Справа № 2-а-10/2007
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2007-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а- 10/ 2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2007 року Золочівський
районний суд Львівської області

в складі судді Гуляка
В.В.

при секретарі Захарчук
Н.Я.

особи, які беруть участь у розгляді справи :

позивач : ОСОБА_1,

відповідач : Управління Міністерства внутрішніх справ
України у Львівській області,

представник відповідача : ОСОБА_2,

треті особи на стороні відповідача : Управління
Державтоінспекції ГУ
МВС України у

Львівській області, Головне управління Державного
казначейства України у Львівській області,

представник УДАІ ГУ МВС України у Львівській області: ОСОБА_3,

представник ГУ ДКУ у Львівській області: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Золочівського районного суду

Львівської області справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управляння МВС

України у Львівській області про неправомірність дій
посадових осіб щодо відмови у виплаті

грошових доплат і компенсацій, встановлення грошових доплат і
стягнення грошових

компенсацій,

встановив:

ОСОБА_1 наказом № 324 о/с від 01 червня 2001 р.
Управління МВС України у Львівській області звільнений із 15 червня 2001 р. з
посади начальника міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділення ДАІ
м. Золочева МРЕВ ДАІ УМВС
України.

2 липня 2006 р. ОСОБА_1 звернувся в Управління МВСУ у
Львівській області із заявою у якій просив підготувати наказ про встановлення
йому із 01 січня 2000 р. по 01 червня 2001 р. доплат відгсуми пенсії в розмірі
від 25 % до 50 % грошового утримання,
що виплачуються особам рядового і начальницького складу органів
внутрішніх справ, які мають право
на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою
та в інтересах справи на службі,
просив провести виплату цих доплат, а також виплатити йому компенсацію за
неотриманні продовольчі пайки в сумі 1437, 92 грн. за період із 01.01.2000 р. по
29.03.2002 р. (817 днів) із розрахунку 1,
76 грн. на добу.

Повідомленням № 9/с-10 від 23.08.2006 р. Управління МВСУ
у Львівській області відмовлено ОСОБА_1
у задоволенні його заяви.

Позивач ОСОБА_1
звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління
МВС України у Львівській області і,
уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати незаконною вищевказану
відмову Управління МВСУ у Львівській області № 9/с-Ю від 23.08.2006 p., зобов'язати Управління МВСУ у
Львівській області видати наказ про встановлення йому із вересня 1998 р. по 01
червня 2001 р. доплат від суми пенсії в розмірі від 25 % до 50 % грошового
утримання, зобов'язати провести
виплату усієї суми цих доплат, а
також стягнути із Управління МВСУ у Львівській області в його користь
заборгованість з компенсацій за неотримані продовольчі пайки за період із січня
2000 р. по червень 2001 р. (510 днів) в розмірі 897, 60 грн..

В обгрунтування позову покликається позивач на те, що при звільненні його зі служби і по
даний час із ним не проведено остаточного розрахунку. Так, всупереч п.3 Указу Президента України №
926/96 від 04.10.1996 р. керівництвом УМВСУ у Львівській області за період його
служби в органах внутрішніх справ не було видано наказів про встановлення
йому, тобто позивачу, доплат в розмірі від 25 % до 50 % суми
пенсії, які встановлюються

особам
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають
право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою
згодою та в інтересах справи на службі. Право на цю доплату він отримав у
вересні 1998 p., однак з того часу і по день звільнення 01.06.2001 р. йому
таких доплат безпідставно не встановлювали і не виплачували. На час його звільнення
зі служби йому також, всупереч постанові
КМУ від 12.03.1996р. № 316 не виплатили компенсації за продовольчі пайки, які він не отримав за період з січня 2000 р.
по червень 2001 р.
в розмірі 897, 60
грн.. Про порушення свого права він дізнався лише у листопаді 2005 p.. Оскільки після
звільнення зі служби його усні і письмові звернення до керівництва УМВСУ у Л/о
залишилися без задоволення, тому спір
підлягає вирішення у судовому порядку, і
відмова відповідача у задоволення його вимог повинна бути визнана незаконною.

Представник Управління МВСУ у Л/о ОСОБА_2 позову не визнав і пояснив, що вимоги позивача є безпідставними і до
задоволення не підлягають. Позивачу виплачено усі належні йому грошові суми за
період служби в органах внутрішніх справ України. Відповідно до п.3 Указу
Президента України № 926/96 від 04.10.1996 р. «Про умови грошового забезпечення
осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів
внутрішніх справ», право встановлювати
щомісячну доплату в розмірі від 25 % до 50 % від суми пенсії особам рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ,
які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і
залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, надано керівникам органів внутрішніх справ у
межах асигнувань, що виділяються на
утримання цих органів. Оскільки протягом період служби позивача в органах
внутрішніх справи керівниками цих органів не видавались накази про встановлення
позивачу вищевказаних щомісячних доплат від суми пенсії і розміри таких доплат
не визначались, тому позивач не має
права вимоги про встановлення таких доплат уже після звільнення зі служби. На
даний час позивач є пенсіонером і тому керівники УМВСУ у Л/о не можуть встановлювати
йому доплати за минулі роки. Компенсацію за продовольчі пайки позивач отримав і
такі компенсації здійснює УДАІ ГУ МВС України у Львівській області. Позивач
пропустив строк давності для звернення до суду із позовними вимогами.

Представник УДАІ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 із позовом не погодився і
пояснив, що із позивачем проведено
повністю розрахунок на час звільнення зі служби, в тому числі виплачено і компенсацію за
неотримані продовольчі пайки. Із 2000 року позивачеві було припинено видачу
продовольчих пайків і тому з того часу компенсації позивачу не належаться.

Представник ГУ ДКУ у Львівській області ОСОБА_4 із позовними вимогами не погодилась і
пояснила, чцо рішення про виділення і
розподіл бюджетних коштів на соціальний захист працівників органів внутрішніх
справ приймаються органами внутрішніх справ,
які являються розпорядниками відповідних бюджетних коштів. Витрати на
утримання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ
проводяться за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідного
органу внутрішніх справ. Діями Управління Державного казначейства не спричинено
виникнення спору і тому УДК
не може бути відповідачем по справі. Позивачем пропущено
строк позовної давності.

Оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення
із таких підстав.

З досліджених у судовому засіданні доказів судом
встановлено, що позивач із 01.09.1978 р.
по 15.06.2001 р, проходив службу в
органах внутрішніх справ України. Наказом № 324 о/с від 01 червня 2001 р.
Управління МВС України у Львівській області позивач звільнений з посади
начальника МРЕВ ДАІ м. Золочева МРЕВ ДАІ
У МВС України. Вислуга років на день звільнення становила 25 років 00 місяців
03 дні. Це підтверджується записами трудової книжки позивача, наказом про звільнення зі служби і не
заперечується особами, які беруть участь
у розгляді справи.

Судом встановлено і визнається самим позивачем, що за період його служби в органах внутрішніх
справ йому не встановлювались і не нараховувались щомісячні доплати в розмірі
від 25 % до 50 % від суми пенсії,
відповідно до Указу Президента України № 926/96 від 04.10.1996 р. «Про
умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати
праці працівників органів внутрішніх справ». Відповідно до п.3 цього

Указу
право встановлювати такі доплати надано керівникам органів внутрішніх справ у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів.
Оскільки встановлення таких доплат є правом,
а не обов'язком відповідного керівника,
і в період служби позивача в органах внутрішніх справ керівники органів
внутрішніх справ у межах своєї компетенції не реалізовували таких прав про
встановлення позивачу розглядуваних щомісячних доплат від суми пенсії і
відсотки таких доплат не встановлювались,
тому вимога позивача про примусове зобов'язання керівництва УМВСУ у Л/о
встановити йому на даний час такі доплати за період із вересня 1998 р. по 01
червня 2001 р. є безпідставною.

Отже, в
задоволенні вимог позивача про встановлення і виплату розглядуваних щомісячних
доплат від суми пенсії і про визнання незаконною відмови відповідача № 9/с-10
від 23.08.2006 р.
у встановленні таких грошових доплат слід відмовити.

Вимога позивача про стягнення компенсації за неотримані
продовольчі пайки підлягає до часткового задоволення.

Так, відповідно до
постанови KM України № 316
від 12.03.1996 р. «Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу Міністерства внутрішніх справ і службовців державних
гідрографічних підприємств», із 01
березня 1996 р. визначені у цій постанові особи мають право на отримання
продовольчих пайків та грошової компенсації за продовольчі пайки.

Із грошового атестата № 77 вбачається, що розмір грошової компенсації позивачу
замість продовольчого пайка становить 1, 76 грн. на добу. У цьому грошовому
атестаті відсутні дані про те, що
позивачу виплачено грошову компенсацію за продовольчі пайки.

Із розрахункових листів за січень - серпень, червень,
листопад 2000 р. вбачається, що
нарахування позивачу грошової компенсації за продовольчі пайки проводились.
Розмір таких нарахувань за дев'ять місяців 2000 р. (із січня по вересень
включно 2000 р. (247 діб) становить 434,
72 грн. з розрахунку 1, 76 грн.
за одну добу.

Відповідачем не подано належних підтверджень того, що ці нараховані грошові суми позивачу було
виплачено, хоча для цього суд декілька
разів оголошував у судовому засіданні перерву для надання можливості
відповідачу подати належні докази своєї правової позиції щодо невизнання
позову. Суду також не було надано у визначений строк відповідачем відповідей на
зроблені запити щодо подання додаткових матеріалів. Суд неодноразово попереджав
відповідача про наслідки неявки в судове засідання представника і про обов'язок
доказування.

