обсязі,
посадові особи в порушення норм
Податкового кодексу України не
виконали свого обов'язку щодо
витребування у позивача додаткових
документів та не врахували додані до
заперечень додаткові документи, що є
порушенням норм матеріального права.
Окрім того, позивачеві не було вручено
жодного додатку до акту від 02.09.2013р., що
є порушенням п.4.3 Порядку №395 від
14.03.2013р. Також позивач посилається і на
відсутність порушення в частині не
встановлення не облікованих товарних
запасів на загальну суму 83100 грн. у
книзі КОРО,оскільки вказана книга
складається із 2 розділів та не містить
розділу для обліку товарних запасів,
книга КОРО велася позивачем у 2012р. у
відповідності до вимог чинного
законодавства України та сума
нереалізованих товарних запасів,
сировини матеріалів наводиться у
грошовій формі, виходячи із ціни їх
придбання і відображається у графах 2
та 11 вищезазначеної Книги. Книга ж
обліку доходів та витрат містить всю
інформацію про доходи та витрати
позивача за 2012р. Що стосується
порушення позивачем п.177.2 ст.177 ПК
України, то позивач зазначає, що
порушень вказаної норми не відбулося,
оскільки позивач виконав свої
зобов'язання перед покупцями у повному
обсязі. У відповідності до ст. 849, 1212 ЦК
України п.2.35 ст.1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» повернув покупцям грошові
кошти у сумі 83100,00 грн., в тому числі і
суми ПДВ, а саме: ТОВ ВКФ «АКС» та ТОВ
ВКФ «АКС і К», оскільки відвантаження
товару на адресу вказаних суб'єктів
господарювання не відбулося. Також,
позивач вказує і на те, що посадові
особи відповідача відмовилися
врахувати ті обставини, що позивачем
були надані покупцю - ТОВ «ВКФ АКС і К»
податкові накладні №9 від 19.11.2012р., №11,
№ 12 від 20.11.2012р. за договором №2151101 від
15.11.2012р., які були відображені у
податковому обліку у декларації з ПДВ
за листопад 2012р., однак в подальшому
сума коштів за вказаними податковими
накладними була повернута вказаному
підприємству на підставі його листів
про відмову від отримання товару та
вимогу повернення коштів у зв'язку з
чим позивачем були складені
відповідні розрахунки коригування та
вказані кошти повернуті у зв'язку з
відмовою від прийняття товару та
відмовою від договору, а тому позивач
вважає, що порушень ст. 192 ПК України не
було. Що стосується грошових коштів 21600
грн., яка надійшла на рахунок позивача
від покупця ТОВ ВКФ «АКС» 22.03.2012р., то
вказана сума не була врахована у
податкових зобов'язаннях позивача,
оскільки вказаний платіж був
помилковим та 23.03.2012р. позивач повернув
вказану суму як безпідставно отриману
на рахунок ТОВ ВКФ «АКС», будь-якої
податкової накладної на вказану суму
позивачем не видавалось. Позивач також
зазначає, що згідно висновку
експертного економічного дослідження
№2311/2312-13 від 15.10.2013р., складеного
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз, висновки
акту перевірки від 02.09.2013р. про
порушення позивачем норм Податкового
кодексу України документально не
підтверджені. З огляду на викладені
факти, позивач просить визнати
оспорювані податкові
