Справа № 803/2404/13-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року Справа № 803/2404/13-a

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бірука В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування постанов та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Республіки Польща ОСОБА_1
звернувся з позовом до Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування постанов від 23.10.2013 року
№028583, №028584, №028585, №028591, №028592, №028593 та
зобов`язання повернути сплачені ним
кошти в сумі 4 080 грн.

Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що
23.10.2013 року належний йому на праві
власності автомобіль Рено, який
здійснює міжнародні вантажні
перевезення, на 382 км. автодороги
«Київ-Ягодин» був зупинений на посту
ДАІ біля смт. Маневичі інспектором
Укртрансінспекції у Волинській
області. На вимогу інспектора водій
ОСОБА_4, який керував автомобілем, надав
для огляду ряд необхідних документів,
після чого інспектор запропонував
надати тахокарту, яка знаходилась в
тахографі автомобіля. Його водій
відмовився надати тахокарту, оскільки
вважає, що ніхто може втручатись в
роботу тахографа, який був
опломбований в автомобілі печаткою
підприємства, що здійснює нагляд за
роботою тахографа. Після цього
інспекторами були складені документи
про порушення правил вантажних
перевезень.

Також вказав, що 10.11.2013 року його
автомобіль в`їхав з Республіки Польща
на територію України. Під час митного
оформлення працівником Ягодинської
митниці було повідомлено, що даний
автомобіль не може в'їхати на митну
територію України, у зв'язку з
несплаченими штрафами згідно постанов
Укртрансінспекції на суму 4 080 грн.
копії яких йому було надано. Оскільки
затримка за несвоєчасну доставку
вантажу тягне великі збитки, він
змушений був сплатити штрафи за
вказаними постановами, однак вважає їх
незаконними та просить скасувати, як
такі, що прийняті з грубим порушенням
законодавства та не відповідають
дійсності. При цьому просить
зобов'язати повернути сплачені кошти.

Позивач в судовому засіданні вимоги
підтримав, просив визнати
протиправними і скасувати постанови
про застосування до нього фінансових
санкцій. По суті позову пояснив, що
належний йому автомобіль з найманим
працівником - гр. України ОСОБА_4
здійснюючи міжнародні вантажні
перевезення 18.10.2013 року згідно наданої
до позову Міжнародної вантажної
декларації в`їхав на територію України,
де заїздив у м. Київ на розмитнення
товару, потім в м. Дніпропетровськ на
розвантаження. Після цього заїхав в м.
Харків завантажився товаром і знову по
дорозі Київ - Ковель повертався до
держкордону, де 23.10.2013 року на посту в
смт. Маневичі був зупинений
працівниками Укртрансінспекції для
перевірки. Підтвердив, що водій при
перевірці не надавав інспекторам
тахокарти про рух автомобіля з 18 по
23.10.2013 року, вважаючи, що інспекція
немає права їх перевіряти.

Представник відповідача позов не
визнав з підстав викладених в
запереченнях. По суті пояснив, що під
час перевірки 23.10.2013 року в присутності
заступника начальника управління
Лейбика І. І. інспекторами
пропонувалось водію надати їм для
огляду тахокарти режиму праці та
відпочинку водія з моменту в`їзду в
Україну - 18.10.2013 року по день зупинки -
23.10.2013 року, на що той відмовився. Тому
за кожен день ненадання тахокарт, що є
окремими правопорушеннями, і у
відповідності до п. 1 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
були винесенні постанови про
накладення на власника
адміністративно-господарських
штрафів.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази в їх сукупності,
проаналізувавши матеріали справи,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що адміністративний позов
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб`єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Судом встановлено, що відповідно до
направлення на перевірку Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області №003514 від 21.10.2013 року ст.
державним інспектором Новосалюком І. С.
та Чапалою А. О. проводилась рейдова
перевірка транспортних засобів
перевізників, що здійснюють внутрішні
та міжнародні перевезення пасажирів та
вантажів на 382 км. а/д М-07 з 23.10.2013 рокуц
по 25.10.2013 року (а.с.44).

На підставі вказаного направлення
інспекторами Укртрансінспекції о 9 год.
30 хв. на посту ДАІ смт. Маневичі був
зупинений транспортний засіб «Рено
Магнум» н.з. НОМЕР_1, що належить
позивачу та яким керував водій ОСОБА_4

За результатами перевірки складено акт
№ 032975 від 23.10.2013 року, у якому
зафіксовані порушення,
відповідальність за які передбачена
статтею 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», а саме
відсутні тахокарти за 23.10.2013 року, 22.10.2013
року, 21.10.2013 року, 20.10.2013 року, 19.10.2013 року,
18.10.2013 року (а.с.45).

