Справа № 2а-18/2007
Суддя: Кацаренко І.О.
Дата ухвалення: 2007-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2007 року
Новоазовський районний суд Донецької області:

у
складі: головуючого судді Кацаренко
І.О.

при
секретарі Пічморзі
О.В.

за
участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представників
відповідача Сандеско
Є.Г., Воробйова В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Новоазовську
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокурора Донецької області про
визнання бездіяльності неправомірною,
відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача.

В
обгрунтування заявлених вимог зазначав,
що 04.04.2007 року він звернувся до прокурора Донецької області як до
посадової особи, яка здійснює нагляд за
досудовим слідством у СУ ГУМВС України в Донецькій області, зі скаргою на постанову слідчого СУ ГУМВС
України в Донецькій області щодо порушення останнім кримінальної справи і
прийняття її до свого провадження. У своїй скарзі він просив прокурора області
скасувати постанову від 12.03.2007 року старшого слідчого відділу з
розслідування ДТП при ГУМВС України в Донецькій області Максименка А.В. щодо
порушення ним кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди і
прийняття її до свого провадження, або
закрити провадження у кримінальній справі. Також у скарзі зазначав, що у разі необхідності додаткової перевірки
просив доручити її проведення і винесення рішення за результатами перевірки у
відповідності зі ст. 97 КПК України
Новоазовському РВ УМВС України в Донецькій області у зв'язку з тим, що він,
ОСОБА_1, не має матеріальної
можливості нести витрати на поїздки до м. Донецька і звернутися до правової
допомоги спеціаліста-юриста. Також у скарзі просив порушити дисциплінарне
провадження стосовно слідчого Максименка А.В. за численні порушення
кримінально-процесуального закону і порушення його прав на захист при порушенні
кримінальної справи. За результатами скарги просив повідомити його про прийняте
рішення.

Оскільки
прокурор області в порушення ч.1 ст. 235
КПК України не розглянув у триденний термін його, позивача,
скаргу і не повідомив його про результати її розгляду, просив винести рішення, яким визнати бездіяльність відповідача
неправомірною, стягнути 1000 грн.
моральної шкоди за спричинення йому неправомірною бездіяльністю душевних
страждань з боку відповідача, а також
стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу 500 грн..

У
судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримав позовні
вимоги свого доручителя, просив
задовольнити їх у повному обсязі. При цьому суду пояснив, що ОСОБА_1
звертався до прокурора області тричі - 20.02.2007 року, 12.03.2007 року і 02.04.2007 року. Прокурор
Донецької області не відреагував передбаченим нормами КПК України чином на
зазначені письмові звернення. На своє звернення від 20.02.2007 року ОСОБА_1 отримав
відповідь лише у квітні 2007 року від заступника начальника слідчого управління
ГУМВС України в Донецькій області,
датовану 11.04.2007 року. На своє звернення від 12.03.2007 року ОСОБА_1
зовсім не отримав відповіді, а на
звернення від 02.04.2007 року ОСОБА_1 отримав 30.04.2007 року відповідь від
в.о. начальника відділу управління

нагляду
прокуратури Донецької області, датовану
26.04.2007 року. Тобто, відповідачем
порушені були не лише норми КПК України,
а і вимоги Закону України «Про звернення громадян» і Закону України «Про
інформацію», оскільки були порушені всі
строки надання двох відповідей, а на
третє звернення не отримав відповіді зовсім.

Представники
відповідача, які діяли на підставі
доручень (а.с. 19, 42), позовні вимоги ОСОБА_1 до прокурора Донецької
області не визнали, просили відмовити у
їх задоволенні у повному обсязі. При цьому суду пояснили, що позов ОСОБА_1 необгрунтований, оскільки він отримував із слідчого відділення
УМВС області відповідь, датовану
11.04.2007 року, а з прокуратури області
- датовану 26.04.2007 року. Оскільки у своєму зверненні від 20.02.2007 року
ОСОБА_1 просив надати йому відповідь щодо прийнятого рішення по факту ДТП, то йому відповідь надана була не на підставі
вимог КПК України, а на підставі вимог
Закону України «Про звернення громадян». Тобто,
законні права і інтереси позивача відповідачем не порушені.

Суд, вислухав представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено у судовому засіданні, що 21.01.2007 року у м. Новоазовську
Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода, учасником якої був ОСОБА_1, і в результаті якої загинув невстановлений велосипеди ст.

20.02.2007
року ОСОБА_1 звертається
до прокурора Донецької області з заявою,
в якій зазначає, що йому, ОСОБА_1,
з телефонної розмови зі слідчим Максименком О.В., яка відбулася 22.01.2007 року, стало відомо про те, що стосовно нього, ОСОБА_1,
порушена кримінальна справа за
ст. 286 ч.2 КК України. Тоді ж за телефоном слідчий викликав його на
24.01.2007 року. З заяви вбачається, що
24.01.2007 року ОСОБА_1 і його адвокату слідчим не було вручено ніякого
процесуального документу, хоча, як вбачається з заяви, вони зверталися до слідчого з таким
проханням. З заяви також
вбачається, що оскільки до 20.02.2007
року ніяких процесуальних документів ОСОБА_1 не отримав, а за телефоном слідчий надавав
інформацію, яка йшла в розбіжність з
наданою раніше ним же, слідчим, інформацією,
просив повідомити про прийняте рішення,
копію якого надіслати йому, а
також надати вказівку слідчому передати на зберігання автомобіль або вжити
заходів щодо його належного зберігання (а.с. 24-25).

12.03.2007
року старшим слідчим відділу з розслідування ДТП при ГУМВС України в Донецькій області Максименком А.В.
була винесена

постанова
за даною ДТП, якою було порушено кримінальну справу «за ознаками
порушення безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту особою, яка керувала транспортним засобом, за ознаками
ст. 286 ч.2 КК України». Кримінальна справа, яка була порушена, була прийнята до провадження слідчим
Максименком О.В., п.3 зазначеної
постанови передбачалося надіслання її копії прокурору (а.с. 6).

Судом
також було встановлено, що, не отримавши відповіді на своє письмове
звернення від 20.02.2007 року, позивач
знов звертається 12.03.2007 року з повторною заявою до прокурора Донецької
області, в якій повідомляє, що відповіді на своє попереднє звернення він
не отримав, і висловив такі саме
прохання, як і у своєму зверненні від
20.02.2007 року (а.с. 22-23).

Судом
також було встановлено, що третє
звернення до прокурора Донецької області ОСОБА_1
склав 02.04.2007 року (а.с. 7-8), а
надіслав його рекомендованою поштою 04.04.2007 року (а.с. 7).

З
матеріалів справи вбачається, що першу
відповідь на звернення від 20.02.2007 року позивач отримав від заступника
начальника слідчого управління при ГУ МВС України в Донецькій області (а.с.
20), з якого вбачається, що звернення ОСОБА_1 до прокурора області
розглянуте ГУ при МВС України в Донецькій області.

Відповідь
з прокуратури області ОСОБА_1 отримав наприкінці квітня 2007 року, про що свідчить відповідь в.о. начальника
відділу управління нагляду прокуратури Донецької області від 26.04.2007 року
(а.с. 26). Посилання на те, на яке саме
звернення ОСОБА_1 надається відповідь (число,
місяць, рік), у відповіді нема.

Проаналізувавши
зазначені письмові матеріали справи і дав їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що законне право позивача на інформацію і на
отримання відомостей про хід досудового слідства по кримінальній справі
прокурором Донецької області порушений,
виходячи з наступного.

Так, згідно
ст. 7 Закону України «Про інформацію»,
суб'єктами інформаційних відносин є громадяни України, юридичні особи і держава. Згідно ст. 18 зазначеного Закону, одним з видів інформації є інформація про
діяльність державних органів влади та органів місцевого і регіонального
самоврядування, до якої, згідно
ст. 21 Закону, відноситься
офіційна документована інформація, яка
створюється в процесі поточної діяльності законодавчої, виконавчої та судової влади, органів місцевого і регіонального
самоврядування. Ця інформація доводиться до відома заінтересованих осіб шляхом
безпосереднього доведення її до заінтересованих осіб (усно, письмово чи іншими способами).

Згідно ст.
ст. 43, 44, 49 Закону України «Про інформацію», кожний учасник інформаційних відносин для
забезпечення його прав, свобод і
законних інтересів має право на одержання інформації про те, що стосується його особисто, а до обов'язку учасників інформаційних
відносин відноситься і обов'язок компенсувати шкоду, заподіяну при порушенні законодавства про
інформацію. Розмір шкоди, за умови її
спричинення, визначається судом.