повідомлення-рішення протиправними та
скасувати їх.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував, у
наданих письмових запереченнях на
позов просив відмовити в його
задоволенні в повному обсязі
посилаючись на те, що оспорювані
податкові повідомлення-рішення
прийняті на підставі висновків акту
перевірки від 02.09.2013р., яким встановлено
порушення позивачем ст.187, 177, 192 ПК
України, п.12 ст.3, ст.6 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме: при перевірці
банківських виписок було встановлено,
що на рахунок позивача надійшли кошти в
сумі 83100 грн. від ТОВ ВКФ «АКС і К», ТОВ
ВКФ «АКС» 22.03.2012р., 19.11.2012р. та 20.11.2012р.,
які не були враховані позивачем при
обчисленні валового доходу, при цьому,
вказаний у платіжних документах товар
- профіль оцинкований та клеюча суміш
СМ-11, в свою чергу, не були обліковані в
товарних запасах позивача згідно
проведеного аналізу товарного руху на
підставі наданих до перевірки
документів. Кошти за платіжним
дорученням від ТОВ ВКФ «АКС» надійшли
на підставі рахунку №37 від 20.03.2012р. (що
вказано у платіжному документі), який
не було надано до перевірки; при
перевірці банківських виписок за
статтею «витрати» встановлено
списання коштів з рахунків позивача на
користь ТОВ ВКФ «АКС і К», ТОВ ВКФ «АКС»,
однак перевіркою не взяті до уваги, так
як не були надані листи від
контрагента або подібні до цього
документи; при цьому, вказані суми
нереалізованих товарних запасів, які
виводяться в грошовій формі, повинні
бути відображені у графах 2 та 11 Книги
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару; перевіркою
правильності визначення
оподатковуваного доходу встановлено
розбіжності між даними перевірки та
даними декларації про майновий стан і
доходи, одержаного за період з 01.01.2012р.
по 31.12.2012р. у розмірі 70083,24 грн.; при
перевірці банківських виписок
встановлено, що позивачем не враховані
при формуванні податкового
зобов'язання за березень 2012р. кошти у
розмірі 3600 грн., що надійшли за
платіжним дорученням від 22.03.2013р. від
ТОВ ВКФ «АКС» у сумі 21600 (з ПДВ) та не
враховані податкові зобов'язання у
розмірі 10250 (ПДВ), що надійшли 19.11.2012р. та
20.11.2012р., при цьому, у призначеннях
платежу відсутні жодні посилання на
конкретні рахунки, накладні, тощо, а
тому зазначено, що перевіркою не
встановлено підстав для рахування
даних повернень як конкретних
повернень за перераховану передплату;
при перевірці первинних документів та
платіжних доручень, оформлених по
операціях з ТОВ ВКФ «АКС», ТОВ ВКФ «АКС
і К» зазначався товар - профіль
оцинкований та ключа суміш СМ-11, які не
були обліковані в товарних запасах
позивача згідно проведеного аналізу
товарного руху на підставі наданих до
перевірки документів на загальну суму
83100 грн., у тому числі профіль
оцинкований на суму - 21600 грн., церезит
см11 на суму 48000 грн., церезит ст.83 на суму
13500 грн., що є порушенням п.12 ст.3, ст.6
Закону №265 та ст.177 ПК України.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 28.11.2013р.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у
справі.