На підставі вказаного акту перевірки
заступником начальника управління
Укртрансінспекції у Волинській
області винесено постанови від 23.10.2013
року № 028583, № 028584, № 028585, № 028591, № 028592, №
028593 про застосування до гр. Польщі
ОСОБА_1 за допущення порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, відповідальність за які
передбачені абзацом 11 частини першої
статті 60 Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про
автомобільний транспорт» - фінансових
санкцій на загальну суму 4 080 грн.
Вказані постанови були винесені за
кожен окремий день відсутності
тахокарти.

З заяв про переказ готівки від 10.11.2013
року №1139, №1143, №1141, №1147, №1145, №1149
вбачається, що позивач сплатив
фінансові санкції за вказаними
постановами в сумі 4080 грн. (а.с.16-19).

Проте позивач не погоджується з
постановами від 23.10.2013 року № 028583, №
028584, № 028585, № 028591, № 028592, № 028593, у зв'язку
з чим 20.11.2013 року звернувся до суду з
даним позовом та просить скасувати
постанови.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним
постановам, суд приходить до наступних
висновків.

Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень регулюються
Законом України від 05.04.2001 року №2344-ІІІ
«Про автомобільний транспорт».

В ст. 1 вищевказаного Закону дане
визначення Договірних сторін - держав,
що беруть участь в міжнародних
вантажних перевезеннях, дозволу
органів влади - документа на
перевезення вантажів, який видається
відповідно до міжнародних договорів
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Згідно статті 6 цього Закону реалізація
державної політики у сфері
автомобільного транспорту
здійснюється через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті,
місцеві органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, здійснює в тому числі і
державний нагляд і контроль за
дотриманням автомобільними
перевізниками вимог законодавства,
норм та стандартів на автомобільному
транспорті.

На території України центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті, у
сфері міжнародних автомобільних
перевезень здійснює:

-контроль наявності, видачу дозвільних
документів на виконання перевезень та
контроль відповідності виду
перевезення, що фактично виконується;

-контроль за виконанням автомобільними
перевізниками вимог міжнародних
договорів України з питань міжнародних
автомобільних перевезень;

-контроль технічного, санітарного та
екологічного стану транспортних
засобів, що впливає на безпеку руху та
екологічну ситуацію;

-контроль за дотриманням перевізниками
вимог Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення;

-контроль та нагляд за дотриманням
вимог нормативно-правових актів щодо
забезпечення безпеки на
автомобільному транспорті та правил
перевезення небезпечних вантажів;

-контроль внесення
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами
України;

-перевірку транспортно-експедиційної
документації на здійснення перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом;

-габаритно-ваговий контроль
транспортних засобів.

Державний контроль автомобільних
перевізників на території України
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом здійснюються шляхом
зупинки транспортного засобу або без
такої зупинки посадовими особами
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, та його територіальних
органів, які мають право зупиняти
транспортний засіб у форменому одязі
за допомогою сигнального диска (жезла)
відповідно до порядку, затвердженого
Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і
рейдових перевірок автомобільний
перевізник, що буде перевірятися, про
час проведення перевірки не
інформується.

Указом Президента України № 387/2011 від
06.04.2011 року затверджено «Положення про
Державну інспекцію України з безпеки
на наземному транспорті».

Відповідно до частин 1, 3 вказаного
Положення, державна інспекція України
з безпеки на наземному транспорті
(Укртрансінспекція) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра інфраструктури України.

Укртрансінспекція входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування (далі - автомобільний,
міський електричний, залізничний
транспорт та ведення дорожнього
господарства).

Одним із основних завдань
Укртрансінспекції є здійснення
відповідно до законодавства
державного нагляду (контролю) з питань
безпеки на автомобільному, міському
електричному, залізничному транспорті
та ведення дорожнього господарства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
автомобільний транспорт»
автомобільний перевізник - фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх
перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника -
документ, що засвідчує використання
транспортного засобу на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством;

-для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

23.10.2013 року посадовими особами
управління Укртрансінспекції у
Волинській області, керуючись
Європейською угодою щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, Законом України «Про
автомобільний транспорт» (далі - Закон),
«Порядком здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
загального користування»,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 р. №1567
(далі - Порядок), у відповідності до
Положення про Державну інспекцію
України з безпеки на наземному
транспорті, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року
№387/2011, Положенням про управління
Укртрансінспекції у Волинській
області, затвердженого наказом
Укртрансінспекції від 07.03.2012 року №35,
відповідно до направлення на перевірку
№003514 від 21.10.2013р., на 382км+484м а/д М-07
«Київ-Ягодин», проводилась рейдова
перевірка транспортних засобів
перевізників, що здійснюють внутрішні
та міжнародні перевезення пасажирів та
вантажів.

