Справа № 2а-1292/07
Суддя: Нікітіна С.Й.
Дата ухвалення: 2007-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1292/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2007 року Приморський
районний суд м. Одеси в складі: головуючого - судді Нікітіної С.Й. за участю секретаря -
Виноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Одеській
області, третьої особи Управління фінансових ресурсів та економіки Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання відмови
стосовно сплати грошової допомоги неправомірною та стягнення грошової допомоги,
-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління
МВС України в Одеській області, в якому просить визнати відмову відповідача
щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги у зв'язку із звільненням у відставку неправомірною та стягнути
на його користь грошову допомогу у розмірі 60588 грн.

Свої вимоги
позивач мотивує тим, що наказом УМВС України в Одеській області № 610 о/с від 25.12.2005 він був звільнений у
відставку на підставі п.65 «а» (за віком) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Після звільнення
у нього виникло право на отримання грошової допомоги на підставі ст.9 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб».

03.07.2006 він звернувся до ГУ МВС України в Одеській області з
проханням нарахувати та виплатити йому грошову допомогу.

Листом Управління фінансових ресурсів та економіки ГУ МВС України в Одеській області від 21.07.2006 він був
повідомлений про відсутність правових підстав для виплати йому грошової допомоги у зв'язку з тим, що право на її отримання він набув
раніше, тобто при першому звільненні із органів внутрішніх справ
07.12.1987. Ця відмова була обґрунтована
ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб», яка змінена Законом України від
25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України»,
та не передбачає виплату грошової допомоги особам, що мають право на пенсію за цим законом, у разі їх
повторного звільнення зі служби.

Позивач вважає, що ця відмова є неправомірною, оскільки норма закону, на
яку посилається відповідач, за своїм змістом стосується тільки осіб, які були
повторно звільненні саме за цим законом, а його звільнення, яке відбулося на
підставі іншого правового акту, не має
правового значення для вирішення питання щодо виплати йому одноразової грошової
допомоги на підставі вищевказаного Закону.

Позивач вказує,
що на день звільнення його вислуга років в органах внутрішніх справ у
календарному обчисленні становила 24 роки 02 місяці 14 днів, у пільговому
обчислені - 28 років 10 місяців 05 днів, а тому він має право на отримання
грошової допомоги у розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби
за повні 24 роки. Відповідно до грошового атестату № 13, складеного відповідачем, його місячне грошове
забезпечення становило 5049,80 грн., 50% місячного грошового забезпечення
становлять 2524,5 грн. (із рахунку 5049,80 грн. х 50% :

2

100%), а загальна сума, яку повинен
сплатити йому відповідач, становить
60588 грн. (із рахунку 2524,5 грн. х 24 календарні роки).

Представник позивача підтримав адміністративний позов та додатково пояснив,
що Закон України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб» передбачає новий вид виплат як грошова допомога, а
постанова РМ СРСР від 30.05.1985, на яку посилається відповідач як
підставу відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, взагалі не передбачала такий вид виплати
як грошова допомога, а передбачала виплату тільки одноразової та
вихідної допомоги.

З урахуванням викладеного позивач та його представник просили задовольнити адміністративний
позов у повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи позов не визнав. Свою незгоду з
позовом він мотивував тим, що позивач був
звільнений у відставку на підставі п.65 «а» (за віком) Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
України, на день звільнення його вислуга років в органах внутрішніх справ у
календарному обчисленні становила 24 роки 02 місяці 14 днів, у пільговому
обчислені - 28 років 10 місяців 05 днів, але при звільненні він не набув права
на отримання грошової допомоги на підставі ч.1 ст.9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

При цьому він
посилався на той факт, що позивач був звільнений перший раз у 1987 році у
зв'язку із переходом на роботу до іншого відомства. Право на отримання грошової допомоги він набув при звільненні у 1987
році на підставі постанови РМ СРСР «Про затвердження Положення про
пенсійне забезпечення осіб начальницького та рядового
складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР та їх сімей» від 30.05.1985. Ця
обставина є підставою для відмови позивачу в нарахуванні та виплаті грошової допомоги згідно ч.4 ст.9 вищевказаного Закону, яка
передбачає неможливість її виплати особам, які мають право на пенсію за
вищезазначеним Законом, у разі повторного їх звільнення із служби.

Крім того,
представник відповідача посилався на той факт, що контрольно-ревізійне управління здійснило перевірку
діяльності Головного управління МВС України в Одеській області по нарахуванню
та сплаті вихідної допомоги та будь-яких порушень з цього приводу не
виявило.

Також
представник відповідача посилався на пропуск позивачем строку на звернення до
адміністративного суду за захистом своїх прав, оскільки останній був звільнений з органів внутрішніх справ 25.12.2005,
а звернувся з позовом тільки 12.04.2007. З вимогами щодо поновлення строку на
звернення до адміністративного суду позивач не звертався, що є підставою
для відмови в задоволенні позову.

