Справа № 2-а-1349\07
Суддя: ТУРЕЦЬКА І.О.
Дата ухвалення: 2007-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а-134907 ПОСТАНОВА
Приморський районний суд м. Одеси у
головуючого судді - Турецької І.О.
при секретарі - Скоріній Т.С.
за участю представників:
від позивача - ОСОБА_2
від відповідача - Римар І.В.
розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Приморської районної
адміністрації Одеської міської Ради про визнання діяльності, пов'язаною з
виплатою щорічної разової грошової допомоги
протиправною та стягнення недоплачених сум
Позивачка ОСОБА_1 у квітні 2007 p., звернувшись з даним
адміністративним позовом, просила визнати діяльність Управління праці та соціального
захисту населення Приморської районної адміністрації
Одеської міської Ради, щодо розміру сплати разової грошової допомоги інвалідам
війни к дню Перемоги
неправомірною та стягнути на її користь дану допомогу за період 2006 р. по 2007
р. включно. В якості, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог, позивачка вказала
Державне казначейство України.
В подальшому, представник позивачки уточнив вимоги,
вказавши точні суми, які підлягають
стягненню з відповідача та виключив
із кола осіб, які повинні приймати участь у справі -
Державне казначейство України.
В судовому засіданні, представник
позивачки, підрімуючи заявлені вимоги, пояснив, що ОСОБА_1, як інваліду
війни 2-ї групи, на підставі Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" № 3552-ХП (далі Закон), щорічно, до 05
травня повинна виплачуватись разова грошова
допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Однак, відповідач, здійснюючи
виплату цієї допомоги, порушував вимоги даного Закону, які
стосуються її розміру.
Так, у квітні 2006 р. допомога була надана в розмірі -
330 грн., у квітні 2007 року - 360 грн.
Представник вважає, що недоплата складала: у 2006 р. -
2542 грн., у 2007 р. - 2 920 грн. 48 коп..
Суд, погодився з думкою
представника позивача про те, що Державне казначейство України не може
приймати участь у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог, тому що головним
розпорядником бюджетних коштів, які виділяються на дані цілі, є Міністерство праці та соціальної політики
України, структурним підрозділом якого, є - відповідач по справі.
Державне казначейство України лише здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів.
Представник відповідача позов не
визнала, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що щорічно
розмір разової грошової допомоги, передбачається нормами
законів про Державний бюджет
України, відповідно на 2006 та
В своїх письмових запереченнях, а
також у судовому засіданні, представник відповідача,
пояснюючи процедуру, надходження до
них коштів, на дані соціальні виплати, звернула увагу суду на те, що
Кабінетом Міністрів України спочатку визначається обсяг соціальних виплат, а потім, ці дані закладаються в державний бюджет.
На думку, представника відповідача,
якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, потребує фінансування за
рахунок коштів державного бюджету України, його обсяги не можуть
визначатися будь - яким іншим законом як Законом України "Про Державний бюджет".
Даючи оцінку рішенням Конституційного
суду України щодо визнання неконституційними
статей бюджету, які припиняють дії пільг, представник
вважає, що по - перше, для цього
необхідно внести зміни до
законодавства України, яке передбачає ці пільги, а по-друге, фінансово забезпечити здійснення цих виплат.
Представник відповідача, заявляла
суду клопотання, про притягнення до участі у справі в якості співвідповідача - Державне казначейство України,
вважаючи, що ця установа здійснює контроль за дотриманням учасниками бюджетного процесу, бюджетного законодавства,
а також управляє наявними фінансовими ресурсами, контролює відповідність
кошторисів розпорядників бюджетних коштів -
розпису державного та місцевих бюджетів.
Суд, не погодився з даною думкою відповідача, про те, що
Державне казначейство України
повинно бути відповідачем по
справі, мотивуючи це тим, що казначейство за період 2006 - 2007 р. свої
обов'язки щодо виділення коштів, заявлених Мінпраці України і передбачених
Законом України "Про Державний бюджет" виконало в повному обсязі.