О 09 годині 30 хвилин перевірявся
транспортний засобів марки «Рено
Магнум», номерний знак НОМЕР_1, на
предмет дотримання перевізником вимог
законодавства про автомобільний
транспорт за кермом якого перебував
ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії DR/BAI № 3823921
даний транспортний засіб належить
перевізнику гр. Республіки Польща
ОСОБА_1.

Під час перевірки були виявлені
порушення, відповідальність за які
передбачена ст. 60 Закону, зокрема:
відсутні тахокарти (реєстраційні
листки режиму праці та відпочинку) з
18.10.2013 по 23.10.2013р.

Виявлені порушення зазначені в акті
перевірки №032975 від 23.10.2013 року. Акт
складався на місці перевірки у
присутності водія ОСОБА_4 на основі
представлених документів. Останній з
актом ознайомився, надав пояснення про
причини порушення, про що свідчить його
власноручний підпис (а.с.45).

Відповідно до п. 4. Порядку державший
контроль на автомобільному транспорті
здійснюється посадовими особами
органу .державного контролю у
форменному одязі, які мають відповідне
службове посвідчення, направлення на
перевірку, сигнальний диск (жезл) та
індивідуальну печатку, шляхом
проведення планових, позапланових та
рейдових перевірок (перевірок на
дорозі).

Пунктом 38 Порядку передбачений
обов'язок посадової особи, яка
уповноважена здійснювати контроль на
автомобільному транспорті, під час
проведення перевірки пред'являти
службове посвідчення та направлення на
перевірку.

Окрім того, ст. 58 Закону визначено
обов'язки перевізника та водія при
здійсненні міжнародних перевезень,
пасажирів і вантажів, де вказано, що
організація міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів здійснюється
перевізниками відповідно до
міжнародних договорів України з питань
міжнародних автомобільних перевезень.

07 вересня 2005 року прийнято Закон
України №2819-ІV «Про приєднання України
до Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР)», укладеної 01 липня
1970 року в м. Женева.

Відповідно до Закону України «Про
приєднання України до Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР)», Конвенції Міжнародної
організації праці 1979 року N 153 про
тривалість робочого часу та періоди
відпочинку на дорожньому транспорті,
Міністерство транспорту та зв'язку
України своїм наказом № 385 від 24.06.2010
року, затвердило «Інструкцію з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті», яка зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 20 жовтня
2010 року за N 946/18241.

Згідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 частини 1
Інструкції вона визначає порядок
установлення, технічного
обслуговування та використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільних транспортних засобах
(крім таксі), які використовуються для
надання послуг з перевезення пасажирів
та вантажів.

Ця Інструкція поширюється на суб'єктів
господарювання, які провадять
діяльність у сфері надання послуг з
перевезення пасажирів та/або вантажів
автомобільними транспортними засобами
(крім таксі).

Контрольний пристрій (тахограф) -
обладнання, яке є засобом
вимірювальної техніки, призначене для
встановлення на транспортних засобах
для показу та реєстрації в
автоматичному чи напівавтоматичному
режимі інформації про рух таких
транспортних засобів та про певні
періоди роботи їхніх водіїв.

Водії транспортних засобів, що
належать резидентам або нерезидентам
України, зобов'язані допускати до
перевірки тахографів посадових осіб
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, надавати їм реєстраційні
листки режиму праці та відпочинку
водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо
у транспортному засобі
використовуються цифрові тахографи.
роздруковувати на паперовому носії
інформацію про роботу та відпочинок
водіїв.

Судом встановлено, що відповідно до
Статусу Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР) станом на 16.09.2010 року
вбачається, що Польща ратифікувала
вказану Європейську угоду 14.07.1992 року
(а.с.64-65).

