Справа № 2а596-3140\07
Суддя: Городецький Д.І.
Дата ухвалення: 2008-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2а596-314007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської
області в складі головуючого судді - Городецького Д.І. секретаря - Тен І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1до Військової частини А 1126 про визнання дій
неправомірними, стягнення заборгованості
по компенсаційним виплатам,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Військової частини А 1126 про стягнення
заборгованості по компенсаційним виплатам.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач
стверджує, що він проходив військову
службу та перебував на грошовому,
речовому та продовольчому забезпеченню в військовій частині А-1126.

12.02.2006 року наказом командира військової частини А
1126 був звільнений з військової служби у зв'язку із скороченням штату, виключений із особового складу частини.

При звільненні з військової служби з ним не в повному
обсязі проведений розрахунок, відповідач
не виплатив компенсацію за не отримане продовольче забезпечення за період з
25.10.2003 року по 12.02.2006 року сума заборгованості складає 17152, 75 грн.

В зв'язку з вищенаведеним, в позовній заяві позивач просить суд визнати
дії військової частини А 1126 в частині невиплати компенсації за продовольче
забезпечення неправомірними, стягнути з
Військової частини А 1126 компенсацію за не отримане продовольче забезпечення
за період з 25.10.2003 року по 12.02.2006 року в розмірі 17152, 75 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився,
в своїй заяві просить суд розглянути справу без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача - військової
частини А 1126 позов не визнав, пояснив, що згідно Закону України «Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року, частина 2 статті 9 Закону України «Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в частині
видачі військовослужбовцям продовольчих пайків,
або, за їх бажанням, грошової компенсації замість них -
призупинена.

Суд, заслухавши
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню, з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно послужного списку, позивач проходив військову
службу та перебував на грошовому,
речовому та продовольчому забезпеченню в військовій частині А-1126.
12.02.2006 року наказом командира військової частини А 1126 був звільнений з
військової служби у зв'язку із скороченням штату, виключений із особового складу частини (а.с.
5)

Згідно довідки відповідача, позивач ОСОБА_1 в період з 25.10.2003 року по 12.02.2006 року
продовольчим пайком не забезпечувався.

Відповідно до ч.4
ст. 17 Конституції України, ч.1, 2
ст. 16 Закону України «Про
збройні Сили України, ч.2 ст. 9
Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей», Держава здійснює державний та правовий
захист військовослужбовців та

2

членів їх сімей і гарантує військовослужбовцям
отримання за рахунок держави фінансового,
речового, продовольчого, медичного та інших видів забезпечення у
розмірах, визначених Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року
передбачено, що військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також,
речове майно і продовольчі пайки,
або, за бажанням
військовослужбовця, грошову компенсацію
замість них.

Статтею 16 Закону України «Про Збройні Сили України, передбачено,
що військовослужбовцям гарантується отримання за рахунок держави
фінансового, речового, продовольчого, медичного та інших видів забезпечення.

Відповідно до вищезазначених Законів, норми продовольчого забезпечення
військовослужбовців на період до 19 квітня 2002 року були затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року № 316, а починаючі з 19 квітня 2002 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426.

Цими

Постановами на Міністерство Оборони України було
покладено обов'язок, у разі зміни цін на
продовольство, уточнювати вартість
харчування за діючими середніми цінами,
але не частіше одного разу на квартал.

Згідно Закону України «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» від 17.02.2000 року,
частина 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей» в частині видачі військовослужбовцям
продовольчих пайків, або, за їх бажанням, грошової компенсації замість них -
призупинена.

Суд приходить до переконання, що Закон України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів» в частині призупинення видачі військовослужбовцям
продовольчих пайків є таким, що порушує
вимоги ст. 22 Конституції України. Згідно ст. 8
Конституції, Конституція України має
найвищу юридичну силу, її норми є
нормами прямої дії, тому при розгляді
конкретних справ суди повинні застосовувати Конституцію, оцінювати зміст закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції України.

Згідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін
до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та
свобод.

Враховуючи те, що
Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» в частині
призупинення видачі військовослужбовцям продовольчих пайків є таким що
протирічить Конституції України, звужує
обсяг прав військовослужбовців у частині отримання продовольчих пайків або
грошової компенсації замість них, суд не
може керуватися вищезазначеним законом при прийняті рішення.

В судовому засіданні встановлено, що згідно розрахунків позивача, зроблених на підставі середніх роздрібних цін
на продовольчі товари за 2003 - 2006 роки),
не отримане позивачем продовольче забезпечення, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з
простроченої суми за період з 25.10.2003 року по 12.02.2006 року в розмірі
17152, 75 грн. (а.с. 4)

Суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних з простроченої суми належить
відмовити, оскільки стягнення цих сум
можливо тільки на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, але ця стаття регулює
правовідносини між сторонами при укладенні договорів і не може бути застосована
у правовідносинах між сторонами по зазначеній справі.

Враховуючи вищенаведене,
суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 обґрунтовані на суму 16653, 16
грн.

Керуючись ст. ст.
7, 9, 10,
11, 70, 71,
158, 159, 161 КАС України, ст.
22 Конституції України, ч.4 ст. 17
Конституції України, ч.1, 2 ст. 16
Закону України «Про збройні Сили України,
ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей»,
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити частково.
Визнати дії Військової частини А 1126 в частині невиплатиОСОБА_1 компенсації за
не отримане продовольче забезпечення -

неправомірними.

3

Стягнути з
Військової частини А-1126
смт. Гвардійське
Новомосковського району Дніпропетровської
області на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію за не
отримане продовольче забезпечення
за період з 25.10.2003 року по 12.02.2006 року в сумі 16653, 16 грн.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Військової частини А-1126 на користь держави
судовий збір в розмірі 166, 53 грн.

Стягнути з Військової частини А-1126 витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн.

На постанову може бути подано заяву про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.