ОСОБА_3 05.03.2002р. зареєстрована як
фізична особа-підприємець виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на
загальній системі оподаткування на
обліку в ДПІ у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська, у перевіряє мий
період була платником податку на
додану вартість, що підтверджується
копією свідоцтва про державну
реєстрацію та матеріалами справи
(а.с.26,115).

У період з 05.08.2013р. по 23.08.2013р. посадовими
особами органу державної податкової
служби на підставі ст.19-1, ст.ст.20,77,82
Податкового кодексу України, згідно
наказу від 19.07.2013р. №95 було проведено
документальну планову виїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2010р. по 31.12.2012р. за результатами якої
складено акт від 02.09.2013р. №718/1701/НОМЕР_1
за висновками якого встановлені
порушення ФОП ОСОБА_3:

- п.187.1 ст.187 та п.п.192.1 ст.192 Податкового
кодексу України, занижено податок на
додану вартість у розмірі 13850 грн.;

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок з доходів фізичних осіб за
2012рік на суму 10512,49 грн.;

- п.12 ст.3, ст.6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» в частині встановлення не
облікованих товарів на загальну суму
83100 грн. (а.с.25-45).

06.09.2013р. позивачем було подано
заперечення на вказаний вище акт
перевірки від 02.09.2013р., який податковою
інспекцією 13.09.2013р. листом №8003/9/1701
було залишено без змін (а.с.49-64, 82-85).

На підставі вищевказаного акту
перевірки, 18.09.2013р. органом державної
податкової служби були прийняті
наступні податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- форми «Р» № за яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
результатами річного декларування у
загальній сумі 13140,61 грн.( основний
платіж -10512,49 грн., штрафна санкція -2628,12
грн.) - (а.с.22);

- форми «Р» № за яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
загальній сумі 17320,50 грн. ( основний
платіж -13850 грн., штрафна санкція - 3462,50
грн.) - (а.с.23);

- форми «Р» № за яким до позивача
застосовані штрафні санкції за
порушення п.12. ст.3, ст.6 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» у сумі 166200 грн. (а.с.24).

Позивач не погоджується з вказаними
рішеннями органу державної податкової
служби та просить їх визнати
протиправними та скасувати
посилаючись на відсутність порушень,
зазначених в акті перевірки від 02.09.2013р.

Заслухавши позивача та представника
відповідача, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За п.п.19-1.1.3 п.19-1.1. ст.19-1 ст.80 Податкового
кодексу України органи державної
податкової наділені повноваженнями
щодо здійснення контролю за
додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(послуги), проведення розрахункових
операцій, а також за наявністю ліцензій
на провадження видів господарської
діяльності, що підлягають ліцензуванню
відповідно до закону, наявністю
торгових патентів та мають право
проводити фактичні перевірки без
попередження платника податків (особи).

Статтею 20 Податкового кодексу України
податковим органам надано право,
зокрема, проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому
цим Кодексом; під час проведення
перевірок вивчати та перевіряти
первинні документи, які
використовуються в бухгалтерському
та податковому обліку, інші
регістри, фінансову, статистичну
звітність, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів, виконанням
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби.

Так, на виконання вказаних вимог,
посадовими особами органу державної
податкової служби, було проведено
перевірку позивача за результатами
якої складено акт від 02.09.2013р. та у ході
перевірки виявлені порушення
позивачем норм ст. 177, ст.187, ст.192 ПК
України та п.12 ст.3, ст.6 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Підставою для вищенаведених висновків
було ненадання позивачем до перевірки
листів від контрагентів або подібних
до цього документів на підтвердження
правомірності повернення коштів на
розрахункові рахунки контрагентів
позивача - ТОВ ВКФ «АКС», ТОВ ВКФ «АКС і
К» та не включення по вказаних
операціях до декларації про майновий
стан і доходи позивача по вказаних
операціях до валового доходу суми
70083,24 грн. та до грошових зобов'язань з
ПДВ суми 13850 грн. і не відображення їх у
податковому обліку - у Книзі доходів і
витрат, КОРО суми нереалізованих
товарних запасів по господарських
операціях з вищевказаними
контрагентами на початок та на кінець
звітного податкового періоду (року),
яка виводиться в грошовій формі,
виходячи із ціни їх придбання та
відображається у графах 2 та 11 Книги
обліку доходів і витрат.

Однак, такі висновки податкового
органу не ґрунтуються на нормах
чинного податкового законодавства,
зроблені без врахування всіх обставин,
що мають значення для прийняття
оспорюваних податкових
повідомлень-рішення та є помилковими.

Щодо порушень позивачем п.187.1 ст.187,
п.п.192.1.1 п.192.1 ст.192 Податкового кодексу
України, слід зазначити наступне.

Згідно до п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
події, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку.

За приписами п.п.192.1.1 п.192.1 ст.192
Податкового кодексу України, якщо
внаслідок такого перерахунку
відбувається зменшення суми
компенсації на користь платника
податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує
суму податкових зобов'язань за
результатами податкового періоду,
протягом якого був проведений такий
перерахунок та надсилає отримувачу
розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму
податкового кредиту за результатами
такого податкового періоду в разі, якщо
він зареєстрований як платник податку
на дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

Як встановлено в судовому засіданні,
так підтверджується і матеріалами
справи, 22.03.2012р. на розрахунковий
рахунок позивача від ТОВ ВКФ «АКС»
згідно платіжного доручення №1113
надійшли грошові кошти в сумі 21600 грн. (з
ПДВ) з призначенням платежу «за профіль
оц. Згідно рахунку №37 від 20.03.2012р. у сумі
18000 грн., ПДВ - 20% - 3600 грн.».

