Справа № К/9991/6915/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2013 р. м. Київ
К/9991/6915/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі міста Миколаєва

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2010
року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 листопада
2010 року

у справі № 2а-1316/09/1470

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Центральному районі міста Миколаєва

про скасування рішення про
застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Центральному районі міста
Миколаєва (далі - відповідач) про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 23 жовтня 2009 року.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2010
року позов задоволено частково.
Визнано частково протиправним та
скасовано рішення ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 23 жовтня 2009 року стосовно фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 в частині: за
непроведення розрахункової операцій
через реєстратор розрахункових
операцій (пункт 1 статті 17) на суму 160,00
грн.; за неведення обліку товарних
запасів у порядку, встановленому
законодавством (статті 20, 21) на суму
14277,50 грн. В решті позову відмовлено.
Судові витрати - сплату судового збору
у розмірі 3,40 грн. покладено на позивача.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 листопада
2010 року постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2010
року в частині задоволених позовних
вимог та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 листопада
2010 року і ухвалити нове судове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПА у Миколаївській області була
проведена перевірка за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, а саме: господарської одиниці
- Бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, та належить фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1, за
результатами якої складений акт №
1151/14/00/23/НОМЕР_1 від 09 жовтня 2009 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги пунктів 1, 9, 12, 13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», які полягали: у непроведенні
через реєстратор розрахункових
операцій розрахункової операції на
суму 32,00 грн.; у незабезпеченні
щоденного друкування та зберіганні
фіскальних звітних чеків у кількості 4
штук за 28 липня 2009 року, 14 серпня 2009
року, 17 вересня 2009 року та 20 вересня 2009
року; у неведенні обліку товарних
запасів у встановленому порядку на
суму 7138,75 грн.; у невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків, сумі коштів, зазначеній у
денному Х-звіті реєстратора
розрахункових операцій, яка склала 14,34
грн.

23 жовтня 2009 року ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
рішення № , яким згідно з пунктами
1, 4 статті 17, статтями 20, 21 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосувала до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
штрафні (фінансові) санкції у сумі 15869,20
грн.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що: податковим органом не було доведено
належними і допустимими доказами
обставин щодо непроведення позивачем
розрахункової операцій на суму 32,00 грн.;
ведення обліку товарних запасів у
встановлено законодавством порядку
підтверджене належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами на
товарно-матеріальні цінності, які
знаходились на реалізації у
господарській одиниці, що належить
позивачу, які на момент перевірки
знаходились у бухгалтерії, яка
знаходиться за юридичною адресою
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, а
саме: АДРЕСА_2 Відмовляючи у
задоволенні решти позовних вимог, суд
виходив з того, що порушення позивачем
вимог пунктів 9, 13 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» не були
спростовані позивачем.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Згідно положень частини 1 статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, податковим органом не було
доведено належними і допустимими
доказами обставин щодо непроведення
позивачем розрахункової операцій на
суму 32,00 грн.

В касаційній скарзі податковим органом
також не наведено доводів та
обґрунтувань щодо порушення позивачем
вимог пункту 1 статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг». Не додано відповідачем і
доказів, які б підтверджували таке
порушення.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Отже, відповідальність фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності,
встановлена статтею 20 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», за порушення вимог пункту 12
статті 3 цього Закону настає у тому
випадку, коли облік товарних запасів не
ведеться у визначеному законодавством
порядку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем ведеться облік
товарних запасів, що підтверджується
копіями належним чином оформлених
первинних бухгалтерських документів
(видаткових та податкових накладних)
(арк. справи 18-39), які на момент
перевірки знаходились у бухгалтерії,
яка знаходиться за юридичною адресою
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, а
саме: АДРЕСА_2

З огляду на встановлене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про неправомірність оспорюваного
рішення та наявність підстав для його
скасування в частині застосованих
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
14434,50 грн.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Центральному районі м.
Миколаєва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2010
року та ухвала Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 листопада
2010 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі міста Миколаєва залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 листопада
2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна