Справа № 2-а-313/2007
Суддя: Оксюта Т.Г.
Дата ухвалення: 2007-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-313 2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„
07" листопада 2007 р. Солом"янський районний суд м. Києва

у складі:
головуючого судді Оксюти
Т.Г.

при секретарі Богуславець
I.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні
в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Солом»янського РУ ГУ МВС України
в м. Києві, Головного
управління МВС України в м.
Києві, Головного управління державного казначейства України
в м. Києві про визнання неправомірною
бездіяльності Солом»янського РУ
ГУ МВС України в м.
Києві, ГУ МВС України в м. Києві стосовно розслідування кримінальної
справи №59-1273, порушеної відносно
ОСОБА_2за ознаками злочину,
передбаченого ч.1 ст. 296 КК
України та стягнення моральної шкоди в розмірі 100.000, 0 грн. , -

встановив:

07 листопада 2006 року позивач
звернувся до суду з позовом з приводу бездіяльності

Солом»янського РУ ГУ
МВС України в м. Києві, ГУ МВС України в м. Києві стосовно

розслідування кримінальної справи №59-1273,
порушеної відносно ОСОБА_2за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та стягнути моральну

шкоду в розмірі 100.000, 00 грн.

Крім
того, позивач просить зобов»язати
Солом»янське РУ ГУ МВС України
в м. Києві вжити заходів до забезпечення
цивільного позову, заявленого в
кримінальній справі №59-1273.

Свої
вимоги позивач мотивує тим, що 19
вересня 2005 року близько 14 год.00 хв. в приміщенні туалету школи №318, розташованої по АДРЕСА_1ОСОБА_2 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_3

12
жовтня 2005 року прокуратурою Солом»янського району м. Києва було порушено кримінальну справу
відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину
передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Зазначає, що з 12 жовтня 2005 року, тобто з часу порушення кримінальної
справи, досудове слідство завершено не
було та справу до суду не передано.

8 ході розслідування
кримінальної справи слідчими Солом»янського РУ ГУ МВС

України в м. Києві та ГУ МВС України в
м. Києві виносились постанови про
відмову в

порушенні кримінальної справи, про
закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_2
які в подальшому

постановами суду були скасовані та направлені на додаткове

розслідування з вказівкою на проведення процесуальних дій.

Між
тим, відповідачами постанови суду було
проігноровано, слідчі дії не
проводилися, зауваження представника
потерпілого в кримінальній справи до уваги не бралися.

Позивач
вважає, що бездіяльність правоохоронних
органів з приводу розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_2 який є сином заступника начальника
Солом»янського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, свідчить про те, що відношення органів досудового слідства є
явно упередженою та спрямована на уникнення кримінальної відповідальності
ОСОБА_2 за вчинене діяння.

Неодноразові
звернення та скарги позивача до відповідачів жодних результатів для
повного, всебічного та об»єктивного
розгляду справи не дали, в зв»язку з чим
вона змушена звернутись до суду за захистом порушених прав та законних
інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 до суду.

Позивач
просив також вжити заходів забезпечення цивільного позову, заявленого в кримінальній справі, оскільки його клопотання в порушення вимог ст. . 125 КПК України з цього приводу слідчим було проігнороване.

Крім
того, позивач просить стягнути на свою
користь моральну шкоду, яка полягає в
тому, що потерпілий є її неповнолітнім сином
і внаслідок тілесних ушкоджень зазнав моральних страждань, які полягають в наступному.

Так, в результаті зазначеної події ОСОБА_3 був
змушений пропускати шкільні заняття і відстав від шкільної програми.

Про
нього поширювалися чутки та образливі коментарі. І учні і вчителі цікавилися
подробицями справи. Перебування під невпинною і недоброзичливою увагою
оточуючих негативно відбилося на психічному стані неповнолітнього ОСОБА_3, він став знервованим і замкнутим. Його репутація серед однолітків значно постраждала, він був змушений пояснювати обставини побиття
і прикладати значних зусиль для відновлення своїх попередніх життєвих та
дружніх зв»язків.