22.03.2012р. від ТОВ ВКФ «АКС» на адресу
позивача надійшло лист за вих. №22/03-01
про повернення коштів в сумі 21600 грн. у
зв'язку з тим, що платіж відправлений
помилково (а.с.68).

Оскільки будь-яких договірних відносин
у позивача з ТОВ ВКФ «АКС» станом на
22.03.2012р. не існувало, позивач 23.03.2012р.
вказаний платіж повернула без
врахування у своїх податкових
зобов'язаннях як помилково
перерахований, що підтверджується
матеріалами справи.

В подальшому, 15.11.2012р. між ТОВ «ВКФ «АКС
і К» та ФОП ОСОБА_3 був укладений
договір поставки №2151101 за умовами
якого позивач, як постачальник,
зобов'язувалася передати у власність
ТОВ ВКФ «АКС і К» як покупця товар
(церезит см11) у кількості 1200 мішків за
ціною 40,00 грн., в т.ч. ПДВ, та церезит ст83
у кількості 300 мішків за ціною 45,00 грн., в
т.ч. ПДВ, а покупець зобов'язувався
прийняти товар та в повному обсязі
оплатити його.

Також, за умовами п.3.4 вказаного вище
договору, передбачено, що покупець має
право письмово відмовитися частково
або повністю від отримання товару не
пізніше, ніж за 2 дні до визначеної дати
поставки. У разі відмови покупця від
отримання товару Постачальник
(позивач) повинен здійснити повернення
грошових коштів, що надійшли на рахунок
постачальника від покупця на виконання
вказаного договору (а.с.72).

Згідно Додатку № 1 до вказаного
договору від 15.11.2012р. було встановлено
графік платежів від покупця на користь
постачальника за умовами якої покупець
сплачує грошові кошти у сумі 37500,00 грн. у
строк не пізніше 26.11.2012р.; покупець
сплачує грошові кошти у сумі 24000,00 грн.
не пізніше 31.03.2013р.; постачальник надає
покупцю відстрочку платежу за останню
партію товару у сумі 24000 грн. до 31.03.2013р.
та постачальник зобов'язується не
підвищувати ціни та товар у разі сплати
покупцем грошових коштів за товар не
пізніше 31.03.2013р.(а.с.73).

На виконання вищевказаного договору,
19.11.2012р. позивачем були надані на адресу
покупця рахунок на оплату №2191101 від
19.11.2012р. за церезит см11 у кількості 1200
шт. на суму 48000 грн. та за церезит ст83 у
кількості 300шт на суму 13500 грн.,
загальна сума становить 61500 грн.

Покупцем - ТОВ ВКФ «АКС і К» 19.11.2012р. було
здійснено оплату за вищевказаним
рахунком на рахунок позивача у сумі 24000
грн. згідно платіжного доручення №249
від 19.11.2012р. та 20.11.2012р. також
перераховані грошові кошти у сумі 37500
грн. за платіжним дорученням №250 від
20.11.2012р.

Однак, як вбачається із наявної в
матеріалах справи копії листа покупця,
який було надіслано позивачеві 21.11.2012р.
за №21/11-01, ТОВ ВКФ «АКС і К» повідомило
про те, що ним у платіжних дорученням №
249 та № 250 було допущено помилки та
просило вважати платіж за договором
№2151101 від 15.11.2012р., окрім того, покупець
просив повернути грошові кошти у суму
24000 грн., оскільки цей платіж було
зроблено покупцем без врахування
додатку № 1 від 15.11.2012р. до договору,
яким передбачалася сплата вказаного
платежу до 31.03.2013р. (а.с.65).

