Справа № 2-586/2007
Суддя: Горейко М.Д.
Дата ухвалення: 2007-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
Постанова

Іменем України

11 грудня 2007
року м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Горейко
М.Д.

секретаря Чешкова
С.О.

за участю
позивача ОСОБА_1., його
адвоката ОСОБА_2., представника відповідача за дорученням №12/250 від
02.11.2007р. Пенделя О.Я.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській області про виплату середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7853 грн. 64 коп. та моральної шкоди
в розмірі 20000грн.

встановив:

ОСОБА_1звернувся
в суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області про стягнення середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу в сумі 7853 грн. 64 коп. та моральної шкоди в розмірі 20000
грн., посилаючись на те, що проходив службу в органах внутрішніх справ в УМВС
України в Івано-Франківській області з 10.11.1987 року. Наказом начальника УМВС
України в Івано-Франківській області від 07.02.2002 року його було звільнено зі
служби з 06.02.2002 року. За його скаргою рішенням Івано-Франківського міського
суду він був поновлений на службі, однак йому не виплачено середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу з 07.02.2002р. по 07.02.2003р. в розмірі
7853 грн. 64 коп., чим порушено вимоги п. 24 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР №14,
затвердженого постановою KM УРСР від 29.07.1991р. №114.

Позовні вимоги
щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. позивач обгрунтував
тим, що незаконними діями відповідача йому завдано моральних страждань
внаслідок незаконного звільнення зі служби, втратою нормальних життєвих
зв'язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки
на його утриманні перебуває неповнолітній син, а за час вимушеного прогулу йому
доводилось неодноразово позичати гроші на проживання.

Щодо пропуску
строку на звернення з позовом до суду позивач пояснив, що не звернувся із
позовом вчасно, так як сподівався на проведення відповідачем виплати середнього
заробітку за час вимушеного прогулу на момент виходу на пенсію. Просив позов
задоволити.

Представник
відповідача позову не визнав, мотивуючи тим, що відповідно до рішення
Івано-Франківського міського суду від 31.12.2003р., залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.03.2004р., ОСОБА_1.
поновлено на службі в ОВС з 07.02.2002 року. Звертаючись до суду з скаргою на
неправомірність звільнення його зі служби в ОВС, позивачем не ставились вимоги
про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди. Не звертався позивач до відповідача з питанням
про таку виплату і в добровільному порядку. Крім того, зауважив, що не
зрозуміло з яких міркувань позивач в розрахунок суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу взяв розмір грошового утримання за період з квітня 2004
року по 31 грудня 2004 року.

Позовні вимоги
щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача заперечив,
посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів спричинення такої шкоди.

З урахуванням
пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного права, перебіг
якого, на думку представника відповідача, розпочався з моменту, коли позивач
дізнався про таке порушення, а саме 23.03.2004 року, в день проголошення ухвали
апеляційного суду Івано-Франківської області, просив відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши таким чином
фактичні її обставини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог
слід відмовити виходячи із наступного.

Судом
встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ в
Івано-Франківській області з 10.11.1987 року. Наказом начальника УМВС України в
Івано-Франківській області від 07.02.2002р. №14 о/с його було звільнено з ОВС з
06.02.2002 року що підтверджується ксерокопією його трудової книжки (а. с 6).

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 31.12.2003 року (а. с.21, 22), залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.03.2004
року (а. с. 19, 20), скаргу ОСОБА_1. задоволено та зобов'язано відповідача
поновити його на посаді командира відділення ППСМ Івано-Франківського МВМ з
07.02.2002 року. На виконання рішення суду 01.04.2004 року видано виконавчий лист (а. с 7).

Наказом
начальника УМВС України в Івано-Франківській області від 30.04.2004р. №39о/с
ОСОБА_1. поновлено на службі в ОВС (а. с. 10).

Відповідно до
п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР №14, затвердженого постановою KM
УРСР від 29.07.1991р. №114 у разі незаконного звільнення або переведення на
іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на
роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання
про виплату особі рядового, начальницького складу середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Як вбачається з
ксерокопії скарги позивача про визнання неправомірним наказу відповідача про
його звільнення з роботи та зобов'язання поновити його на службі в ОВС (а. с 16) та
вищенаведених судових рішень позивачем не ставилось питання про стягнення з
відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З позовом про
виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивач звернувся в суд
тільки 19.10.2006 року (а. с. 2).

Відповідно до ч.
1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Посилання
позивача на те, що він вважав, що відповідач виплатить йому середній заробіток
за час вимушеного прогулу під час проведення з ним повного розрахунку при
виході на пенсію, а також на відповідь помічника Міністра внутрішніх справ
України від 28.04.2005 року за №-1/127 з цього приводу (а. с.5) як на доказ, що
ним не пропущено строк позовної давності, судом розцінюється критично, так як
позивач не міг розраховувати на таку виплату при звільненні зі служби у зв'язку
з виходом на пенсію, оскільки він не звертався з такою заявою до відповідача.

Згідно ч. 1 ст.
100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

З огляду на
викладене суд дійшов висновку, що позивачу слід відмовити в позові про
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно не
підлягає і задоволенню позовна вимога про відшкодування моральної шкоди.

На підставі
викладеного, відповідно до ч. 1, 2 ст. 99, ч.1 ст. 100, 159 КАС України,
керуючись, ст. ст. 160,161-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд -

постановив:

В задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1до Управління Міністерства внутрішніх справ
України в Івано-Франківській області про стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити за пропуском строку звернення
до суду.

Постанова суду
набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. В разі подачі
заяви про апеляційне оскарження постанови суду, але апеляційна скарга не була
подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про
апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.