Моральні
страждання посилилися тим, що
ОСОБА_2 діяв з наміром прилюдно
принизити ОСОБА_3, як фізично, так і морально, про що свідчить те, що подія відбулася в школі, під час навчального процесу та її свідками
стали інші учні.

На
момент вчинення даної події потерпілий перебував у підлітковому віці і вся
родина, з якою в нього міцні та дружні
стосунки, також зазнала значних
моральних страждань через розголошення обставин даної справи.

Відсутність
захисту з боку правоохоронних органів,
цинічність поведінки посадових осіб Солом»янського РУ ГУ МВС України в
м. Києві та ГУ МВС України в
м. Києві, безкарність особи, через яку він зазнав фізичних і моральних
страждань, справили на потерпілого
негативне враження.

Таким
чином, враховуючи тривалість моральних
страждань, заподіяних позивачеві
бездіяльністю посадових осіб міліції,
приниження честі та гідності неповнолітнього потерпілого та його
представників, моральні переживання у
зв»язку з ушкодженням здоров'я та необхідністю відновлення своїх життєвих
зв'язків, необхідність проведення
реабілітаційних заходів після події,
позивач просить суд задовольнити позов про відшкодування моральної шкоди
та стягнути на свою користь 100.000, 00 грн.

В
судовому засіданні , представник
позивача уточнив позовні вимоги та відмовився від вимоги про зобов»язання
Солом»янського РУ ГУ МВС
України у м. Києві щодо вжиття заходів
до забезпечення цивільного позову,
заявленого в кримінальній справі.

Представники
відповідачів Солом»янського РУ ГУ
МВС України в м. Києві та ГУ МВС України в
м. Києві в судове засідання не
з»явились, були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду справи,
причини неявки суду не повідомили ,
інші учасники судового розгляду вважають за можливе проводити судове
засідання без їх участі, що не
суперечить ч.4 ст. 128 КАС України, відповідно до якої передбачено, що у разі неприбуття відповідача - суб»єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається
і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

В
попередніх судових засіданнях представник відповідача Солом»янського РУ ГУ МВС України в
м. Києві позов не визнав в повному
обсязі, зазначивши, що при проведенні слідства всі рішення
слідчий приймає самостійно і несе повну відповідальність за їх законне і
своєчасне проведення. Для визначення бездіяльності слідчого при проведенні
розслідування кримінальної справи покладається на розсуд суду, оскільки для цього суду необхідно
ознайомитися з матеріалами кримінальної справи. Що стосується вимог про
відшкодування моральної шкоди, то в її
задоволенні просить відмовити, оскільки
вина Солом»янського РУ ГУ
МВС України в м. Києва в її
заподіянні відсутня.

В
попередніх судових засіданнях представник відповідача ГУ МВС України в
м. Києві позов не визнав в повному
обсязі, вказавши, що при проведенні слідства всі рішення
слідчий приймає самостійно і несе повну відповідальність за їх законне і
своєчасне проведення. В зв»язку з цим ГУ
МВС України в м. Києві не могло
втручатися в хід розслідування кримінальної справи та надавати вказівки
слідчому, а тому жодних незаконних дій
чи бездіяльності вчинити не могло. Що стосується відшкодування моральної
шкоди, то в її задоволенні просить
відмовити, оскільки відповідач жодних
незаконних дій не вчиняв.

В
процесі розгляду справи до участі у справі в якості відповідача було притягнуто
Головне управління державного казначейства України в м. Києві.

Представник
відповідача Головного управління державного казначейства України в м. Києві в задоволенні позовних вимог просить
відмовити, оскільки ніяких правопорушень
відносно позивача не допускало.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Як
встановлено в судовому засіданні, 19
вересня 2005 року близько 14 год.
00 хв. в приміщенні туалету школи №318,
розташованої по вул.
І.Пулюя, З-Б в м. Києві,
ОСОБА_2 в присутності учнів школи
заподіяв тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_3

12
жовтня 2005 року прокурором Солом»янського району м. Києва відносно
ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу
№59-1273, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України (а.с. 18).

Згідно
даної постанови розслідування по цій справі було доручено слідчому відділу
Солом'янського РУ ГУ МВС
України в м. Києві.

14
листопада 2005 року кримінальну справу направлено до Слідчого відділу
Управління охорони Київського метрополітену в м. Києві.

28
грудня 2005 року слідчим СВ УО Київського метрополітену в м. Києві,
кримінальну справу, порушену
відносно ОСОБА_2 було закрито у зв»язку
з відсутністю ознак злочину,
передбачених ч.1 ст. 296 КК
України на підставі ст. .6 п.2 КПК
України (а.с. 25-27).

16
лютого 2006 року постановою Дніпровського транспортного прокурора м. Києва

постанова
слідчого СВ УО Київського метрополітену ГУМВС України в м. Києві від 28 грудня 2005 року була
скасована, у зв»язку з невиконанням по
справі всіх необхідних слідчих дій,
спрямованих на повне, всебічне та
об»єктивне дослідження обставин справи (а.с. 48).

01
березня 2006 року вищезазначена кримінальна справа була прийнята до провадження
Слідчим відділом Солом»янського РУ ГУ
МВС України в м. Києві, а 05 квітня 2006 року направлена до СУ ГУ МВС України в
м. Києві.

20
квітня 2006 року слідчим СУ ГУМВС України в м.
Києві кримінальна справа №59-1273,
порушена відносно ОСОБА_2 була
закрита на підставі ст. .6 п.2 у зв»язку
з відсутністю складу злочину (а.с. 55).

12
травня 2006 року постановою начальника СУ ГУМВС України в м. Києві було встановлено, що в даній кримінальній справі досудове
слідство виконано з порушенням вимог ст.
.22 КПК України, оскільки не виконані
всі слідчі дії та оперативно-розшукові заходи,
направлені на повне та об»єктивне з»ясування обставин заподіяння
тілесних ушкоджень ОСОБА_3, а також
те, що в справі необхідно виконати ряд
слідчих дій та виявити як ті обставини,
що викривають, так і ті, що виправдовують особу, а тому досудове слідство по даній справі було
відновлено та справа направлена на додаткове розслідування (а.с. 56).

Однак, 10 червня 2006 року постановою слідчого
Слідчого Управління ГУМВС України в м.
Києві кримінальну справу порушену відносно ОСОБА_2 було закрито на підставі ст. 6 п.2 у зв»язку з відсутністю складу
злочину(а.с. 58-59).

Відповідно
до ст. 2 КПК України завданням
кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, які беруть в ньому
участь , а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного

застосування Закону
з тим, щоб
кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий
до відповідальності і жодний невинний не був покараний.

Згідно ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов»язані вжити всіх передбачених законом
заходів для всебічного, повного і
об»єктивного дослідження обставин справи,
виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом»якшують і обтяжують його відповідальність.

Однак, неодноразове скасування постанов про закриття
кримінальних справ та відновлення досудового слідства свідчить про те, що зауваження вищестоящих органів слідчими до
уваги прийняті не були, оскільки
додаткові слідчі дії не проводилися та нові обставини не встановлювались, що підтверджується наступними фактами.

Так, 10 серпня 2006 року при скасуванні постанови
слідчого СУ ГУ МВС
України в м. Києві від 10 червня 2006
року про закриття кримінальної справи,
порушеної відносно ОСОБА_2 за
ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, постановою Шевченківського районного суду
м. Києва було звернуто увагу слідства на
те, що до матеріалів кримінальної справи
не долучені матеріали перевірки,
проведеної прокуратурою Солом»янського району м. Києва на підставі яких було прийнято рішення
про порушення кримінальної справи,
досудовим слідством не вирішено клопотання про проведення експертизи
речових доказів, відмовлено в приєднанні
до справи документів, які додатково
звинувачують ОСОБА_2 у вчиненні хуліганства.
Всі зазначені обставини підлягають додатковій перевірці з виконанням вимог ст. 22 КПК України про всебічне , повне і об»єктивне дослідження обставин
справи(а.с. 61-62).

