Справа № 2-а-2/2008
Суддя: Резнікова С.С.
Дата ухвалення: 2008-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2-а -
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 листопада 2008 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі:

головуючого:
судді - Рєзнікової С.С.

суддів: Спаскіна О.А.
та Слурденка О.І.

за участю
секретарів
судових засідань - Стаднік
І.С., Дриль І.В., адвоката: ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судововму засіданні в м. Чугуїві адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації у Харківській області, третя
особа Голова Державної податкової адміністрації у Харківській області про
скасування наказу від 02.04.2007 року за № 245-о Голови Державної податкової
адміністрації в Харківській області про звільнення, поновлення на роботі та
стягнення грошового та речового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В
с т а н о в и л а
:

Позивач ОСОБА_2 звернувся
до суду із
позовом, в якому просить скасувати наказ про його звільнення згідно з положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас
Збройних Сил за ст. 64 «ж» (за власним бажанням), поновити його в органах
податкової міліції та на посаді
начальника відділення боротьби з
незаконним обігом підакцизних товарів оперативного відділу ГВПМ СДПІ м. Харкова
по роботі з ВПП та сплатити йому грошове і речове забезпечення за нормами
встановленими законодавством за час вимушеного прогулу.

В
обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 02.02.2004 року перебуває
на службі у органах податкової міліції Державної податкової адміністрації у
Харківській області.

02.04.2007
року звільнений з податкової міліції наказом від 02.04.2007 року голови ДПА у
Харківській області на підставі ст. 64
п. «ж» «Положення про проходження служби рядовим та начальницьки складом
органів внутрішніх справ Української РСР» (далі Положення) з формулюванням наказу - за власним бажанням.

Позивач
вказує на те, що підставою для написання ним рапорту про звільнення за власним
бажанням став тиск з боку керівництва. Після чого, знаходячись у хворобливому
стані він 30.03.2007 року написав рапорт про звільнення та датував його 28
березня 2007 року. Однак під час написання рапорту позивачу було вже видано листок звільнення
від службових обов*язків від 29.03.2007 року через тимчасову непрацездатність
та він знаходився на амбулаторному лікуванні
у поліклініці відділу медичного забезпечення ГУМВС України у Харківській
області, де перебував на лікуванні до 31 березня 2007 року. Після обстеження та
надання медичного висновку, з*ясувалося, що йому потрібне лікування з приводу
захворювання у спеціалізованому
медичному закладі, стан здоров*я не поліпшувався та він був вимушений
продовжити лікування з 02.04.2007 року у стаціонарі Міської клінічної лікарні №
13, де перебував до 30.04.2005 року. Однак під час проходження лікування у
телефонному режимі йому було повідомлено, про його звільнення з роботи на
підставі власноручної заяви про звільнення за власним бажанням. Під час хвороби його нікуди не викликали, бесіди про
доцільність звільнення не проводились, не з*ясовувались підстави написання
заяви про звільнення за власним бажанням, також керівництвом ДПА не провадилась
бесіда про звільнення, не з*ясовувалась поважність причин, що перешкоджають
виконанню ним службових обов*язків.

В ході
судового розгляду справи позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник
позивача адвокат ОСОБА_1 вказував на те, що звільнення ОСОБА_2 проведено з
порушенням норм Положення так як, у п. «ж» ст. 64 за якою його звільнено
міститься вказівка, про звільнення за власним бажанням - при наявності поважних
причин, що перешкоджають виконанню службових обов*язків, а саме стан здоров*я,
при наявності відповідного висновку, скорочення штатів, перехід на іншу роботу,
сімейні обставини та інше, однак жодна з підстав звільнення не міститься у
наказі. Окрім того, ОСОБА_2 мав намір відкликати свою заяву за власним
бажанням. Незрозуміло і те, що 05.03.2007 року призначивши на вказану посаду
ОСОБА_2, який характеризувався як кваліфікований робітник та цінував
службу в органах податкової міліції,
через місяць його звільняють з займаної посади, без з*ясування причин
звільнення, незважаючи на його позитивні характеристики з боку безпосереднього
керівництва.

Представники
ДПА в Харківській області та третьої особи проти задоволення позову
заперечували, просили у позові ОСОБА_2 відмовити.

