Справа № 826/16179/13-а
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2013-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2013 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі судді Григоровича П.О.,
розглянув в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер Спайс»до
проКиївської міжрегіональної митниці
Міндоходів визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості №100250000/2013/600524/2 від
09.08.2013 в частині.ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мастер Спайс»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів
№100250000/2013/600524/2 від 09.08.2013 в частині
визначення вартості товару
«зневоднений (сушений) часник в
зубчиках, сорту А-6250кг. Код УКТЗЕД -
Ухвалою суду від 14.10.2013 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 31.10.2013, яке в подальшому відкладалось
з метою отримання додаткових доказів
по справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, в порушення норм Митного
кодексу України, було необґрунтовано
використано метод 2В визначення митної
вартості товарів, які переміщувались
позивачем через митний кордон України,
що призвело до того, що митна вартість
товару була значною мірою збільшена.
Позивач також зазначає, що у
відповідача не було підстав для
непогодження із заявленою ним митною
вартістю, визначеною за основним
методом №1 (ціною договору), а тому
оскаржуване рішення підлягає
Представник відповідача проти позову
заперечував та просив суд в позові
відмовити, посилаючись при цьому на
недотриманні позивачем вимог п.8 ч.1 ст.53
МК України в частині надання всіх
необхідних для митного оформлення
Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з урахуванням письмового
клопотання представників сторін,
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
13 січня 2011 між ТОВ «Мастер Спайс»
(Покупець) та AMUL DEHYDRATION (Продавець)
укладено контракт купівлі-продажу
№AD/O2/2011, за яким продавець
зобов'язується продати, а покупець
купити товари в асортименті.
Асортимент, кількість та ціна
вказуються в інвойсі до даного
Згідно з інвойсом №AD/1304 від 06.07.2013
Продавець і Покупець узгодили
асортимент, кількість та ціну товару.
Платіжними дорученнями №54 та №55 ТОВ
«Мастер Спайс» перерахувало узгоджену
вартість в 40 635,24 USD на користь AMUL DEHYDRATION.
08.08.2013 ТОВ «Мастер Спайс» подано до
митного органу вантажно-митну
декларацію (ВМД) за формою МД-2 на митне
оформлення партії товару в режимі
«Імпорт-40», зокрема:
- «Зневоднений (сушений) часник в
зубчиках, сорту А - 6250 кг. Код УКТЗЕД
Позивачем визначено митну вартість
товару на рівні 1кг вантажу-1,08$
До митної декларації позивачем надано
документи, вказані в гр. 44 ВМД ф.МД-2, які,
на думку декларанта, повністю
підтверджують вартісні характеристики
товару: контракт купівлі-продажу
№AD/02/2011 від 13.01.2011р., інвойс, банківські
платіжні документи на оплату товару,
транспортні документи.
09.08.2013р. Митницею винесено рішення про
коригування митної вартості
№100250000/2013/600524/2, згідно якого
контролюючим органом скориговано
митну вартість вказаного вище товару
(часнику) на рівні - 3,41$ за 1кг.
Загальну вартість вказаного товару
вартості товару за контрактом).
Отже, митницею донараховано митну
в 116 233,32 грн. за курсом НБУ на момент
Правова позиція позивача полягає в
тому, що надані до декларування товару
документи повністю підтверджують
правомірність визначення митної
вартості імпортованого товару
(часнику) за 1 (основним) методом за
Окружний адміністративний суд м. Києва
критично ставиться до таких тверджень
позивача, враховуючи наступне.
Як вбачається зі змісту гр.33
оспорюваного рішення про коригування
митної вартості товарів, митну
вартість імпортованих товарів не
можливо визначити за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), оскільки надані
позивачем документи, зазначені у
частині 2 ст.53 МК України не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
Зокрема, контролюючим органом
встановлено, що позивачем не надано
страхових документів по доставці
вантажу, хоча за умовами CIF (Odessa)
страхування товару є обов'язковим. До
того ж, позивачем не надано інформації
стосовно вартості отримання
сертифікату про походження товару.
Враховуючи зазначені обставини,
відповідно до ч.3 ст.53 МК України
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів запропоновано позивачу
надати додаткові документи, що можуть
підтвердити заявлену митну вартість, а
- договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
- виписку з бухгалтерської
- ліцензійний чи авторський
договір покупця, що стосується
оцінюваних товарів та є умовою продажу
- каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини;
- копію митної декларації країни
Втім, у встановлений митним органом
строк позивачем надано лише копію МД
країни походження, що підтверджується
листом від 09.08.2013 митного брокера ТОВ
«Імекс Груп Логістик», згідно якого
зазначено, що процедуру консультацій
проведено. Надати додаткові документи
для підтвердження митної вартості
(окрім МД країни відправлення) не має
Суд не приймає до уваги посилання
позивача на надання ТОВ «Мастер Спайс»
додаткових (витребуваних митницею)
документів листом від 22.08.2013 (отриманий
митницею 28.08.2013), адже вирішуючи справу
по суті заявлених позовних вимог, суд
перевіряє відповідність оскаржуваного
акта індивідуальної дії вимогам ч.3 ст.2
КАС України, тобто законність його
прийняття з огляду на документи, що
фактично були надані позивачем, а не ті
(документи), які були надані позивачем
на власний розсуд в майбутньому.
При цьому, відхиляючи правову
позицію заявника даного
адміністративного позову, суд звертає
увагу на наступні положення Митного
Відповідно до ч.2 ст.53 МК України
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
Як вбачається зі змісту п.4.1. Контракту,
сторонами погоджено, що ціни на товар
по всій номенклатурі розуміються на
Відповідно до Інкотермс2010, умови
поставки CIF передбачають, що продавець
несе ті ж обов'язки, що за умовами CFR,
проте він повинен забезпечити морське
страхування від ризику загибелі або
пошкодження товару під час
перевезення, продавець укладає договір
страхування і виплачує страховику
страхову премію. Покупець повинен
прийняти до відома, що згідно з умовами
CIF від продавця потрібно лише
забезпечення страхування на
Продавець зобов'язаний за власний
рахунок застрахувати вантаж у
відповідності з договором
купівлі-продажу, на умовах надання
права покупцю або іншій особі, що
володіє страховим інтересом відносно
товару, заявляти вимоги безпосередньо
до страховика, а також надати покупцю
страховий поліс або інший доказ
страхового покриття.
Договір страхування має бути укладений
із страховиками або страховою
компанією, що користуються доброю
репутацією, та, за відсутності прямої
домовленості сторін про інше, на умовах
мінімального страхового покриття
відповідно до Умов страхування
вантажів (Institute Cargo Clauses) Інституту
Лондонських Страховиків (Institute of London
Underwriters) або будь-якого подібного зводу
правил. Тривалість періоду страхового
покриття обумовлюється статтями Б.4 і
Б.5. За вимогою покупця і за його
рахунок, продавець зобов'язується, де
це можливо, забезпечити страхування
від військових ризиків, ризиків,
пов'язаних із страйками, повстаннями та
іншими громадськими хвилюваннями.
Мінімальне страхування повинне
покривати ціну договору
купівлі-продажу плюс 10 відсотків (тобто
110 %) і бути обумовленим у валюті
договору купівлі-продажу.
При цьому, згідно п.А10 CIF Інкотермс - 2010
продавець зобов'язаний, на прохання, за
рахунок і на ризик покупця, надати йому
всіляке сприяння в одержанні будь-яких
документів чи еквівалентних їм
електронних повідомлень (інших, ніж
зазначені в статті А.8), що видаються чи
передаються у країні відправлення
та/або походження товару, яких може
потребувати покупець для імпорту
товару і, в разі необхідності, для його
транзитного перевезення через будь-яку
Продавець зобов'язаний забезпечити
покупця, на його вимогу, інформацією,
необхідною для оформлення будь-якого
додаткового страхування.
Втім, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем, в порушення п.8 ч.2
ст.52 МК України та Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати
«Інкотермс-2010» до митного оформлення
товару не надано доказів здійснення
страхування імпортованого товару, хоча
на умовах CIF Odessa, як то зазначено в гр.33
оскаржуваного рішення, таке є
Тобто, складові митної вартості на
умовах поставки (CIF), в даному випадку,
не можуть бути підтверджені за
відсутності доказів страхування
товару, внаслідок чого суд
погоджується з позицією митного органу
з приводу неможливості визначення
митної вартості імпортованого товару
Частиною першою та другою ст.54 МК
України передбачено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст.
Частиною п'ятою ст. 54 МК України
передбачено, що митний орган з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
- упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;
- у випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;
- у випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів;
- проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;
- звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
- застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.
Зокрема, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
- неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
- надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості (ч. 6 вказаної статті).
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Відповідно до ч. 9 ст. 55 МК України у разі
надання декларантом або уповноваженою
ним особою додаткових документів
митний орган розглядає подані
додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.58 МКУ, митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.
Це безпосередньо стосується таких норм
міжнародного права, як стаття VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року (далі ГАТТ).

Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ встановлено,
що оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару.

Згідно з пунктом 2 (b) статті під
«дійсною вартістю» повинна розумітися
ціна, за якою такий або аналогічний
товар продається або пропонується для
продажу при нормальній ході торгівлі в
умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути
визначена відповідно до пункту (b),
оцінка для митних цілей повинна
ґрунтуватися на найближчому
еквіваленті, який може бути
встановлений.

Таким чином, митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товару
повинен впевнитися, що заявлена
декларантом митна вартість товару
ґрунтується на дійсній вартості.

Згідно з ст. 17 Угоди про застосування
статті VII ГАТТ ніщо не повинно
тлумачитись так, що обмежує або ставить
під сумнів право митних адміністрацій
упевнитися в істинності або точності
будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей митного
оцінювання.

Оскільки позивачем у встановленому
порядку не підтверджено заявлену митну
вартість товару, як того вимагає закон,
та враховуючи наявну в митниці цінову
інформацію, застосувати перший метод
визначення митної вартості було
неможливо. Отже, визначення митної
вартості правомірно здійснено
відповідно до вимог законодавства
шляхом послідовного використання
методів визначення митної вартості, в
даному випадку - методу 2В.

Верховний суд України при розгляді
справи аналогічної категорії (визнання
протиправними та скасування рішень про
визначення митної вартості товарів), а
саме в постанові від 10.04.2012 у справі №
21-52а12 за позовом відкритого
акціонерного товариства «Грета» до
Східної митниці Державної митної
служби України, Головного управління
Державного казначейства України в
Донецькій області про визнання
протиправними та скасування рішень,
дійшов до висновку, що митниця може
вимагати, а суб'єкт господарювання має
надати лише належні документи для
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи, що в наданих документах
виявлені неточності та розбіжності
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів не мала підстав для
підтвердження митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Приписами статті 57 МК України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

- а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

- б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

- в) на основі віднімання вартості;

- г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

-ґ) резервний.

Основний метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції) не був
застосований, оскільки у митного
органу визначенні митної вартості
товару була наявна інформація, яка
привела до виникнення обґрунтованих
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та ненадання позивачем
належних додаткових документів для
підтвердження заявленої митної
вартості.

Частиною другою ст. 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально (в даному
випадку -в відсутні документи, що
підтверджують страхування) або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Методи визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних товарів
та за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів не
використовувались у зв'язку з
відсутністю цінової інформації у
митного органу щодо митної вартості
ідентичних та подібних (аналогічних)
товарів, які імпортуються в Україну з
тієї ж країни і час імпорту яких
збігається з часом імпорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього.

Митницею був застосований метод 2В, з
урахуванням вимог ст.60 МК України
(МД№100250000/2012/634191 від 18.06.2012).

З урахуванням досліджених у судовому
засіданні документів, наданих
сторонами, суд погоджується з позицією
відповідача щодо неможливості
визначення митної вартості товару за
ціною договору та необхідністю
застосування методу 2В щодо визначення
митної вартості товару, імпортованого
позивачем.

Аналізуючи вищевказане, суд вважає, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності визначеної
митної вартості товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Митний орган може вимагати, а декларант
має надати лише належні документи для
перевірки та підтвердження
правильності зазначеної митної
вартості товару.

Надання неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог митного
органу щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Митні органи, відповідно до покладених
на них завдань, забезпечують контроль
за виконанням законодавства України з
питань митної справи й справлянням
податків і зборів та інших завдань,
покладених на митну службу України.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів проводиться
митним органом, що здійснює митне
оформлення товарів із застосуванням
різних форм митного контролю згідно з
положеннями Митного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що рішення про коригування
митної вартості товарів №100250000/2013/600524/2
від 09.08.2013 прийнято відповідачем у
відповідності та у межах чинного
законодавства, а тому підстав для їх
скасування у суду немає.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, дійшов
висновку, що позовні вимоги, в даному
випадку, є необґрунтованими та такими,
що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 КАС України. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя

П.О. Григорович