Відповідно
до ч.4, 5 ст. 236-6 КПК України
розглянувши скаргу, суддя залежно від
того , чи були при закритті справи
виконані вимоги статей 213 і 214 цього Кодексу , приймає одне з таких рішень: залишає скаргу
без задоволення ; скасовує постанову про закриття справи і направляє справу
прокурору для відновлення слідства або дізнання.

Скасовуючи
постанову про закриття справи і направляючи справу прокурору для відновлення
досудового слідства або дізнання, суддя
вказує, які обставини належить з»ясувати
при проведенні досудового розслідування.

Між
тим, будь яких обставин , на які суд звертав увагу, слідчим з»ясовано не було, оскільки після винесення даної
постанови, кримінальна справа, яка 25 вересня 2006 року була передана до СВ
У О Київського метрополітену ГУ
МВС України в м. Києві і прийнята
слідчим до свого провадження, в той же
день була ним закрита у зв»язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України(а.с. 196-197).

31
жовтня 2006 року заступником начальника ГСУ МВС України було надано вказівки
слідству в розслідуванні даної кримінальної справи, а саме провести очні ставки, виконати вимоги постанови Шевченківського
районного суду м. Києва від 10 серпня
2006 року, детально перевірити всі
доводи і клопотання представника потерпілого,
викладені в його зверненнях та вирішити їх відповідно до закону, дати правову оцінку речовим доказам (а.с.
185).

21
листопада 2006 року заступником начальника Слідчого Управління ГУМВС України в
м. Києві було встановлено , що

постанова
про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_2 є передчасною, оскільки по справі не виконані всі необхідні
слідчі дії, спрямовані на повне, всебічне та об»єктивне дослідження обставин
справи, а тому досудове слідство по ній
було відновлено (а.с. 199).

Проте, постановою слідчого Слідчого Управління ГУМВС
України в м. Києві від 22 грудня 2006
року кримінальна справа, порушена
відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого
ст. 296 ч.1 КК України була закрита і знову ж таки у зв»язку з
відсутністю в діянні складу злочину(а. с
205-206).

26 березня
2007 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва було скасовано постанову слідчого СУ ГУ МВС України в
м. Києві від 22 грудня 2006 року про
закриття кримінальної справи (а.с. 229).

Крім
того, в постанові суду було
встановлено, що досудовим слідством не
були виконані вказівки суду, визначені в
постанові Шевченківського районного суду м.
Києва від

10
серпня 2006 року. Не були вирішені клопотання заявника щодо проведення
експертизи речових доказів, приєднання
до справи документів, які додатково
звинувачують ОСОБА_2 у вчиненні
хуліганства, не виконано доручення
органу дізнання на встановлення очевидців конфлікту, зокрема з числа знайомих або однокласників та
допит таких осіб. Не було перевірено всі доводи і клопотання представника потерпілого, не надано правову оцінку речовим доказам у
справі.

Окремою
постановою, винесеною Шевченківським
районним судом м. Києва від 26 березня 2007 року також було звернено увагу на
ряд порушень, які були допущені органами
досудового слідства при розслідуванні кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Судом
було встановлено, що в період з серпня
2006 року по грудень 2006 року кримінальна справа знаходилась в провадженні
органів досудового слідства, які жодної
слідчої дії на виконання постанови суду від 10 серпня 2006 року та вказівок
заступника начальника ГСУ МВС України в м.
Києві від 31 жовтня 2006 року не виконали(а.с. 222).

03
травня 2007 року старшим слідчим з особливо важливих справ СУ ГУМВС України в
м. Києві Морозовим М. В. кримінальну
справу було прийнято до свого провадження (а.с. 230).

Встановлено, що 04 травня 2005 року ним винесено постанову
про її закриття у зв»язку з відсутністю ознак злочину, передбачених ч.1 ст. 296 КК України(а.с. 230-232).

Влітку
2007 року у зв»язку з зарахуванням ОСОБА_2
курсантом Київського Національного університету внутрішніх справ
України, кримінальна справа, порушена відносно нього за ч.1 ст. 296 КК України, була направлена за підслідністю до
Прокуратури м. Києва (а.с. 158).

10
вересня 2007 року старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів
органами внутрішніх справ при провадженні оперативно-розшукової
діяльності, дізнання та досудового
слідства прокуратури м. Києва кримінальну
справу, порушену відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого
ст. 296 ч.1 КК України було закрито (а.с. 250-251).

Постановою
Печерського районного суду м. Києва від
05 жовтня 2007 року

постанова
старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх
справ при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури
м. Києва від 10 вересня 2007 року була скасована
у зв»язку з тим, що слідством в котрий
раз не були виконані вказівки, визначені
в постанові Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 серпня 2006 року та вказівки заступника начальника ГСУ МВС
України в м. Києві від 31 жовтня 2006
року(а.с. 159-160) .

Виходячи
з вищевикладеного, суд вважає, що фактично за весь час проведення
розслідування кримінальної справи органами слідства не виконувалися вказівки
вищестоящих органів та суду, в
порушення ст. 49 КПК України не
задовольнялися клопотання представника потерпілого з приводу проведення по
справі експертиз, дослідження доказів на
що неодноразово зверталася увага в

постановах
Шевченківського районного суду м. Києва
від 10 серпня 2006 року та 26 березня 2007 року, Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2007 року.

Вказані
обставини свідчать про тяганину в розслідуванні кримінальної справи, оскільки справа з жовтня 2005 року і до
теперішнього часу являється не розслідуваною та не переданою до суду, що було визнано також і заступником
начальника Головного Слідчого Управління МВС України в м. Києві у наданих ним вказівках від 31 жовтня
2006 року у кримінальній справі №59-1273,
порушеній відносно ОСОБА_2

Крім
того, ним було відмічено, що хід досудового слідства керівництвом СУ
ГУМВС України в м. Києві не
контролюється (а.с. 185).

Таку
бездіяльність органів досудового слідства в розслідуванні кримінальної справи
, порушеної відносно ОСОБА_2 суд вважає неправомірною, оскільки невиконання органами слідства
доручень вищестоящих органів та суду не дають можливість встановити істину у
справі.

Відповідно
до ст. 56 Конституції України кожен має
право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні
ними своїх повноважень .

Відповідно
до ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою , яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи
те, що судом встановлено бездіяльність
Солом»янського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, ГУМВС України в м. Києві стосовно розслідування кримінальної справи
№59-1273, порушеної відносно ОСОБА_2за
ознаками злочину, передбаченого ч.
1 ст. 296 КК України, суд приходить до висновку про стягнення на
користь ОСОБА_1 моральної шкоди,
виходячи з наступного.

Позивач
зазнала моральних страждань внаслідок того,
що в результаті даної події постраждав її неповнолітній син -
ОСОБА_3, якому було спричинено тілесні
ушкодження. Про нього поширювалися чутки та образливі коментарі. І учні і
вчителі цікавилися подробицями справи,
оскільки в провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1, в якій приймали участь як управління освіти
Солом»янського району м. Києва, так і вчителі школи.

Потерпілий
перебував під невпинною і недоброзичливою увагою оточуючих, що негативно відбилося на його психічному
стані, став знервованим і
замкнутим. Його репутація серед
однолітків значно постраждала, він був
змушений пояснювати обставини побиття і прикладати значних зусиль для
відновлення своїх попередніх життєвих та дружніх зв»язків.

Моральні
страждання посилилися тим, що
ОСОБА_2 прилюдно принизив ОСОБА_3, про що свідчить те, що подія відбулася в школі, під час навчального процесу та її свідками
стали інші учні.

Йому
було заподіяно тілесних ушкоджень у вигляді саден на підборідді, кровопідтіків на спинці і скатах носа з
переходом на вії обох очей, на правій
передньо-боковій поверхні шиї, закритого
перелому кісток носа. В результаті він змушений був тривалий час лікуватися, пропускаючи навчання в школі.

На
момент вчинення даної події потерпілий перебував у підлітковому віці і вся
родина, з якою в нього міцні та дружні
стосунки, також зазнала значних
моральних страждань через розголошення обставин даної справи, змушена була піклуватися про здоров»я
сина, відволікатися від своїх
повсякденних занять та займатися справами ,
пов»язаними з розслідуванням даної події.

Моральні
страждання, заподіяні позивачеві
бездіяльністю посадових осіб міліції,
приниження честі та гідності потерпілого та його представників, моральних переживаннях у зв»язку з
ушкодженням здоров'я тривають досить великий проміжок часу.

Неодноразові
звернення до органів досудового слідства,
що проводили розслідування,
керівників правоохоронних органів цих управлінь позитивних результатів
не дали. Постанови суду з вказівками про необхідність проведення тих чи інших
дій були проігноровані.

В
результаті більше двох років справа залишається не розслідуваною і не переданою
до суду.

Не
вплинули на розгляд справи звернення позивача до Міністерства внутрішніх справ
України, Генеральної прокуратури
України, народних депутатів України.

В
зв»язку з цим у позивача правомірно склалося враження про відсутність захисту з
боку органів державної влади, що завдає
їй додаткового душевного болю.

Таким
чином, суд приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Виходячи
з вимог закону щодо порядку та підстав відшкодування шкоди в порядку , передбаченому Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання , досудового слідства , прокуратури і

суду» , а саме: покладення такої відповідальності на
державу, суд приходить до висновку
, що вимоги позивача мають бути
задоволені за рахунок Державного бюджету України, а відповідачі Солом»янський РУ ГУ МВС України в
м. Києві та ГУ МВС України в м. Києві,
виходячи з даної норми закону,
мають бути звільнені від такої відповідальності.

Згідно
п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової шкоди» суд
визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних),
який зазнав позивач, характеру
немайнових втрат. Зокрема, враховується
стан здоров»я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього
стану.

В
зв»язку з вищевикладеним, суд вбачає
підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування
моральної шкоди, при визначенні розміру
якої виходить з засад розумності,
виваженості і справедливості.

За таких
обставин, з урахуванням перенесених
моральних страждань суд вважає за можливе стягнути на користь позивача ОСОБА_1
- 25.000, 00 грн. моральної шкоди.

Керуючись ст.
56 Конституції України,
ст. ст. 2,
22, 236-6 КПК України, України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства , прокуратури і суду», постановою Пленуму Верховного Суду України
від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» ст.
ст. .10, 11,
14, 128, 159,
160, 162, 163 КАС України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1до Солом'янського РУ ГУ
МВС України в місті Києві,
Головного управління МВС України в місті Києві, Головного управління Державного казначейства
України в місті Києві про визнання неправомірною бездіяльності Солом'янського
РУ ГУ МВС України
в місті Києві, Головного управління МВС
України в місті Києві стосовно розслідування кримінальної справи №59-1273
відносно ОСОБА_2за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст.
296 КК України та стягнення моральної шкоди в сумі 100.000, 00 гривень - задовольнити частково.

Визнати
неправомірною бездіяльність Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві,
Головного управління МВС України в місті Києві стосовно розслідування
кримінальної справи №59-1273 відносно ОСОБА_2за ознаками злочину передбаченого
ч. 1 ст. 296 КК України.

Стягнути
з Головного управління Державного казначейства України в місті Києві на користь
ОСОБА_125.000, 00 гривень у
відшкодування моральної шкоди.

постанова
може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду м. Києва через Солом'янській районний суд
м. Києва на протязі 20 днів, з дня подання заяви про апеляційне
оскарження, яка подається протягом 10 днів
з моменту її оголошення.