Справа № 2-а-5\2008
Суддя: Федоренко Р.Г.
Дата ухвалення: 2008-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-52008
ПОСТАНОВА

ІМ' ЯМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 року. м.
Запоріжжя.

Заводський районний суд
м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді
Федоренко Р.Г., секретаря Васильченко
Н.О.Ю,

за участю представників:
позивачки -Запорізька обласна організація профспілки працівників державних
установ в особі ОСОБА_1., відповідачів -
ОСОБА_2., ОСОБА_3 та ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Запоріжжі
адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Запорізького об'єднаного міського
військового комісаріату та Запорізького обласного військового комісаріату про
стягнення компенсації за невикористані дня відпустки та за затримку розрубку,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_5.
з адміністративним позовом до Запорізького об'єднаного міського військового
комісаріату та Запорізького обласного
військового комісаріату про стягнення компенсації за невикористані дні
відпустки у сумі 635 грн. 85 коп.,
компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 17 719 грн. 02 коп.

В обґрунтування позовних
вимог ОСОБА_5. та її представник посилаються на те, що вона працювала у Запорізькому об'єднаному
міському військовому комісаріаті помічником начальника першого відділення з 16
листопада 1982 року.

6 листопада 2006 року
трудові відношення з відповідачем були розірвані.

Згідно ст. 24
Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується
грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а відповідно до ст.
116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. У день
звільнення їй не виплачена компенсація за не використані у 2001 році 15 днів
відпустки. Згідно довідки Запорізького обласного військового комісаріату її
середньоденний заробіток складає 42 грн. 39 коп., тому сума компенсації за невикористані дні
відпустки складає 635, грн.. 85 коп.

Відповідно до ст.
117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним
органом належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені
ст. 116 КЗпП України, працівникові виплачується його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому
компенсація за затримку розрахунку дорівнює 17 719 грн. 02 коп.
(42, 39 грн. х 418 дні прострочення).

В обґрунтування позовних
вимог у частині стягнення з відповідачів компенсації за завдану моральну шкоду
ОСОБА_5. посилається на те, що
неправомірними діями відповідача ( невиплата компенсації за невикористану
відпустку) їй заподіяна моральна шкода,
яка виразилась у її стражданнях: змушена звертатись до суду, що є для неї стресом. Необхідність на протязі тривалого часу приймати
участь у судових засіданнях, доставляє
додаткові страждання. Призначалось приблизно 10 засідань суду. Кожне з засідань
морально вимотувало та підривало здоров'я. Постійно думає про це, стала дратівливою. У зв'язку з вищезазначеним
вважає, що компенсація за завдану
моральну шкоду, заподіяну незаконними
діями відповідача дорівнює 3 000 грн.

Представники відповідачів
позов не визнали, посилаючись на
те, що при наданні щорічної відпустки
позивачці, її права порушені не були.
Вона не оскаржила у відповідності до

вимог закону наказ про надання їй відпустки, а тому він до теперішнього час вважається
дійсним.

Вислухавши пояснення позивачки, доводи її представника, заперечення проти позову представників
відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, по таким підставам.

Як свідчать матеріали
справи, ОСОБА_5. перебувала у трудових
відносинах з відповідачем з 16 листопада 1982 року. Звільнена з роботи на
підставі ч. 1 ст. 40 Кзпп України 6 листопада 2006 року ( а.с. 3-4).

21 травня 2001 р. ОСОБА_5.
звернулась із заявою на ім'я начальника
Першого відділення із заявою про надання їй тарифної відпустки 21 червня 2001 року з наданням матеріальної
допомоги на оздоровлення (а.с. 23).

Відповідно до наказу
військового комісара Запорізького об'єднаного міського військового комісаріату
№ 49 від 25 червня 2001 року державному службовцю ОСОБА_5.,
помічника начальника 1 відділення строком на 30 календарних днів з 25
червня по 24 липня 2001 року за робочий період з 14.08.2000 р. по 13.08.2001 р.
Цим же наказом була передбачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі
середньомісячної зарплатні ( а.с. 24).

В судовому засіданні ( а.с.
27) ОСОБА_5. посилалась на те, що вона
зверталась про надання їй щорічної тарифної відпустки в 2001 році у
терміном 45 днів, але потім 15 днів вирахували і надали їй
тільки 30 днів, пояснивши, що 15 днів додаткової відпустки їй не
положено.

Суд звертає увагу на
те, що у своїй заяві ОСОБА_5. просить
надати їй відпустку з 26 червня 2001 року та виплатити матеріальну допомогу на
оздоровлення. При цьому із змісту її заяви не вбачається, що вона просила надати їй відпустку строком
45 днів.

Окрім того, ні в судовому засіданні ні в самій позовній
заяві позивачка не посилається на те, що
тривалість відпустки у неї складає 45 днів і на підставі якого нормативного акту.

Позивачкою не надано
будь-яких доказів про те, що вона
якимось чином була незгодна з наказом № 49 від 25 червня 2001 року про надання
їй відпустки тривалістю 30 днів в той час,
коли їй ця відпустка надавалась.

За час роботи з дня
видання наказу № 49 від 26 червня 2001 року
до її звільнення 6 листопада 2006 року ОСОБА_5. не оскаржила цей наказ, яким на її думку були порушені її права на
одержання додаткових 15 днів відпустки.

Суд звертає також увагу на
те, спірні правовідносини виникли в 2001
році. Про порушення її трудових прав відповідачці було відомо ще в цей
час, однак адміністративний позов вона
подала тільки тоді, коли була звільнення
по причині скорочення штатів

Таким чином, досліджені судом докази свідчать про те, що підстав для задоволення позову у суду не має.

Керуючись ст.
ст. 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову
ОСОБА_5 до Запорізького об'єднаного міського військового комісаріату та
Запорізького обласного військового комісаріату про стягнення компенсації за завдану
моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.; компенсації за невикористані дні відпустки
у сумі 635 грн. 85 коп. та компенсації за затримку розрахунку в сумі 17 719
грн. 02 коп., відмовити.

Постанова може бути
оскаржена до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня
складання рішення суду у повному обсязі,
а потім - в термін 20 днів самої апеляційної скарги.