Враховуючи вказаний лист, позивач
21.11.2012р. повернула із сплаченої суми 37500
грн. на розрахунковий рахунок платіж у
розмірі 24000 грн., що підтверджується
копією листа від 21.11.2012р.(а.с.69).

В подальшому, покупець у відповідності
до умов п.3.4 договору листом від 29.11.2012р.
та 21.12.2012р. відмовився від договору
поставки та просив повернути
перераховані кошти як передплату у
сумі 13500 грн. (залишок суми від 37500 грн.)-
(а.с.66-67).

30.11.2012р. позивач повернула кошти як
помилково перераховані на
розрахунковий рахунок покупця - ТОВ ВКФ
«АКС і К» у сумі 13500 грн. (а.с.71).

Позивачем за зазначеними платежами
були виписані податкові накладні, які
були відображені у податкових
зобов'язаннях позивача з ПДВ за
листопад 2012р., які в подальшому у
відповідності до вимог ст.192 ПК України
були відкориговані шляхом надання
відповідного розрахунку коригування
податкових зобов'язань, які були
враховані у податковому обліку та
надані в тому числі і покупцю, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами (а.с.86-106).

Отже, як встановлено в судовому
засіданні, за вищевказаним договором
та платежами між сторонами не було
здійснено поставку товару,
обумовленого договором поставки від
15.11.2012р. у зв'язку з відмовою покупця від
договору, а грошові кошти,
перераховані покупцем позивачеві як
постачальнику товару, були повернуті -
21.11.2012р., 30.11.2012р. Разом з тим,
посилання відповідача на не надання до
перевірки листів, які б підтверджували
правомірність повернення
перерахованих грошових коштів
позивачем як помилково перерахованих
є безпідставними, оскільки як
вбачається із матеріалів справи та
копії заперечень на акт перевірки, який
був наданий податковій інспекції, що не
заперечувалось представником
відповідача в судовому засіданні, в
додатках до заперечень на акт
перевірки були надані і відповідні
листи, які містили підстави для
повернення перерахованих коштів,
оскільки покупець вимагав повернути
перераховані кошти від позивача у
зв'язку з відмовою від договору(а.с.49-64).

З огляду на викладені обставини справи,
які підтверджуються відповідними
вищенаведеними первинними
бухгалтерськими документами, суд
приходить до висновку про відсутність
порушень позивачем п.187.1 ст.187 ПК
України.

Щодо порушень позивачем п.177.2 ст.177 ПК
України слід зазначити наступне.

Згідно п.177.2 ст. 177 ПК України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка в грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Оскільки судом встановлено в судовому
засіданні та підтверджено матеріалами
справи, не спростовано представником
відповідача в судовому засіданні,
факти повернення грошових коштів в
загальній сумі 83100 грн. на розрахункові
рахунки ТОВ «ВКФ «АКС», ТОВ «ВКФ АКС і
К», які підтверджуються належними
документами, відсутність будь-яких
господарських операцій за вказаними
платежами між вказаними сторонами,
зокрема, поставок товару, а тому
відсутні і підстави для донарахування
позивачеві податку на доходи за
порушення п.177.2 ст. 177 ПК України з
огляду на те, що судом не встановлено
отримання позивачем будь-яких доходів
за вищевказаними платежами.

Зазначені факти не були спростовані
відповідачем в судовому засіданні та
будь-яких доказів, які б свідчили про
отримання товару позивачем за
вказаними вище операціями з
перерахування коштів, який би давав
підстави для висновків про отримання
позивачем доходу від поставок товарів
суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку
і про відсутність порушень позивачем
норм п.177.2 ст.177 ПК України, що свідчить
про протиправність донарахування
відповідачем грошових зобов'язань
позивачу за вказані порушення.

Щодо порушень позивачем п.12. ст.3, ст.6
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» слід зазначити
наступне.