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_1, суд виходив
також з положень Закону України «Про звернення громадян».

Так, згідно
ст. 1 зазначеного Закону,
«громадяни України мають право звернутися до посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із заявою щодо реалізації своїх особистих прав
і законних інтересів та скаргою про їх порушення».

Згідно
до ст. 4 зазначеного Закону, до дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської
діяльності, внаслідок яких порушено
права і законні інтереси чи свободи громадянина...

Згідно ст.
ст. 14, 15 Закону України «Про звернення громадян», посадові особи зобов'язані розглянути
звернення та повідомити громадянина про результати розгляду. Посадові особи
зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати звернення, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ст. 20 Закону України «Про звернення
громадян», «звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одно місяця від дня їх надходження, а ті,
які не потребують додаткового вивчення,
- невідкладно, але не пізніше
п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені
у зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу або його заступник встановлюють необхідний термін для його
розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів».

У
відповідності до ч.2 ст. 25 зазначеного
Закону, «громадянину на його вимогу і в
порядку, встановленому чинним
законодавством, можуть бути відшкодовані
моральні збитки, завдані неправомірними
діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування
моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом».

З огляду
на наведені вище норми Законів України «Про інформацію» і «Про звернення
громадян», суд вважає доведеними вимоги
позивача щодо порушення відповідачем його законних прав на інформацію і
отримання відповіді на письмові звернення у встановлені законодавством
терміни, оскільки судом
встановлено, що відповідачем не вжито
заходів щодо надання своєчасних відповідей позивачу на його звернення від
20.02.2007 року і від 12.03.2007 року,
оскільки відповідь на перше звернення надана згідно даних на ньому
11.04.2007 року, тобто через 41
день, в той час як позивачу не було
роз'яснено і повідомлено належним чином,
у відповідності до ч.1 ст. 20
Закону України «Про звернення громадян»,
чому відповідь надавалася йому такий тривалий час, а відповідь на своє друге звернення, судячи з матеріалів справи, позивач не отримав від відповідача
зовсім. Що ж стосується отримання
відповіді позивачем на його звернення від 02.04.2007 року, суд вважає,
що його права наданням відповідачем відповіді 26.04.2007 року не
порушені, бо відповідь на зазначене
звернення

відповідачем
надана у встановлені ч.1 ст. 20 Закону
України «Про звернення громадян» строки. Інших матеріалів, які б спростовували законність вимог
позивача, відповідачем суду не надано.

З огляду
на наведене, суд вважає доведеними
частково вимоги позивача щодо спричинення йому відповідачем моральної шкоди
неправомірною бездіяльністю, і з огляду
на тривалість моральних страждань позивача з лютого 2007 року до дня звернення
з позовом до суду - 04.05.2007 року,
виходячи з принципу розумності і справедливості, суд задовольняє ці вимоги позивача у сумі 200
грн..

Оскільки
суд задовольняє вимоги позивача частково,
суд відповідно до ч.3 ст. 94 КАС
України стягує з відповідача на користь позивача 7, 65 грн. судового збору (3,
40 + 4, 25).

На
підставі ч.1 ст. 90 КАС України суд не
задовольняє вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача
понесених витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст.
16, 17-18, 69, 70, 71, 87, 90, 94, 159, 160, 162, 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України,
ст. ст. 23, 1167,
1176 ЦК України, Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про інформацію», Законом України «Про звернення громадян» (з
відповідними змінами й доповненнями до них),
суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до Прокурора Донецької області про визнання бездіяльності
неправомірною, відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково.

Визнати
неправомірною бездіяльність прокурора Донецької області щодо ненадання і
несвоєчасного надання інформації ОСОБА_1 на його письмові звернення від 20
лютого 2007 року і від 12 березня 2007 року.

Стягнути
з прокурора Донецької області на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі
200 (двісті) грн..

Стягнути
з прокурора Донецької області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у
сумі 7, 65 грн..

У задоволенні
іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На
постанову може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької
області через Новоазовський районний суд Донецької області протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення постанови.