Необхідно зазначити, що Республіка
Польща є стороною, що підписала
Європейську угоду щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(далі - ЄУТР). Ст. 11 ЄУТР вказує, що
підприємство організовує автомобільні
перевезення таким чином, щоб члени
екіпажу могли дотримуватись положення
цієї Угоди.

Відповідно до п. 4 ст. 11 глави III додатку
до ЄУТР - на вимогу особи, уповноваженої
здійснювати контроль, водій повинен
мати можливість надати бланки для
записів за поточний тиждень і в
будь-якому разі за останній день
попереднього тижня, протягом якого він
керував транспортним засобом.

Відповідно до Поправки 6 до ЄУТР, з дати
набуття чинності змін до ЄУТР, тобто з 21
грудня 2009 року водії мають надавати
інспектору для контролю реєстраційні
листки за поточний тиждень та ті, які
використовувалися водієм за попередні
15 календарних днів, тобто (7+15 тахограм),
та через три місяці після дати набуття
чинності змін до ЄУТР, з 21 березня 2010
року - за поточний день та попередні 28
календарних днів, тобто (1+28 тахограм).

Вищевказане виключає право водія не
надавати контролюючим особам
документів, зокрема тахограм,
необхідних для здійснення міжнародних
перевезень вантажів автомобільним
транспортом, про що було зазначено у
графі акту перевірки №032975 від 23.10.2013
року.

Твердження позивача про те, що водій не
повинен брати не себе відповідальність
втручатися в роботу тахографу, який є
запломбований печаткою підприємства,
яке здійснює нагляд за роботою
тахографа не відповідає дійсності.
Перевірка посадовими особами
перевізників, що здійснюють міжнародні
автомобільні перевезення, передбачає
наявність документів на здійснення
таких перевезень та обладнання
транспортного засобу контрольним
пристроєм (тахографом), наявність
реєстраційних листків режимів праці чи
відпочинку водія (тахокарти), а не
втручання в роботу самого контрольного
пристрою. Про справність та
відповідність роботи тахографа
повинен свідчити протокол адаптації
тахографа до транспортного засобу,
який передбачений наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №385 від 24.06.2010р. та ЄУТР.

Окрім того, відповідно до п. 21, 38
Порядку, у разі проведення перевірки
виконання перевізником вимог ЄУТР
визначено обов'язок посадової особи
ставити відповідний відбиток печатки
на реєстраційному листку режиму праці
та відпочинку водіїв (у разі його
наявності), що в свою чергу є підставою
для санкціонованого вилучення
тахокарти з тахографа.

Суд звертає увагу на те, що в
адміністративному позові зазначається
про відмову інспектора Чапали О. А.
надати для підпису та ознайомлення
водію акт перевірки №032975 від 23.10.2013
року. Однак, як свідчить вказаний акт та
власноручний підпис водія ОСОБА_4,
останній був ознайомлений з актом, де
підтвердив, що не бажає надавати для
перевірки тахокарти.

Суд вважає, що надуманим є зазначення
позивачем про порушення інспекцією
Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
в частині неповідомлення про час та
місце розгляду справи, про що зазначає
позивач. Так відповідно до ч. 2 п. 25 у
разі виявлення вчиненого іноземним
перевізником порушення, посадова особа
складає відповідний акт та приймає
постанову про застосування
адміністративно-господарського
штрафу, а інформацію про виявлені
порушення та
адміністративно-господарський штраф
надсилає центральному органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи. За таких
обставин, оскаржувані постанови були
винесені на місці перевірки в
присутності уповноваженої особи -
водія, який від підпису про отримання
постанов відмовився.

Суд не бере до уваги твердження
позивача про те, що вантажним
автомобілем власником якого він є, з 18
по 23 жовтня 2013 року керував водій
ОСОБА_4, а усі процесуальні документи
складені на гр. Республіки Польща
ОСОБА_1, оскільки позивач, як
автомобільний перевізник, який при
цьому являється власником фірми «Piotrex»,
що здійснює вантажні перевезення
(а.с.29), зобов'язаний згідно із чинним
законодавством забезпечити контроль
за використанням транспортного засобу
власником якого він є з боку будь-яких
осіб, яким він довіряє керування
вантажним автомобілем, забезпечити
водія при перевезенні вантажу
документами, перелік яких визначений у
статті 48 Закону України «Про
автомобільний транспорт», та
відсутність яких при здійсненні
перевезення вантажу встановлено
посадовими особами управління
Укртрансінспекції у Волинській
області при проведенні перевірки, і
такі порушення зафіксовані актом
перевірки.