Представник
відповідача та третьої особи Горбатенко І.Н. вказувала, що звільнення ОСОБА_2
проведено з урахуванням його особистого прохання про звільнення, за власним
бажанням, з ним проведено повний розрахунок. Про знаходження його на
лікарняному керівництво ДПА не знало.
Свою заяву про звільнення за власним бажання позивач не відкликав, а про
бажання поновитися у органах податкової міліції стало відомо з позову, який
подано до суду лише 23.05.2007 року, після спливу майже двох місяців.
Перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 повинно було проходити у
спеціальному закладі, а не в стаціонарі лікувального закладу, що не
підпорядкований міністерству ВС. Таким чином, Горбатенко І.Н. вказувала, що
будучі особою середнього начальницького складу органів внутрішніх справ його
звільнення регулюється Положенням, яке при звільненні ОСОБА_2 не було порушено
та враховано особисте бажання позивача про звільнення, саме тому воно відбулося
негайно.

Представник
відповідача Лісний В.Л. вказував про те, що після видачі наказу про звільнення
ОСОБА_2, з позивачем проведено повий розрахунок та його дочкою отримано трудову
книжку та наказ про звільнення. ОСОБА_2 про його звільнення було повідомлено у
телефонному режимі.

Представник
відповідача Стовба В.Г. вказував про те, що звільнення ОСОБА_2 регулюється
виключно Положенням, а не нормами трудового законодавства, так як він перебуває
на публічній службі та відносини з цього приводу регулюються виключно
спеціальним законодавством. Також, представник відповідача Стовпа В.Г. вказував, що тиск на ОСОБА_2 не доведений
самим позивачем, а звільнення відбулося відповідно до вимог Положення за
власним бажання позивача, при цьому позивач свою заяву про звільнення не
відкликав, про знаходження на лікуванні не попередив свого безпосереднього
керівника. Вважав ОСОБА_2 таким, що добровільно припинив публічні
правовідносини.

Заслухавши
пояснення позивача, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню виходячи з
наступного:

Наказом
від 05.03.2007 року № 199-0 голови ДПА у Харківській області ОСОБА_2 було
призначено на посаду начальника відділення боротьби з незаконним обігом
підакцизних товарів оперативного відділу ГВПМ СДПІ м. Харкова.

Перебуваючи
на вищевказаній посаді ОСОБА_2 звертається до голови ДПА у Харківській області
з заявою про звільнення за власним бажанням датованою 28.03.2007 року, вказана
заява проходе реєстрацію у вхідній кореспонденції ДПА 30.03.2007 року (а.с.
134).

Однак,
відповідно до листка звільнення від службових обов*язків виданого 29.03.2007
року ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні з 29.03.2007 року по 31.03.2007 року (а.с.
7). Після цього, згідно листка непрацездатності виданого 16 квітня 2007 року
позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 02.04.2007 року по 16.04.2007
року (а.с. 5). З 17.04.2007 року по 30.04.2007 року позивач, як вбачається з
листка непрацездатності виданого 30.04.2007 року також перебував на
стаціонарному лікуванні.

Під час
хвороби позивача ОСОБА_2, видано наказ про його звільнення з займаної посади
за № 245-о від 02.04.2007 року. за ст.
64 «ж» (за власним бажанням) Положення.

Відповідно
до розписки від 03.04.2007 року дочка позивача ОСОБА_3, отримала у відділі
проходження служби податкової міліції управління персоналом ДПА в Харківській
області для передачі своєму батькові трудову книжку, військовий квиток,
обхідний листок та копію наказу про звільнення.

Остаточний
рахунок з позивачем відбувся згідно відомості від 12.04.2008 року, також під
час перебування його на лікарняному.

Атестація
при звільненні не проводилася.

Згідно з
п. 10 Положення особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх
справ користуються всіма соціально - економічними, політичними та особистими
правами і свободами, виконують усі
обов*язки громадян, передбачені Конституцією УРСР та іншими законодавчими
актами, а їх права, обов*язки і відповідальність, що випливають з умов служби,
визначаються законодавством. Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

За
змістом ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого
ним орган за два тижні.

Власник
або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник, тільки з підстав викладених у ст. 38 КЗпП України, а
саме коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням
зумовлена неможливістю продовжувати роботу.

П. Ж ст.64 Положення також містить посилання
на звільнення особи за власним бажанням
- при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових
обов*язків.

Із
системного аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що на позивача
поширюються норми КЗпП України, в частині, що не суперечать Положенню.

В ході
судового розгляду суду представниками відповідача не доведено поважність причин
звільнення ОСОБА_2 до спливу двотижневого строку, за таких обставин ОСОБА_2 був
фактично позбавлений права відкликати свою заяву про звільнення за власним
бажанням.

Таким
чином судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи рапорт позивачем
подано 28.03.2007 року, наказ про звільнення позивача з займаної посади видано
02.04.2007 року, однак ОСОБА_2 не звертався до керівництва ДПА України про
припинення служби з ним до спливу строку попередження, а знаходився на
лікарняному.

