Справа № 2-А-393/2007
Суддя: Бойко М.Г.
Дата ухвалення: 2007-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 - А -393/2007 р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
жовтня 2007 року Таращанський районний суд
Київської області

в складі:

головуючого:
судді Бойка М. Г. при секретарі: Самченко О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Тараща справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1до
управління праці та соціального захисту населення
Таращанської РДА про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на
оздоровлення , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду із вищеназваним позовом,
в якому просив суд визнати відмову управління праці та соціального
захисту населення Таращанської РДА в перерахунку щорічної одноразової допомоги
на оздоровлення, яка передбачена Законом
України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на
ЧАЕС" незаконною та стягнути з відповідача недоплачені кошти на
оздоровлення за 2006, 2007 роки в
розмірі 3960 гривень.

Обґрунтовуючи
заявлений позов позивач зазначив, що
щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати. За 2006 рік він отримав
вказану допомогу в розмірі 120 гривень,
а за 2007 рік також в розмірі 120 гривень, що є значно нижчою, ніж це передбачено ст. 48
ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС", якою передбачено, що інвалідам 2-ої групи (захворювання
пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС) щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Він (позивач)
звертався до відповідача із заявою в якій просив провести донарахування та
виплату недоотриманих коштів за 2006,
2007 роки, проте йому в
задоволенні його вимоги відповідачем було відмовлено, про що була дана письмова відповідь від
04.09.2007 року і саме з даного часу він довідався про порушення свого права.

В
судовому засіданні представник позивача підтримала його позовні вимоги і
просить суд стягнути на користь позивача недоплачені кошти на оздоровлення за
2006, 2007 роки в розмірі 3960 гривень.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився,
хоча був належно повідомлений про час і місце проведення судового
засідання, про причини неявки суд не
повідомив, а при попередньому розгляді
справи вищезазначені позовні вимоги не визнавав, мотивуючи тим, що дійсно ЗУ„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
аварії на ЧАЕС" передбачені виплати на оздоровлення, на які вказує позивач. Проте, відповідно до
ст. 62 вищезазначеного
Закону, передбачено порядок таких
виплат, які визначаються Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими органами державної виконавчої та
місцевої влади. Даний порядок починаючи з 2005 року визначено постановою КМУ №
562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", де встановлено щорічну
допомогу на оздоровлення інвалідам 2-ої групи в розмірі 120 гривень, які за 2006-2007 p.p. були
виплачені позивачу. Щодо рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-РП, яким було визнано
неконституційним п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік", яким зупинено
на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно
до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то вказане рішення не можливо застосовувати в
даному випадку, оскільки допомога на
оздоровлення за 2007 рік позивачу була виплачена 19.04.2007 року, тобто до ухвалення вказаного рішення.

Судом
встановлено, що позивач є інвалідом 2-ої
групи (захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС). Відповідно до ч.
4 ст.
48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року із змінами і доповненнями, позивач,
як інвалід 2-ої групи, має право
на виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Згідно з ч. 7
ст. 48 даного Закону розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

30.10.2006
року відповідач виплатив позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2006 рік
в розмірі 120 грн.; 16.07.2007 року - 120 грн.,
допомогу на оздоровлення за 2007 рік. Виплата зазначеної грошової
допомоги проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Представник
позивача вважаючи, що дана
постанова, яка встановлює конкретний
розмір щорічної допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема для інвалідів 2-ої групи
(захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС) в такому розмірі, суперечить вимогам ЗУ „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року, яким встановлено розмір щорічної
допомоги, як величину кратну відносно до
розміру мінімальної заробітної плати на час здійснення виплати, просить суд стягнути з відповідача на користь
позивача недоплачені кошти на оздоровлення за 2006, 2007 роки в розмірі 3960 гривень.

Указані
обставини встановлено з пояснень сторін,
матеріалів справи, досліджених в
судовому засіданні.

Враховуючи
дані обставини суд вважає, що
вищезазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки з моменту прийняття постанови КМУ №
562 від 12.07.2005 року, встановлені нею
розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний
бюджет. Оскільки ні Верховна Рада, ні
Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень з цих питань не
приймали, виходячи з пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами,
при вирішенні даного спору в частині виплати одноразової допомоги на
оздоровлення за 2007 рік, підлягають
застосуванню норми ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року з послідуючими змінами
та доповненнями. Таким чином, посилання
представника відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та її застосування при визначенні розміру щорічної допомоги на
оздоровлення є безпідставним. Крім того
рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-РП було визнано
неконституційним п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік", яким зупинено
на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно
до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В той же
час, беручи до уваги, що згідно із п. 37 ст. 77
Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік" дію абзацу
другого частини четвертої статті 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік було зупинено і
вказану норму даного Закону не було визнано неконституційною, суд вважає за безпідставну вимогу позивача
провести виплату грошової допомоги за 2006 рік,
виходячи із розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно
до ст.
76 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" з 01
січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати встановлено 400 гривень на
місяць, з 01 квітня 2007 року - 420
гривень на місяць, з 01 липня 2007 року
- 440 гривень на місяць та з 01 жовтня 2007 року - 460 гривень на місяць.

З огляду
на те, що розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати,
відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі: 440 грн. х 5 = 2200 грн. за 2007 рік.

Враховуючи, що позивач отримав допомогу на оздоровлення
за 2007 рік в розмірі 120 грн., на
користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі (2200 грн. - 120 грн.) =
2080 грн..

Відповідно
до п.3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України розмір судового збору
щодо майнових вимог становить 1% від розміру таких вимог, а тому на користь держави підлягає до
стягнення судовий збір в розмірі 20, 80 грн..

Керуючись ст.
ст. 6, 9,
17, 89, 90,
158-163, 185, 186 КАС України, ст.
ст. 48, 62, 71
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи", ст. 76 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2001 рік", рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-РП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Таращанської районної
державної адміністрації на користь ОСОБА_12080 (дві тисячі вісімдесят) гривень.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Таращанської районної
державної адміністрації на користь держави судовий збір в розмірі 20, 80 грн..

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного
адміністративного суду через Таращанський районний суд шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.