Із довідки УДАІ УМВСУ у Л/о за підписом головного
бухгалтера вбачається, що позивачу було
виплачено компенсацію за продовольчі пайки за період із 01 січня 2000 р. по 30
вересня 2000 р. включйо в розмірі 434,
72 грн. (247 днів по 1, 76 грн.).
У цій довідці також вказано, що із
квітня 2000 р. виплату компенсацій за продовольчі пайки було припинено усім
працівникам органів внутрішніх справ.

Однак таку довідку суд не приймає як належний доказ, оскільки зміст її формулювань є суперечливим
між собою і не підтверджується належними письмовими матеріалами. Із змісту
довідки є незрозуміло чи припинено позивачу виплату компенсацій за продовольчі
пайки із квітня 2000 р. чи така виплата продовжувалась до вересня 2000 p..

Закон України від 17.02.2000 р. «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів» не містить обмежень права працівників органів
внутрішніх справ на отримання продовольчих пайків та грошової' компенсації за
продовольчі пайки, що встановлені
вищевказаною постановою KM України № 316 від 12.03.1996 p..

Позивач в судовому засіданні зазначає, що до січня 2000 р. він отримував продовольчі
пайки в натуральному вигляді, а із січня
2000 р. він не отримував ні продовольчих пайків, ні жодної грошової компенсації за них, про це ніде не розписувався, а нарахування свідчать про те, що такі компенсації йому були
нараховані, але фактично не були
виплачені.

Відповідно до
ст. 71 КАС України обов'язок
доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.

Враховуючи наведене суд вважає, що нараховану позивачу суму грошової
компенсації за продовольчі пайки в розмірі 434,
72 грн. за період 247 днів слід стягнути у судовому порядку.

Крім цього із відповідача в користь позивача підлягає
стягненню грошова компенсація за продовольчі пайки із 01 жовтня 2000 р. по 01
червня 2001 p., як про це ставить вимогу позивач. Цей період становить
243 доби, і розмір грошової компенсації
за продовольчі пайки за цей період становить 427, 68 грн. (243 д. х 1, 76 грн.).

Таким чином загальний розмір грошової компенсації за
продовольчі пайки позивачу за період із 01 січня 2000 р. по 01 червня 2001 р.
(490 діб) становить 862, 40 грн.
(434, 72 грн. + 427, 68 грн.).

Отже позовна вимога позивача про стягнення компенсації за
неотримані продовольчі пайки за визначений позивачем період із січня 2000 р. по
01 червня 2001 р. підлягає до часткового задоволення.

У зв'язку із цим є частково протиправною відмова № 9/с-10
від 23.08.2006 р. щодо виплати позивачу компенсації за продовольчі пайки.

Враховуючи, що
трудовий договір про проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ
був укладений із відповідачем УМВС України у Львівській області і грошові
виплати позивачу проводились із коштів відповідного бюджету, тому відповідно до вимог ст. 21
КЗпП України та п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від
24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вищевказані грошові суми підлягають стягненню
в судовому порядку із відповідача Управління МВС України у Львівській області.

Суд вважає, що
позивачем не пропущено строк для звернення до суду із позовними вимогами про
стягнення грошової компенсації за продовольчі пайки, як про це зазначають представник відповідача
і представник ГУ
ДКУ у Львівській області,
оскільки відповідно до ст. 233 ч. 2 КЗпП України право звернення особи
до суду з позовом про стягнення заробітної плати не обмежено будь-яким
строком. Крім цього позивачем не
пропущено визначений ст. 99 КАС України річний строк для звернення до
адміністративного суду із позовом щодо оскарження рішення відповідача № 9/с-10
від 23.08.2006 р. про відмову у виплаті йому грошових компенсацій за продовольчі
пайки.

Керуючись ст. ст.
11, 17, 71,
162 КАС України, ст. ст.
21, 47, 116,
233 ч.2 КЗпП України, Указом
Президента України № 926/96 від 04.10.1996 р. «Про умови грошового забезпечення
осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів
внутрішніх справ», постановою KM України № 316
від 12.03.1996 р. «Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу Міністерства внутрішніх справ і службовців державних
гідрографічних підприємств», постановою
Пленуму ВС
України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»,
суд -

постановив:

адміністративний позов
задоволити частково.

Визнати частково протиправним рішення Управління
Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, що викладене у формі листа № 9/с-10 від
23.08.2006 р. про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за продовольчі
пайки.

Стягнути із Управління Міністерства внутрішніх справ
України у Львівській області в користь ОСОБА_1862, 40 грн. грошової компенсації за продовольчі
пайки і 3, 40 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні решта
адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду через Золочівський районний суд Львівської області
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення
постанови та подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви
про апедяційне оскарження.