Після
закінчення лікування 30.04.2007 року позивач 23.05.2007 року звернувся до суду
з позовом про незаконне звільнення.

Відповідно
до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до суду, у справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Згідно
ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків встановлених ст.
233 цього Кодексу суд може поновити ці строки.

Враховуючи,
що звільнення ОСОБА_2 відбулося 02.04.2007 року, а до суду позивач звернувся
лише 23.05.2007 року, в зв*язку з тим, що перебував на лікарняному до
30.04.2008 року та йому було рекомендовано стати до роботи 01.05.2007 року, суд
вважає за необхіднє поновити ОСОБА_2 пропущений місячний строк звернення з
заявою про вирішення спору.

Доводи
ОСОБА_2 про написання рапорту про звільнення за власним бажанням під тиском не
знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.

Ствердження
представників відповідача та свідків про з*ясування причин звільнення ОСОБА_2 з займаної посади також не доведено
суду; у поданні про звільнення з органів
податкової міліції (а.с. 111), взагалі відсутні вказівки про причину звільнення
позивача.

Таким
чином, відповідачем порушено право позивача протягом двох тижнів після подання
рапорту про звільнення відмовитися від прийнятого рішення.

Також,
відповідачем порушені вимоги п.8 Положення щодо можливості звільнення позивача
за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню
службових обов*язків, оскільки відповідачем зазначене питання не з*ясовано.

До
доказів у вигляді показань свідків, суд
відноситься критично та не приймає їх до уваги, так як данні особи знаходилися
у службових та дружніх відносинах зі сторонами, що могло перешкоджати їм
свідчити об*єктивно про обставини та причини звільнення ОСОБА_2

Відповідно
до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 цієї статті покладає
обов*язок доказування обґрунтованості свого рішення на суб*єкта владних
повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Конституцією
України частиною 2 статті 19 встановлено, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов*язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами
України.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб*єктів владних повноважень адміністративні суди зобов*язані
були перевірити оскаржене рішення на предмет прийняття його на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням
принципу рівності пред законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими
несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке
спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно.

Колегією суддів було встановлено, що позивача
було звільнено з посади з порушенням вимог п.8 Положення, ч.ч.1, 2 ст. 38 КЗпП
України, а тому наказ про його звільнення не відповідає вимогам ч.3 ст.2 КАС
України та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Згідно
ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник
повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий
спір.

Відповідно
до п.24 Положення у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Оскільки
колегія суддів дійшла висновку про незаконність звільнення позивача з посади та
враховуючи положення ч.1 ст. 235 КЗпП України та п.24 Положення позовні вимоги
щодо поновлення позивача на роботі підлягають задоволенню.

Відповідно
до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі
орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно
п. 24 Положення у разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і
начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Приймаючи
до уваги, що відповідачами не було надано довідки про середню заробітну плату
позивача, колегія суддів вважає необхідним покласти на відповідача обов*язок
сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.04.2007
року по 28.11.2008 року.

Керуючись ст.ст.
2, 6-10, 17, 19, 104, 105, 121, 158-162 Кодексу адміністративного судочинства
України, "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР", затвердженого Кабінетом
Міністрів Української РСР від 29.07.1999 року № 114, Переліком сімейних
обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення
військовослужбовців, які проходять службу за контрактом на посадах рядового,
сержантського і старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів з
військової служби, затвердженого Постановою КМУ від 04.03.1994 року № 150 ст.
38, 233, 234, 235 КЗпП України колегія судів -

ПОСТАНОВИЛА:

Позовні вимоги
ОСОБА_2 до Державної податкової
адміністрації у Харківській області, третя особа Голова Державної податкової
адміністрації у Харківській області про скасування наказу від 02.04.2007 року
за № 245-о Голови Державної податкової адміністрації в Харківській області про
звільнення, поновлення на роботі та стягнення грошового та речового
забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Скасувати наказ
Голови Державної податкової адміністрації у Харківській області від 02 квітня
2007 року за № 245-о про звільнення ОСОБА_2 зі служби в запас Збройних Сил за
ст.64 п. "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом ОВС України, як неправомірний.

Поновити старшого лейтенанта ОСОБА_2 на посаді начальника відділення боротьби з
незаконним обігом підакцизних товарів оперативного відділу ГВПМ СДПІ м. Харкова
по роботі з великими платниками податків
та в органах податкової міліції з 03 квітня 2007 року.

Зобов*язати Державну
податкову адміністрацію у Харківській області сплатити на користь ОСОБА_2 грошове
та речове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.04.2007 року по 28.11.2008
рік.

Рішення
суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий : суддя -
Рєзнікова С.С.

Судді :
Слурденко О.І.

Спаскін О.А.