Справа № 2-а-21/07
Суддя: Тіслюк І.І.
Дата ухвалення: 2007-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

року Справа
№2- а- 21 /07
УХВАЛА

Борзнянський
районний суд Чернігівської області в складі

головуючого
судді Тіслюка І.І.

при секретарі Циліцькій
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Борзни позовну заяву ОСОБА_1та ОСОБА_2. про визнання неправомірними дії
прокурора Борзнянського району щодо втручання в господарську діяльність
суб'єктів підприємництва і спричинення цим величезної матеріальної та значної
моральної шкоди, -

встановив:

Позивачі
звернулись з позовом до прокурора Борзнянського району Чернігівській області,
третя особа на стороні відповідача - прокуратура Чернігівської області, в якому
просять суд визнати неправомірними дії прокурора Борзнянського району Лугового
О.Є. щодо втручання в господарську діяльність суб'єктів підприємництва і
стягнути на їх користь матеріальну шкоду в сумі 100000 грн. та моральну шкоду в
сумі 200000 грн.

Свої вимоги
позивачі мотивують тим, що прокурор Борзнянського району Луговий О.Є. на
протязі 2006 - 2007 років на грунті виниклих з його боку особистих корисливих,
а потім неприязних стосунків, використовуючи службове становище безпідставно
організував чисельні перевірки в ТОВ «Світанок» та ТОВ «Агропроменерго», що
належать позивачам на праві приватної власності, з вигаданих причин -
неправомірної державної реєстрації та виявлення порушень чинного законодавства
під час їх приватизації.

Систематичне і
тривале втручання прокурора дестабілізовало роботу зазначених товариств та
призвело до негативного сприйняття осіб -керівників як порушників законодавства
і завдало шкоди як особисто фізичним особам так і колективам товариств вцілому
тощо.

Під час розгляду
справи до суду звернувся з клопотанням прокурор Борзнянського району
Чернігівської області з клопотанням про закриття провадження у даній справі.

Представник
Чернігівської обласної прокуратури Олейніков І. В. (третя особа на стороні
відповідача) заявив аналогічне клопотання, мотивуючи його тим, що питання щодо
відшкодування завданої шкоди належить до розгляду в порядку цивільного судочинства
і не підлягає розгляду в порядку судочинства адміністративної юрисдикції, а
тому провадження у справі підлягає закриттю згідно з ст.157 ч.1 п.1 КАС
України.

На думку
Олейнікова І.В., оскільки
відповідно до ст. 17 ч.1 п.1 КАС України,
компетенція адміністративних судів
поширюється зокрема на

2

спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності, то прокурор такими повноваженнями не
наділений, якщо проаналізувати правовий статус органів прокуратури в
конституційній системі держави.

Представник
позивачів заперечив проти задоволення судом клопотання, заявленого відповідачем
та представником третьої особи на стороні відповідача.

Суд, розглянувши
клопотання відповідача та третьої особи на його стороні про закриття
провадження у справі на підставі ст. 157 ч.1 п.1КАС України, приходить до
висновку про його обгрунтованість та наявність законних підстав для його
задоволення.

Так, згідно ст.3
ч.1 п.1 КАС України: "справа
адміністративної юрисдикції це - переданий на вирішення адміністративного суду
публічно -правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих повноважень".

Згідно ст. 50
ч.3 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних
повноважень, якщо інше не встановлено цим кодексом. Поняття "суб'єкт
владних повноважень" визначено в ст. З ч. 1 п.7 КАС України, це - орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи,
інший суб'єкт, при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, є
важливим точне встановлення, чи є відповідач суб'єктом владних повноважень,
відповідно до існуючого у Кодексі адміністративного судочинства України
тлумачення, в правовідносинах, які склалися між; сторонами.

Згідно ст. 6
Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу
на законодавчу, виконавчу та судову. Проте, органи прокуратури не відносяться
до зазначених у ст. б Конституції України гілок державної влади. Органи
прокуратури також не можна віднести і до органів місцевого самоврядування.

