Справа № 2-а-3662007
Суддя: Гетьман Р.А.
Дата ухвалення: 2007-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-366 2007 року
ПОСТАНОВА

7
грудня 2007 року Дзержинський
районний суд міста Харкова в складі:

головуючого
судді Гетьмана
Р.А.

при
секретарі Михайловій
К.В.

з участю
адвоката ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління державного казначейства України у Харківській області про
визнання бездіяльності відповідача у зв"язку з невиконанням рішення
суду, стягнення моральної та матеріальної
шкоди .

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до Головного управління державного казначейства
України у Харківській області про визнання бездіяльності відповідача у зв'язку
невиконанням рішення суду.

Згідно позовної заяви, рішенням
Київського районного суду м. Харкова від
03.11.2006 року у справі за № 2-а-32/06/12 про скасування постанови рай
санепідемстанції Київського району міста Харкова про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності вказана постанова була скасована та було
ухвалено стягнути із Держбюджету України 200 (двісті) гривень понесених
позивачем витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_2. 26.012007 року позивач
подав свою заяву та виконавчий лист Київського районного суду м. Харкова від 14.123.2006 року у відповідності
до положення ч. 2 ст. 9 Закону України „Про виконавче
провадження" до структурного підрозділу відповідача - управління
Державного казначейства у Київському районі міста Харкова. Згідно із
положеннями ч. 4 ст. 2 Закону України „Про виконавче
провадження" відповідач на думку позивача мав був здійснити виконавчі дії
за заявою останнього. Проте листом від 31.01.2007 року за № 01-10/08 начальника
управління Державного казначейства у Київському районі м. Харкова ОСОБА_3 повернула виконавчий лист Київського районного суду
м. Харкова від 14.12.2006 року „для
уточнення необхідних для її виконання реквізитів, та надання оригіналів платіжних
документів" посилаючись на положення п.п. 1.3, 1.4. „Порядку повернення
платниками помилково та/або надміру сплачених податків, зборів,
обов"якових платежів",
затвердженої наказом Державного казначейства України за № 226 від
10.12.2002 року. Крім того в позовній заяві вказано, що з метою врегулювання названого непорозуміння
адвокат ОСОБА_2 за дорученням позивача звертався до посадових осіб відповідача
та його структурного підрозділу,
пояснюючи, що предмет регулювання
названого наказу с іншим, проте позитивних наслідків це не принесло.

Таким
чином, позивач вважає що відповідач
виявив неправомірну бездіяльність та вимагає визнати бездіяльність відповідача
із невиконання рішення суду про стягнення 200 (двохсот) гривень із Державного
бюджету України на його користь протиправною та забов"язати здійснити
виплату належної позивачу суми. Крім того,
позивач вимагає стягнути із відповідача на його користь 100 (сто)
гривень понесених ним витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_4 з урахуванням
індексу інфляції за період розгляду справи та 100 (сто) гривень на
відшкодування завданої моральної шкоди.

В судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 та адвокат позивача
ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі та надали пояснення аналогічні
позову.

Представник
відповідача - Ізмайлов Віктор Олегович в судовому засіданні проти позову
заперечив та пояснив, що виплата
грошових коштів на правову допомогу з Державного бюджету України не закріплена
на законодавчому рівні та відсутній порядок таких виплат. Крім того, представник відповідача пояснив, що в Державному бюджеті України на 2007 рік
відсутнє фінансування щодо таких виплат. Таким чином, відповідач вважає, що Державне казначейство України не в змозі
виконати рішення Київського районного суду міста Харкова від 03.11.2006 року у
справі за № 2-а-32/06/12 щодо стягнення із Держбюджету України 200 (двісті)
гривень понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_4.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи суд приходить до висновку, що
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, встановлено, що 14.12.2006 року Київським районним судом
міста Харкова по справі № 2а-32/06/12 за позовом ОСОБА_1 до Київської районної
санітарно-епідеміологічної станції м. Харкова про скасування постанови складено
виконавчий лист, згідно із яким судом
вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним
судові витрати в сумі 200 (двісті) гривень. Також, згідно зазначеного виконавчого листа вказане
рішення набрало законної сили 13.11.2006 року.

20 січня
2007 року при розгляді заяви ОСОБА_1 від
15.12.2006 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа Київського районного суду Міста Харкова виданого 14.12.2006
року у справі № 2а-32 про стягнення з Державного бюджету України на користь
позивача понесених ним судових витрат,
старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби Харківської області Гарбузом С. В. винесено
постанову за № 78/3-01 про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що відповідно до ч.2 ст. 9
Закону України „Про виконавче провадження" виконання рішень про стягнення
коштів з рахунків, на яких обліковуються
кошти Державного бюджету України, та
місцевих бюджетів або з бюджетних установ,
здійснюється органами Державного казначейства України в порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно
ч.ч. 2, 4 „Положення про державне
казначейство України" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року за № 1232 -Казначейство у своїй діяльності керується
Конституцією України та законами України,
актами Президента України і Кабінету міністрів України, наказами Мінфіну та цим положенням, проводить безспірне списання коштів з
рахунків, на яких обліковуються кошти
державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням,
яке було прийняте державним органом,
що відповідно закону має право на його застосування.

Згідно
ч. 5 ст.
124 Конституції України - судові рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким
чином, суд вважає що рішення Київського
районного суду від 03.11.2006 року за позовом ОСОБА_1 , яке набрало законної сили Головним
управлінням державного казначейства України у Харківській області повинно було
бути виконаним в повному обсязі на підставі вищевказаних актів. Однак, будь яких дій щодо виконання зазначеного вище
рішення Київського районного суду з боку Головного управління державного
казначейства України у Харківській області вжито не було що вказує на
бездіяльність відповідача.

Щодо
моральної шкоди в сумі 100 (сто) гривень суд вважає, що вона підлягає стягненню з відповідача в
повному обсязі оскільки останнім допущено бездіяльність щодо виконання рішення
Київського районного суду міста Харкова від 03.11.2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1 , так як згідно з ч.
1 ст. 23 ЦК України, - Особа
має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав. Суд вважає що

моральна шкода позивача полягає
у душевних стражданнях останнього в зв"язку з тривалим невиконанням
рішення суду.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
6-12 , 49, 51, 161, -164, 171 КАС України ст. . 23 ЦК України, ст. 124
Конституції України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 - задовольнити .

Визнати
бездіяльними дії Головного управління державного казначейства України у
Харківській області , забов"язавши
відповідача по справі виконати рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.11.2006 року .

Стягнути
з Головного управління державного казначейства України у Харківській області на
користь ОСОБА_1 суму понесеної матеріальної шкоди, з урахуванням індексу інфляції за лютий -
жовтень 2007 року, в розмірі 225, 90
грн. (двісті двадцяти п'яти гривень,
дев'яносто копійок).

Стягнути
з Головного управління державного казначейства України у Харківській області на
користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 грн.

На
постанову суду першої інстанції може бути подана заява про апеляційне
оскарження протягом 10-ти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження, з
одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, або в порядку ч. 5 ст.
186 КАС України.