З урахуванням викладеного просив
відмовити позивачу в задоволені його позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

При цьому суд вважає встановленими
такі факти.

Позивач ОСОБА_1 був звільнений у відставку на
підставі п.65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України наказом УМВС України в Одеській
області № 610 о/с від 25.12.2005 (а.с.7).

На день звільнення його вислуга років в органах внутрішніх справ у
календарному обчисленні становила 24 роки 02 місяці 14 днів, у
пільговому обчислені - 28 років 10 місяців 05 днів (а.с.7).

Стаття 9 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі Закон) передбачає, що особам начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ

3

України, звільненим із служби за
віком, виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний
рік служби.

Суд погоджується з розрахунками грошової допомоги, яка обчислена позивачем ОСОБА_1, оскільки вони
ґрунтуються на вищезазначеній нормі Закону.

Згідно грошового атестату № 13, складеного Управлінням МВС України в
Одеській області (а.с.5), місячне грошове
забезпечення ОСОБА_1 становило 5049,80 грн.

Таким чином, 50% місячного грошового забезпечення становлять 2524,5 грн.
(із рахунку 5049,80 грн. х 50% : 100%), а загальна сума, яку повинно сплатити ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_1, складає 60588 грн. (із рахунку
2524,5 грн. х 24 роки).

Суд вважає, що ст.9 ч.4 Закону (в редакції Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»
та деяких інших законодавчих актів України»
від 25.03.2005), яка передбачає, що військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення із служби одноразова грошова допомога, передбачена
цією статтею, не виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні
не набули права на її отримання, не може бути застосована до ОСОБА_1 як підстава щодо відмови йому у виплаті грошового забезпечення
у сумі 60588 грн., виходячи з наступного.

Дійсно, позивач
був звільнений перший раз у 1987 році у зв'язку із переходом на роботу до
іншого відомства (наказ УВС Одеського облвиконкому № 812 о/с від 07.12.1987)
(а.с.33).

Згідно п.34 постанови Ради Міністрів СРСР від 30.05.1985 № 493 «Про
затвердження Положення про пенсійне забезпечення
осіб начальницького та рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР та їх сімей» на час звільнення позивач
ОСОБА_1 мав право на отримання вихідної
допомоги, яка йому фактично сплачена не була. Це факт підтверджується довідкою
ОМУ УМВС України в Одеській області від 03.07.2006 (а.с.6).

Між тим, ця
норма законодавства, як і інші норми цієї постанови, не передбачали такий вид допомоги, як грошова допомога, а тому у
суду не має правових підстав вважати, що у позивача виникло право на її
отримання на час першого звільнення з органів внутрішніх справ.

Такий вид виплат як грошова допомога був передбачений тільки ст.9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992.

Таким чином, за
своїм змістом ст.9 ч.4 цього Закону (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005), на яку
посилається відповідач як підставу відмови позивачу у її виплаті,
стосується тільки осіб, які були повторно звільненні
з органів внутрішніх справ та отримали право на отримання грошової допомоги при
першому звільненні саме за цим законом.

Оскільки ОСОБА_1 не звільнявся повторно
на підставах, передбачених цим Законом, то
до нього не може бути застосована ст.9 ч.4 цього Закону.

Також, суд не погоджується з твердженням відповідача, що позивач ОСОБА_1 пропустив строк на звернення до суду з вимогами щодо
захисту своїх прав на отримання грошової допомоги.

Стаття 99 ч.2 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повиння була дізнатися про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
відповідача з вимогою щодо нарахування та сплати грошової допомоги 03.07.2006
та отримав відповідь 21.07.2006 (а.с.24), з якої дізнався про відмову в задоволенні
його вимог. Цю відмову він вважав такою, що

4

порушує його права, а тому
12.04.2007 звернувся до суду з
адміністративним позовом, тобто до спливу річного строку,
передбаченого ст.99 ч.2 КАС України.

Таким чином, ОСОБА_1 строк на
звернення до адміністративного суду не пропустив, а тому і не повинен був
вимагати його поновлення.

З урахуванням
встановлених судом фактів всі інші доводи представника відповідача та третьої особи не заслуговують на увагу, оскільки не
мають правового значення.

Керуючись ст.ст.70, 71, 76, 86, 99, 159-163 КАС України, ст.9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від
09.04.1992, із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний бюджет України на
2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005, п.34
постанови Ради Міністрів СРСР від 30.05.1985 № 493 «Про затвердження Положення
про пенсійне забезпечення осіб начальницького та
рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР та їх сімей»,
суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги
у зв'язку із звільненням у відставку неправомірною.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошову допомогу у
розмірі 60588 (шістдесят тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) гривень.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі, та подання апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.