Наявність в
Конституції України окремого сьомого розділу - є додатковим доказом того, що
органи прокуратури не входять в систему державної влади.

Генеральний
прокурор України, за Конституцією України, не є членом Кабінету Міністрів
України. Згідно з ст. 121 Конституції України, прокуратуру очолює Генеральний
прокурор України, який призначається на посаду та звільняється з посади за
згодою Верховної ради України Президентом України.

Регулювання
діяльності прокуратури в окремому розділі Конституції України означає, що
виконання покладених на органи прокуратури функцій є самостійним видом
державної діяльності. Прокуратура організаційно самостійна державно
- правова інституція,
яка при виконанні
своїх

3

повноважень
активно взаємодіє з
усіма гілками державної
влади та є важливим елементом у забезпеченні балансу
між; ними.

В ст. 121
Конституції України та ст.5 Закону України «Про прокуратуру», вичерпно
визначені функції прокуратури. Так, це - 1) підтримання державного
обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами,
які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4)
нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних
справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру,
пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян; 5) нагляд за додержанням
прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами
органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і
службовими особами.

Відповідно до
ст.5 ч.2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру не може покладатися
виконання функцій не передбачених Конституцією України та визначених у цьому
законі. Всі зазначені функції за своєю юридичною природою є представницькими
(перша - друга) та наглядовими (третя-п'ята).

Владними
управлінськими функціями наділені виключно органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Одночасно,
владні управлінські функції ніяк не співвідносяться із представницькими та
наглядовими функціями, оскільки їх природа є різною. Функції, якими наділені
органи державної влади, органи місцевого самоврядування їхні посадові та
службові особи не притаманні органам прокуратури, а функції якими наділені
органи прокуратури не притаманні органам державної влади, органам місцевого
самоврядування та їх посадовим та службовим особам. Це є доказом того, що ці
функції є різними за своєю природою.

В інформаційному
листі Верховного Суду України від 26.12.2005 р. №3.2-2005 зазначено, що
необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим
суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні
здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. У
випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадова чи службова особа) не здійснює вказаних владних
управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий
суб'єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", а
відтак не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта
владних повноважень. Тобто, такий спір не може розглядатися в порядку,
визанченому КАС України.

Проте, згідно зі
ст.110 п.4 Цивільного процесуального кодексу України позови, пов'язані з
відшкодуванням шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду,
можуть пред'являтися за місцем проживання позивача.

4

Одночасно,
стягнення збитків є неможливим без визнання саміх дій незаконними.

Тобто, законом
визначено, що справи, про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності
органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду розглядаються за
правилами цивільного процесуального законодавства України.

На думку суду,
оскільки спірні питання у відносинах сторін у справі, які стали предметом спору
і винесені на судовий розгляд, не містять ознак владного підпорядкування між
ними, то подальший розгляд справи в порядку юрисдикції адміністративного
судочинства є неможливим.

З огляду на
зазначене та у відповідності до ст. 157 ч. 1п. 1 КАС України суд вважає
обгрунтованим клопотання відповідача та представника третьої особи на його
стороні про закриття провадження у справі, оскільки заявлений позивачами позов
в частині стягнення на їх користь матеріальної шкоди в сумі 100.000 грн. та
моральної шкоди в сумі 200.000 грн., належить розглядати в порядку цивільного
судочинства.

Суд, керуючись
ст. 121 Конституції України, ст.ст.17 ч.1, 157, 160 КАС України,-

ухвалив:

Клопотання
відповідача у справі за позовом ОСОБА_1та ОСОБА_2. про визнання неправомірними
дії прокурора Борзнянського району щодо втручання в господарську діяльність
суб'єктів підприємництва і спричинення цим величезної матеріальної та значної
моральної шкоди, задовольнити.

Провадження у справі за даною позовною заявою, закрити.

Ухвала суду про
закриття провадження у справі може бути оскаржена до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Заява про
апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом п'яти
днів з дня проголошення ухвали.

Апеляційна
скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 10 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.