Згідно п.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти господарювання які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі ( із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі,громадського
харчування та послуг зобов'язання,
зокрема, вести у порядку, встановленому
законодавством,облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації,здійснювати продаж лише тих
товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(надання послуг).

Статтею 6 вказаного вище Закону,
передбачено,що облік товарних запасів
фізичною особою-підприємцем ведеться
у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридична особою ( її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
встановленому відповідним
національним положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Як зазначено у висновках акту
перевірки від 02.09.2013р. та також
підтверджено і представником
відповідача в судовому засіданні,
підставою для нарахування позивачеві
штрафної санкції за вказане порушення
в сумі 166200 грн.є те, що позивач не
здійснила облік товарних запасів у
КОРО в частині товарних запасів на суму
83100 грн., а саме: профіль оцинкований на
суму 21600 грн., церезит см11 у кількості 1200
шт на суму 48000 грн., церезит ст83 у
кількості 300 шт на суму 13500 грн.

Однак, такі висновки податкового
органу не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства України з
огляду на те, що відповідачем не
встановлено отримання вказаних
товарів на вищевказану суму позивачем
за актами приймання-передачі чи
видатковими накладними та з
урахуванням того, що судом встановлено,
що на зазначену суму товар не
поставлявся контрагентам - ТОВ ВКФ
«АКС» та ТОВ «ВКФ АКС і К», а, як
наслідок, і не придбавався позивачем
для подальшої його реалізації.

Слід також зазначити, що книга обліку
розрахункових операцій (КОРО) не
передбачає внесення у неї даних про
обліковані товари. Так, КОРО
складається із 2 розділів, а саме:
Розділ 1 - фіскальні звітні чеки, що
містить надрукований РРО Z-звіт денний;
Розділ 2 - облік руху готівки та сум
розрахунків, який містить наступні
графи: дата, номер Z-звіту (номер
розрахункової книжки); сума готівки,
службове внесення; службова видача;
сума розрахунків; загальна; за ставкою
ПДВ 20%; сума ПДВ; видано при поверненні
товару.

З наведеного видно, що зміст КОРО не
містить розділів для обліку товарних
запасів.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про
протиправність висновків податкової
інспекції про не облік позивачем
товарних запасів у КОРО в порушення
вимог п.12 ст.3 вищевказаного Закону, а як
наслідок і протиправність прийнятого
оспорюваного рішення про застосування
до позивача штрафної санкції у розмірі
166200 грн.

Також, судом враховуються і висновок
експертного економічного дослідження
№2311/2312-13 від 15.10.2013р., складені
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз, яким
встановлено, що висновки акту
перевірки від 02.09.2013р. №718/1701/НОМЕР_1
щодо порушення ФОП ОСОБА_3 п.187.1 ст.187,
п.п.192.1.1 ст.192, п.177.2 ст.177 ПК України та п.12
ст.3, ст.6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» документально не
підтверджуються (а.с.125-128).

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представником відповідача у ході
судового розгляду справи не доведено
належними та допустимими доказами
правомірність та законність прийнятих
відповідачем оскаржуваних
повідомлень-рішень, в тому числі і
застосування до позивача штрафної
санкції.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтями 7,8, 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що принципами здійснення
правосуддя в адміністративній справі
є: верховенство права, законність,
рівність усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та Законів
України.

Приймаючи до уваги викладене та з
урахуванням ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку про
те, що оспорювані рішення, прийняті
відповідачем не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, не обґрунтовано, без
врахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, а тому
є протиправними та підлягають
скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

З огляду на наведене, підлягають
стягненню з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1967 грн.
00 коп., сплачені позивачем згідно
квитанції № 3 від 04.10.2013р. (а.с.116).

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160,
161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд - -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 18.09.2013р. №,
№, № - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 18.09.2013р.
№, №, №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) - судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1967 грн. 00 коп.( одна тисяча
дев'ятсот шістдесят сім грн. 00 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
12.12.2013р.

Суддя С.О. Конєва