Справа № 2а-232/2008
Суддя: Лівандовська-Кочура Т.В.
Дата ухвалення: 2008-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-232/2008
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008
року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого судді -
Лівандовської-Кочури Т.В. при секретарі - Гуляй О.М. з участю прокурора - Плеханова Ю.О. позивача - ОСОБА_1
представника відповідача-Мазура Д.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за
адміністративним позовом Військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах
ОСОБА_1 до Волинського обласного військового комісаріату про визнання дій
протиправними та стягнення грошової компенсації за невикористане речове майно,

встановив:

08.02.2008
року Військовий прокурор Луцького гарнізону звернувся в суд з позовом в
інтересах ОСОБА_1 до Волинського обласного військового комісаріату про визнання
дій протиправними та стягнення грошової компенсації за невикористане речове
майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в
позивач в період з 02.07.2003 року по 03.08.2007 року проходив військову службу
у Луцькому зональному відділенні військової служби правопорядку у ЗС України та
перебував на речовому забезпеченні у Волинському обласному військовому
комісаріаті. Згідно наказу начальника Генерального штабу ЗС України №169 від
25.05.2007 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас за пунктом 67
підпункт «б» (за станом здоров'я) та з 03.08.2007 виключений з списків
особового складу Луцького зонального відділення військової служби правопорядку
ЗС України. Покликаючись на викладене,
просить суд, стягнути з
Волинського обласного військового комісаріату в користь позивача ОСОБА_1
грошову компенсацію за належне йому речове майно в розмірі - 5325 грн. 87 коп.

В
судовому засіданні прокурор підтримав позовну заяву з наведених в ній підстав.
Просив суд, позов задовольнити.

Позивач
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримав. Просив суд, позов задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав заперечення, в яких вказує, що право військовослужбовців на отримання
речового майна або грошової компенсації замість нього до 01.01.2007 року було
передбачене ч.2 ст. 9
Закону України "Про соціальний і правовий захист

військовослужбовців
та членів їх сімей". Проте, ст. 2
Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від
17.02.2000 року з 11.03.2000 року дію ч.2
ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" в частині права
військовослужбовців на отримання грошової компенсації за речове майно було
призупинено. Таким чином, норми, які визначають право військовослужбовців на
отримання грошової компенсації замість речового майна, відсутні. Покликаючись на викладене, в задоволенні позовної заяви просив
відмовити.

Заслухавши
пояснення прокурора, позивача
ОСОБА_1, представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних підстав.

В
судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 проходив військову службу у Луцькому зональному відділенні військової
служби правопорядку у ЗС України в період з 02.07.2003 року по 03.08.2007 року
та перебував на речовому забезпеченні у Волинському обласному військовому
комісаріаті (а.с. 8).

Як
вбачається з витягу з наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача
Збройних Сил України від 25.05.2007 року за №169 ОСОБА_1 звільненого згідно
"Положення про проходження військової служби особами офіцерського
складу, прапорщиками (мічманами)
Збройних Сил України» у запас за пунктом 67 підпункт «б» - за станом
здоров'я, з 03.08.2007 року виключено з
списків особового складу Луцького зонального відділення Військової служби
правопорядку ( а.с. 6-7 ).

Відповідно
до вимог ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення, а
також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця
грошову компенсацію замість них. Законом України від 17.02.2000 року «Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів» з 11.03.2000 року видача компенсації за
неотримане речове майно призупинена та з 01.01.2007 р. ст. 9
-1 вищезазначеного Закону із змінами,
внесеними Законом України № 238-у від 03.11.2006 р. зупинена Законом
України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 р.

Судом
встановлено, що позивач знаходився на
речовому забезпеченні у Волинському обласному військовому комісаріаті і сума
грошової компенсації за речове майно,
яке належало до отримання до 11.03.2000 року складає 764, 26 грн., а тому саме цю суму слід стягнути з
відповідача, згідно довідки-розрахунку
№13 від 09.01.2008 року Волинського обласного Військового комісаріату ( а. с. 9).

Таким
чином, суд приходить до висновку, що дії Волинського обласного військового
комісаріату щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове
майно є протиправними, а тому, слід стягнути з відповідача в користь
позивача суму в розмірі - 764 грн. 26 коп. грошової компенсації за неотримане
речове майно, яке належало видати до
11.03.2000 року.

В решті вимог
відмовити за безпідставністю.

На
підставі наведеного та керуючись
ст. 10, 12,
86, 94, 159,
161, 163, 1, 67 Кодексу адміністративного судочинства
України, ст. 9 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати
дії Волинського обласного військового комісаріату щодо відмови ОСОБА_1 у видачі
грошової компенсації за речове майно-протиправними.

Стягнути з Волинського обласного Військового комісаріату в користь

ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове

майно в розмірі - 764 (сімсот шістдесят чотири) гривні 26 (двадцять шість)

копійок.

В решті вимог
відмовити.

постанова
може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Луцький
міськрайонний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду
протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у двадцятиденний строк з дня подання заяви про апеляційне
оскарження,

постанова
суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги

постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.