Ст. 60 Закону України «Про автомобільний
транспорт» передбачає
відповідальність перевізника за
порушення транспортного
законодавства, зокрема абз. 11 ч. 1 цієї ж
статті вказує, що управління
транспортними засобами при здійсненні
міжнародних автомобільних перевезень
без контрольних пристроїв (тахографів)
реєстрації режимів праці чи відпочинку
водіїв транспортних засобів чи
вимкненими такими контрольними
пристроями (тахографами) або без
щоденних реєстраційних листків
режимів праці та відпочинку - штраф у
розмірі сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Абзац 15 ст. 60 Закону вказує на те, що при
вчиненні однією особою двох або більше
правопорушень
адміністративно-господарський штраф
накладається за кожне правопорушення
окремо.

Оскільки перевіркою встановлено
відсутність тахограм за поточний день
та попередні 5 календарних днів,
адміністративно-господарські штрафи
до позивача як автоперевізника вірно
застосовані за кожне правопорушення
окремо, тобто за кожен день відсутності
тахокарт.

Так як перевізником не було виконано
вимоги ст. 11 Поправки 6 ЄУТР та ст. 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт» до останнього були
застосовані штрафні санкції за кожен
день здійснення міжнародних
автомобільних перевезень без щоденних
реєстраційних листків режимів праці чи
відпочинку водіїв транспортних
засобів у розмірі 40 сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожне правопорушення - 680
грн., на загальну суму 4080 грн.

Згідно з пунктом 28 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, фінансова санкція повинна
бути перерахована суб'єктом
господарювання не пізніше п'ятнадцяти
днів після отримання ним копії
постанови про застосування фінансових
санкцій, про що повідомляється орган
державного контролю, посадовою особою
якого винесено відповідну постанову.

Отже, факт порушення позивачем вимог
абзацу 11 частини першої статі 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
є встановленим, посадові особи
управління Укртрансінспекції у
Волинській області при проведенні
перевірки та прийнятті рішення про
винесення постанов про застосування
адміністративно-господарських
санкцій, діяли у межах наданих їм
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства, тому
застосування до позивача штрафних
санкцій в загальну суму 4080 грн., є
правомірним.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, а оскаржувані
постанови управління
Укртрансінспекції у Волинській
області від 23.10.2013 року №028583, №028584,
№028585, №028591, №028592, №028593 про
застосування фінансових санкцій в
загальній сумі 4080 грн. є законними,
обґрунтованими та прийнятими
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України "Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" визначено, що ставки судового
збору встановлюються у таких розмірах:
за подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру - 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно із частиною 3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

З квитанцій №110 від 20.11.2013 року та №60
від 27.11.2013 року вбачається, що позивачем
сплачено судовий збір з вимог
майнового характеру в сумі 172,05 грн. (68,82
грн. + 103,23 грн.), тобто 10% ставки судового
збору.

Відповідно до Закону України "Про
державний бюджет України на 2013 рік"
розмір мінімальної заробітної плати з 1
січня 2013 року становить 1 147,00 грн.

Таким чином, адміністративний позов
майнового характеру підлягає оплаті
судовим збором у сумі 1720,50 грн. (не менше
1,5 розміру мінімальної заробітної
плати).

Згідно постанов про застосування
фінансових санкцій від 23.10.2013 року
№028583, №028584, №028585, №028591, №028592, №028593 до
ОСОБА_1 застосовані фінансові санкції
на загальну суму 4080 грн.

Враховуючи те, що судом відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними та скасування
постанов про застосування фінансових
санкцій, тому згідно ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" з позивача
підлягає до стягнення решта суми
судового збору: 1720,5 грн. - 172,05 грн.
(сплачена сума) = 1 548,45 грн.

Таким чином з ОСОБА_1 слід стягнути на
користь бюджету України несплачену
суму судового збору в розмірі 1 548,45 грн.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 72, 94, 158, 160, 162,
163, 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі ст. ст.
6, 48, 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», статті 11
Поправки 6 Європейської угоди щодо
роботи екіпажів транспортних засобів,
які виконують міжнародні автомобільні
перевезення, Закону України «Про
приєднання України до Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР)», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування постанов та зобов'язання
вчинити дії, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
персональний номер НОМЕР_2) на користь
Державного бюджету України судовий
збір у сумі 1 548 (одну тисячу п'ятсот
сорок вісім) гривень 45 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 28 грудня 2013
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич