Справа № 2-а-124/2007
Суддя: Бобровська І.В.
Дата ухвалення: 2007-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а-124/ 2007 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2007 року
Роздільнянський районий суд Одеської області в складі:

головуючого
судді - Бобровської І.В.,

при секретарі - Яценюк О.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні м.Роздільна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Роздільнянської районної державної
адміністрації Одеської області про визнання дій неправомірними та про стягнення
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці і соціального
захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської
області про визнання дій неправомірними та стягнення разової грошової допомоги за
2004-2007 роки.

В
судовому засіданні подав заяву про уточнення позовних вимог, просив стягнути
грошову допомогу за 2004-2005 та 2007 роки.

В
обґрунтування позовних вимог в судовому засіданні представник позивача пояснив,
що він є інвалідом 1 групи Великої Вітчизняної війни і відповідно до п.27 ст.13
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" держава повинна йому виплачувати щорічно до 5 травня разову
грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. Однак у заявленому
періоді ці виплати здійснювалися в розмірі, меншому ніж передбачено цим
Законом, на підставі Законів України „Про державний бюджет" на 2004, 2005
та 2007 роки у розмірі 195 грн. в 2004 році, 400 грн. в 2005 році та 450 грн. у
2007 році.

Посилаючись
на дані обставини, просив суд стягнути з Управління праці і соціального захисту
населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області
заборгованість по виплатам, виходячи з мінімальної пенсії за віком в сумі
7259,50 грн., так як кошти управлінню на виплату допомоги в повному розмірі з
державного бюджету в цей період не виділялись.

Представник
відповідача Управління праці та соціального захисту населення Роздільнянської
райдержадміністрації Максименко Н.В., яка діяла на підставі доручення, позов не
визнала.

Суду
пояснила, що грошова допомога позивачу, як інваліду ВВВ, передбачена ст.13
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 року №3551 -XII
виплачувалась управлінням з 2004 року, в розмірі, встановленому Законом
України „Про державний бюджет на 2004 рік" в сумі 195 грн., в 2005 році -
400 грн., а в 2007 році в розмірі, встановленому Законом України "Про
державний бюджет на 2007 рік" в сумі 450 грн. Виплати проводились в межах
бюджетних надходжень. Також просила розглядати позов у межах річного строку
позовної давності, передбаченого КАС України.

Заслухавши
пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач є інвалідом 1 групи Великої Вітчизняної війни і має
право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів
війни.

Відповідно
до ст. 13
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 року №3551 -XII зі
змінами, щорічно до 5 травня інвалідам 1 групи ВВВ виплачується разова грошова
допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

У період, який
заявлені вимоги про стягнення виплат, розмір мінімальної пенсії за віком був
таким: у 2004 році - 50 грн., у 2005 році - 332 грн., у 2007 році - 406 грн.
Таким чином позивачу в заявленому періоді повинні бути сплачені:

· у 2004
році - 500 грн. (50 грн.х10)

· у 2005
році - 3320 грн. (332грн.х10);

· у 2007
році - 4060 грн. (406грн.х10)

Всього в
сумі 7880 грн.

Однак виплати були здійснені в меншому розмірі на підставі Законів України
„Про Державний бюджет" на відповідний рік:

· на 2004
рік у сумі 195 грн.:

· на 2005
рік у сумі 400 грн.;

· на 2007
рік у сумі 450 грн. Всього в сумі 1045 грн.

Таким
чином, не дивлячись на те, що порядок виплати щорічної грошової допомоги
інвалідам 1 групи ВВВ, її розмір були встановлені ст.13 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993
року №3551 -XII, щорічно, починаючи з 2004 року розмір цієї допомоги в
значно меншому розмірі встановлювався Законами України „Про Державний
бюджет" на 2004-2005, 2007 роки і розпорядники бюджетних коштів її
виплачували в межах бюджетних видатків на відповідний рік

Однак
відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права та свободи
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав та свобод.

Також
відповідно до ст.2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551 -X11 права та
пільги для ветеранів війни та членів їх сімей, встановлені раніше законодавством
України не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права
і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Конституційний
суд України в межах наданих йому повноважень неодноразово розглядав питання
конституційності положень законів України про Державний бюджет України у
частині обмеження пільг, компенсацій, гарантій, на які мають право певні
категорії громадян.

Зокрема,
Конституційний суд України своїм рішенням від 1 грудня 2004 року визнав такими,
що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними положення,
зокрема, ст..44 Закону України „Про державний бюджет України на 2004 рік".

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано
неконституційними окремі положення Закону України „Про державний бюджет України
на 2007 рік", а саме: п.13 ст.71, яким зупинено на 2007 рік дію ч.5
ст.ст.12,13,14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Таким
чином статті Законів України „Про Державний бюджет" на відповідні роки є
такими, що обмежують права та пільги ветеранів війни, а тому не можуть
застосовуватися, так як вони суперечать Конституції України про недопустимість
звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів.

Оскільки
положення Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 року №3551 -XII, які передбачають
виплату разової щорічної допомоги інвалідам 1 групи війни до дня Перемоги є
чинними, позивач має право на її отримання, органи державної влади не можуть
свідомо зменшувати ці виплати. Про що вказано і в рішеннях Європейського суду з
прав людини щодо розгляду аналогічних справ („Кечко проти України").

Відповідно
до ст. 17
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 року №3551 -X11 виплату
разової допомоги здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Тому суд
вважає, що заборгованість по виплатам належить стягнути з відповідача
Управління праці та соціального захисту населення Роздільнянської районної
державної адміністрації.

Також,
суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про застосування
строку позовної давності, оскільки річний строк для звернення до суду,
передбачений ст.99 КАС України, позивачем не пропущений і не застосовується для
даної категорії правовідносин.

На
підставі ст..22
Конституції України, ст..2,13,14,17 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551, керуючись
ст..86,94,99,161,163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Роздільнянської районної державної
адміністрації Одеської області про визнання дій неправомірними та про стягнення
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги - задовольнити частково.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Роздільнянської районної
державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_1 6835 грн.
недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2004-2005, 2007 роки як інваліду 1
групи війни.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня її проголошення, а в разі складання постанови відповідно до ст.160
КАС України - з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ст.186 ч.5 КАС України.