Справа № 357/937/13- а
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2013-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/937/13- а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючий - суддя Дмитренко
А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Озернянської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області, 3-ї особи:
ОСОБА_2, прокуратура Київської області,
про визнання рішення суб'єкта владних
повноважень протиправним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 22.01.2013 року звернулася до суду з
вказаним позовом мотивуючи тим, що їй
на праві приватної власності належить
будинок АДРЕСА_1, із земельною ділянкою
площею 0,3164 га, на якій розташований її
будинок, господарські будівлі та
споруди, межує земельна ділянка площею
0,1886 га, яка належить їй на праві
постійного користування, вона її
тривалий час використовувала під
город, а на даний час ця ділянка
безоплатно передана у власність 3-ї
особи ОСОБА_2, що позивач вважає
незаконним. Її батько ОСОБА_3 ще до
війни працював у колгоспі «Н-Життя»
с.Озірно /на той час/, згідно протоколу
виробничої наради колгоспу від 18.04.1944
року колгоспникам, які працювали до
війни і мали городи 60 соток, їм і
залишити, її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
вона вважає, що після смерті батька
право на користування земельною
ділянкою перейшло до неї в порядку
спадкування, але, як їй стало відомо,
згідно рішення Озернянської сільської
ради від 20.11.2009 року ОСОБА_2 надано
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
орієнтовною площею 0,20 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_1, для ведення
особистого селянського господарства,
цей дозвіл надано тоді, коли
користувачем земельної ділянки була
позивач, вона не надавала своєї згоди
на вилучення у неї земельної ділянки,
її межі ніколи не встановлювалися та
документально не закріплювалися, а
тому вона вважає, що відповідач
неправомірно надав дозвіл на розробку
технічної документації 3-й особі по
справі ОСОБА_2 Позивач просила суд
визнати протиправним і скасувати п.28
рішення Озернянської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області № 25-215 від 20.11.2009 року в частині
надання дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
орієнтовною площею 0,20 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_2.

За ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду від 03.04.2013 року
було закрито провадження у даній
справі, оскільки справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Але згідно ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.09.2013 року апеляційну скаргу
позивача задоволено, вказану ухвалу
про закриття провадження у справі
скасовано, направлено справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача -сільський
голова с.Озерна Антонюк В.І. позов не
визнав, пояснив, що земельна ділянка
площею близько 0,20 га по АДРЕСА_1, яка
була передана у приватну власність
ОСОБА_2, перебувала у його користуванні
ще з 1986 року, згідно погосподарської
книги сільської ради за 1993 рік, за
позивачкою числиться 0,30 га земельної
ділянки, а 0,20 га земельної ділянки
числиться за ОСОБА_2, до спадкоємців
право на земельну ділянку переходить
тоді, коли сам спадкодавець мав у
власності цю земельну ділянку, після
смерті ОСОБА_5 від спадкоємців до сесії
сільської ради заяв про надання
земельної ділянки у постійне
користування чи у власність не
надходило, згідно норм ЗК України
ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою
щодо приватизації земельної ділянки,
сесія ради, розглянувши його заяву,
винесла відповідне рішення.

Представник 3-ї особи ОСОБА_2 у
вирішенні спору покладалася на розсуд
суду, пояснила, що ОСОБА_2 був членом
колгоспу і йому ще у 1986 році надали у
користування спірну земельну ділянку,
якою він користується по даний час, між
земельною ділянкою позивачки та
земельною ділянкою ОСОБА_2 встановлена
межа, спорів з приводу
землекористування до 2009 року між ними
ніколи не виникало, а після того, як
ОСОБА_2 звернувся із заявою до
сільської ради щодо приватизації
земельної ділянки і про це довідалася
позивач, між ними склалися неприязні
стосунки.

Представник прокуратури Київської
області, як 3-ї особи по справі, в судове
засідання не з'явився, про час розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Заслухавши пояснення представників
сторін та 3-ї особи, оглянувши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що
позивачці ОСОБА_1 належить на праві
власності жилий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, що стверджується
копією цього свідоцтва, оформленого
29.09.1994 року державним нотаріусом
Білоцерківської державної
нотаріальної контори Янушевською В.М.,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-2525
/а.с.7/.

Згідно копії кадастрового плану
земельної ділянки в матеріалах справи
/а.с.151/, у фактичному користуванні
позивачки перебуває земельна ділянка
біля будинку площею 0,2500 га.

В судовому засіданні також
встановлено, що згідно рішення 25 сесії
5-го скликання Озернянської сільської
ради Білоцерківського району
Київської області від 20.11.2009 року
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки :
орієнтовною площею 0,36 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого
селянського господарства, та
орієнтовною площею 0,20 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_2 /п.28 рішення/, що
слідує з виписки з даного рішення
сільської ради /а.с.152/.

На підставі вказаного рішення
Озернянської сільської ради на ім'я
ОСОБА_2 виготовлено державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 883147 площею 0,1886 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення земельної
ділянки-для ведення особистого
селянського господарства, державний
акт зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 27.10.2010 року, що
стверджується копією цього державного
акту /а.с.30/.

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

А за ч.2 цієї статті, право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується: цивільно-правовою
угодою щодо відчуження земельної
ділянки, укладеною в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою; свідоцтвом про право на
спадщину.

Отже, згідно приписів вищенаведених
правових норм ОСОБА_2 набув право
власності на вказану вище земельну
ділянку.

Позивач звертається до суду з даним
позовом та оскаржує вказане вище
рішення Озернянської сільської ради в
частині надання дозволу ОСОБА_2 на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право власності на
земельну ділянку орієнтовною площею 0,20
га, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, для ведення особистого
селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог
представники позивача в суді
посилаються на те, що спірну земельну
ділянку було надано батькові позивачки
ОСОБА_5, який працював у колгоспі ще до
війни, а потім після його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування всією
земельною ділянкою перейшло до
позивачки, як спадкоємця за заповітом.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Згідно протоколу № 4 виробничої наради
колгоспу «Н-Життя» с.Озірно від 18.04.1944
року було вирішено колгоспникам, які
працювали до війни і мали городи 60
соток, так і залишити, новим членам
колгоспу виділити по 30 соток під
городи, робітникам, які проживають на
території колгоспу, залишити по 15
соток, а решту городів відрізати до
масиву земель колгоспу, що слідує з
копії цього протоколу /а.с.13-15/, який
було надано архівним відділом
Білоцерківської районної державної
адміністрації Київської області.

З довідки архівного відділу
Білоцерківської райдержадміністрації
від 11.05.2010 року № 58 /а.с.16/ також
вбачається, що колгосп «Нове Життя»
с.Озірно в послідуючому після
об'єднання перейменовано в колгосп
«Комуніст».

Згідно записів земельно-шнурової книги
№ 1 колгоспу «Комуніст» с.Озірно, яка
оглядалася в судовому засіданні,
виписка з якої є в матеріалах справи
/а.с.17-19/, під № 414 значиться ОСОБА_3,
всього землі-0,50 га, запис закреслено
олівцем і вказано -вибув.

З довідки Озернянської сільської ради
від 20.10.2009 року № 02-11-182 /а.с.21/
вбачається, що після того, як ОСОБА_5
вибув з членів колгоспу, в його
користуванні залишилося 0,30 га
земельної ділянки, з того часу
земельною ділянкою площею 0,20 га по
АДРЕСА_1 користується на праві
постійного користування і сплачує
земельний податок ОСОБА_2

В земельно-кадастровій книзі
Озернянської сільської ради з 1993 року
за позивачкою ОСОБА_1 числиться 0,30 га
земельної ділянки в постійному
користуванні за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що будь-які інші
документи щодо надання у користування
земельної ділянки ОСОБА_5, позивачці
ОСОБА_1, 3-й особі ОСОБА_2 в сільській
раді відсутні.

Але з пояснень представника позивача
ОСОБА_7, пояснень представника 3-ї особи
ОСОБА_8 встановлено, що спірну земельну
ділянку ще з 1986-1988 років використовує
постійно ОСОБА_2, тобто, ще за життя
батька позивачки 3-я особа ОСОБА_2 вже
користувався цією земельною ділянкою,
яку йому було надано як члену колгоспу,
що пояснила в судовому засіданні його
представник, а доказів того, що такі дії
ОСОБА_2 оскаржувалися позивачкою або її
батьком, суду не надано.

Отже, фактично на момент смерті батька
позивачки в його користуванні була
земельна ділянка розміром 0,30 га біля
будинку АДРЕСА_1, земельна ділянка саме
такого розміру рахується за позивачкою
ОСОБА_1 з 1993 року по записах в
земельно-кадастровій книзі сільської
ради за період з 1993 року.

Як вказано вище в постанові, після
смерті ОСОБА_5 спадщину за заповітом
прийняла позивачка ОСОБА_1

Представники позивача посилалися в
суді на те, що до позивачки перейшло
також в порядку спадкування право на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 тих
розмірах, в яких ця земельна ділянка
надавалася в користування самому
спадкодавцю, а саме-0,50 га.

Відповідно до ст.30 ЗК України 1990 року,
який діяв на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_5,при переході права
власності на будівлю і споруду разом
з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67
цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до
вимог статті 23 цього Кодексу.

А як передбачено ст.67 цього Кодексу,
громадянам за рішенням сільської,
селищної, міської Ради народних
депутатів передаються у власність
або надаються у користування
земельні ділянки для будівництва
індивідуальних жилих будинків,
господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) повинен бути не
більше: у сільських населених пунктах
- 0,25 гектара, селищах міського типу -
0,15 гектара, а для членів колективних
сільськогосподарських підприємств і
працівників радгоспів - не більше 0,25
гектара, у містах - 0,1 гектара.

Нормами ЗК України 1990 року було також
передбачено надання земельних ділянок
у власність або користування громадян
для ведення особистого підсобного
господарства.

Таким чином, до позивачки як спадкоємця
ОСОБА_5, після переходу права власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1 могло
перейти право на користування
земельною ділянкою біля будинку у
вказаних вище розмірах, з відповідними
заявами до сільської ради про надання
їй земельної ділянки у користування
або передачу її у власність позивач
після оформлення спадщини на будинок
не зверталася.

При цьому необґрунтованими суд вважає
посилання представників позивача на
те, що в даному випадку вказані норми
права не застосовуються, оскільки
спірна земельна ділянка була надана
ОСОБА_5 для ведення городництва.

Так, жодних доказів з приводу того, для
яких саме цілей була надана земельна
ділянка ОСОБА_5, суду не надано, в
земельно-шнуровій книзі колгоспу
«Комуніст» не вказується на цільове
призначення земельної ділянки, а судом
встановлено, що вся земельна ділянка,
якою користувався спадкодавець,
знаходилася біля будинку по АДРЕСА_1.

А тому суд вважає, що до спірних
правовідносин мають застосовуватися
саме вищенаведені правові норми.

Крім того, спадкодавець ОСОБА_5 не
оформив за життя своє право власності
або право користування земельною
ділянкою у встановленому порядку,
оскільки за ст.23 ЗК України 1990 року
право власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами.

Нормами ЗК України 1970 року, зокрема,
ст.63 цього Кодексу було передбачено, що
кожний колгоспний двір має право на
присадибну земельну ділянку, яка
надається в порядку і в межах норм,
передбачених статутом колгоспу.

Присадибна земельна ділянка
надається для будівництва житлового
будинку, господарських будівель, під
город, сад та на інші потреби. До
присадибної ділянки входить вся площа,
в тому числі і зайнята будівлями.

Присадибна ділянка не може
передаватися в користування іншим
особам або оброблятися з застосуванням
найманої праці.

За ст.20 цього Кодексу право колгоспного
двору на присадибну ділянку
засвідчується записом в земельній
шнуровій книзі колгоспу. Право
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських,
селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до ст. 66 ЗК України 1970 року
при вибутті або виключенні з колгоспу
всіх членів колгоспного двору
присадибна земельна ділянка
зменшується до розмірів, передбачених
статтею 78 цього Кодексу для не членів
колгоспу.

Таким чином, необґрунтованими є
посилання представників позивача на
те, що за батьком позивачки збереглася
присадибна земельна ділянка у тих
розмірах,в яких вона була йому надана
під час роботи в колгоспі.

А як вказано вище, згідно записів в
погосподарській книзі сільської ради,
ця земельна ділянка зменшилася до 0,30
га.

Щодо прав 3-ї особи ОСОБА_2 на спірну
земельну ділянку, то судом
враховуються наступні обставини, а
саме: спірною земельною ділянкою
ОСОБА_2 постійно користується ще з 1986-1988
року, в 2009 році в порядку, установленому
ст.118 діючого ЗК України в редакції 2001
року, він звернувся з відповідною
заявою щодо приватизації цієї
земельної ділянки до Озернянської
сільської ради, а згідно оскаржуваного
позивачкою рішення сільської ради від
20.11.2009 року йому було надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право власності на спірну
земельну ділянку.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України в редакції,
яка діяла на листопад 2009 року,
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

За ч.2 цієї статті, рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймаються у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

На час винесення оскаржуваного рішення
Озернянської сільської ради діяла
також постанова КМ України від 05.08.2009
року № 844 «Деякі питання реалізації
права власності на землю громадянами
України», якою було затверджено
Порядок безоплатних оформлення та
видачі громадянам України державних
актів на право власності на земельні
ділянки, а цим Порядком визначено
спрощену процедуру безоплатних
оформлення та видачі громадянам
України у 2009 році та наступних роках
державних актів на право власності на
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель, ведення
особистого селянського господарства в
межах населених пунктів та ведення
садівництва у розмірах, визначених ст.
121 ЗК України, після прийняття рішення
про передачу громадянам безоплатно у
приватну власність земельних ділянок.

Відповідно до п.3 Порядку у разі
відсутності рішення про передачу
земельної ділянки у власність
громадянина, який отримав її у
користування до дня набрання чинності
ЗК України, громадянин звертається із
заявою про передачу йому у власність
такої земельної ділянки до
відповідного органу місцевого
самоврядування.

Відповідний орган місцевого
самоврядування невідкладно приймає
рішення щодо надання дозволу на
виготовлення технічної документації з
наступним затвердженням зазначеної
документації та наданням земельної
ділянки у власність відповідно до
вимог ч.2 ст.118 та в межах норм,
визначених ст.121 ЗК України.

Підпунктом «б» ч.1 ст.121 ЗК України
передбачено розмір земельної ділянки,
яка може бути безоплатно передана
громадянину із земель державної або
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства,
-не більше 2,0 гектара.

А згідно ст.12 ЗК України саме до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Отже, Озернянською сільською радою
було прийняте оскаржуване рішення в
межах її повноважень, рішення
приймалося щодо земельної ділянки, яка
перебувала тривалий час у користуванні
саме 3-ї особи ОСОБА_2, а не позивачки,
оскільки, як вказано вище, спірною
земельною ділянкою позивач взагалі
після смерті її батька не
користувалася, також до неї і не могло
перейти право на користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 розміром
до 0,20 га відповідно до правових норм,
які діяли на той час, а тому згода
позивачки на передачу у власність
ОСОБА_2 спірної земельної ділянки не
була потрібна.

Суд не приймає до уваги, як
необґрунтовані, посилання
представників позивача з приводу того,
що документи про надання у
користування ОСОБА_2 спірної земельної
ділянки відсутні, оскільки відсутні
такі документи і щодо самого
спадкодавця ОСОБА_5 та щодо позивачки,
але судом приймаються до уваги записи в
погосподарській книзі сільської ради,
що є підтвердженням права
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості.

Крім того, не є підставою для визнання
протиправним і скасування частково п.28
оскаржуваного рішення та обставина, що
згідно листа управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі Київської області від 26.12.2013
року /а.с.153/ технічна документація із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку без номера, яка
розташована в межах Озернянської
сільської ради на ім'я ОСОБА_2, в
управлінні відсутня.

Так, на зворотній стороні державного
акту на право власності на земельну
ділянку на ім'я ОСОБА_2, є кадастровий
план спірної земельної ділянки з
описом меж, зазначенням розмірів,
затверджений начальником управління
Держкомзему у Білоцерківському районі,
що свідчить про те, що технічні
матеріали та документи, що
підтверджують розмір земельної
ділянки, виготовлялися.

До того ж, як вважає суд, при прийнятті
цього рішення органом місцевого
самоврядування про надання дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право власності на
земельну ділянку орієнтовною площею 0,20
га, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, для ведення особистого
селянського господарства ОСОБА_2,
права позивачки, як землекористувача,
порушені не були з підстав, на які
вказано в цій постанові.

Позивач також не позбавлена права у
визначеному законом порядку
звернутися з відповідною заявою щодо
передання їй у власність земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд у розмірах, встановлених ст. 121
ЗК України.

Згідно ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За ч.2 ст.99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається з адміністративного
позову, 16.08.2012 року в порядку виконання
заяви позивачки про забезпечення
доказів по даній справі місцевий суд
надіслав їй копію державного акту на
право власності на земельну ділянку на
ім'я ОСОБА_2, в якому вказувалося на
рішення Озернянської сільської ради
від 20.11.2009 року, до суду з даним позовом
позивач звернулася 22.01.2013 року.

Враховуючи все наведене та керуючись
ст.ст. 20,63,66 ЗК України 1970 року, ст.ст.
23,30,67 ЗК України 1990 року, ст.ст.12,118,121,125,126
ЗК України 2001 року, Порядком
безоплатних оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
право власності на земельні ділянки,
затвердженим постановою КМ України від
05.08.2009 року № 844 «Деякі питання
реалізації права власності на землю
громадянами України», ст.ст.2,17,18,70,99,
159-163, 185,186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 -відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Білоцерківський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя А. М. Дмитренко