обставини справи та перевірив їх доказами, суд прийшов до висновку що позов є обґрунтований
та підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1, є - інвалідом війни 2-ї групи. Як, інваліду
війни 2-ої групи, на підставі Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", їй, щорічно до 05 травня повинна виплачуватись разова грошова допомога в
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. У квітні 2006 р. відповідачем їй
виплачена допомога, як інваліду війни 2-ї групи у сумі 330 грн., у квітни
Закону України „Про обов'язкове державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 р. (у редакції Закону від 23.12.2004 p.),
встановила, що мінімальний розмір пенсії за віком, складає прожитковий мінімум
для осіб, що втратили працездатність.
Даним Законом встановлено, що
розмір, мінімальної пенсії за віком станом на 01.04.2006 р., склав-359 грн., а станом на 2007 р. склав - 410 грн. 06 коп.
З урахуванням, виплаченої ОСОБА_1
грошової допомоги, недоплата склала у 2006 році - 2 542 грн., у 2007
році - 2 920 грн. 48 коп..
Відмова відповідача, у виплаті
позивачці належних сум грошової допомоги, суперечить діючому законодавству
України та фактично обмежує її права і пільги, як інваліда війни 2-ї групи, які
передбачені ч. 5 ст.13 Закону.
Суд вважає, що недоплата у
належному розмірі грошової допомоги у період 2006-2007 p.p. свідчить про відмову відповідача здійснювати свої повноваження по належному
виконанню вимог ч.5 ст.13 Закону.
Стаття 2 даного Закону передбачає, що нормативні акти
органів державної влади та органів місцевого
самоврядування, що обмежують права і пільги ветеранів війни, є - недійсними.
Стаття 22 Конституції України, забороняє звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
П.2 ст.3 Постанови Верховної ради України „Про стан
виконання законодавства України щодо соціального,
медичного та пенсійного забезпечення ветеранів війни і відзначення 60-річчя Перемоги
у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 років" від 15.03.2005 р. № 2469-1У, Кабінету Міністрів України було запропоновано внести
необхідні зміни до нормативно-правових актів, які суперечать Конституції і Законам України, щодо
соціального та Пенсійного забезпечення ветеранів війни, праці і
військової служби, і передусім: про виплату одноразової грошової допомоги
ветеранам війни до Дня Перемоги.
Крім того, слід підкреслити, що рішення Конституційного
Суду України, мають преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли, внаслідок дії положень статей законів, що
визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду, є обов'язковими до
виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Тому, суд, розглядаючи даний спір,
керується не тільки Законами, якими передбачені умови, порядок та
розмір виплати даної допомоги, але і рішеннями Конституційного Суду України.
Конституційний Суд України, неодноразово розглядав питання щодо
конституційності положень Законів України „Про Державний бюджет України" у
частині, обмеження пільг, компенсацій, і гарантій окремих категорії громадян.
Так, розглянувши справу № 1-27/2004
про зупинення дії або
обмеження пільг, компенсацій і
гарантій, Конституційний
Суд України, рішенням № 20-рп/2004 р. від 01.12.2004 р. визнав неконституційними положення
ст. 44 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2004 рік", згідно з якої, обмежені розмірі щорічної разової
допомоги інвалідам війни та деяким
визначивши свою правову
позицію, Конституційний Суд України, підкреслив, що здійснення заходів
по забезпеченню пільг, компенсацій і гарантій не залежить від наявності фінансування
із бюджету, а має безумовний характер ( п. 6 Рішення).
думку суду, дії відповідача, по встановленню розміру грошової допомоги у 2006
р. з урахуванням ст. 30 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006
рік" в якій, ця пільга була зупинена,
є - протиправними та такими, що суперечать Конституції України.
В подальшому, а саме 09.07.2007 p., ці обставини
знайшли своє підтвердження у рішенні Конституційного
Суду України, який визнав неконституційними положення ст. 29 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року щодо
обмежень розмірів щорічної разової допомоги інвалідам війни та деяким іншим
Даючи, оцінку запереченням
відповідача, суд вважає, що вони не засновані на законі, а тому, не можуть
бути прийняти судом до уваги.
Так, головний довід заперечень відповідача, це посилання
на Закон України „Про Державний бюджет
України", в якому відсутні, на сьогоднішній день, кошти, для виплат
зазначеним особам грошової допомоги в повному обсязі.
Спростовуючи даний довід, суд, посилається на вищевказані
рішення Конституційного Суду України, які
стверджують, що систематичне зупинення законами про Державний бюджет України дії чинних законів України, щодо надання пільг,
компенсацій і гарантій, фактично скасовує їх дію. Внаслідок зупинення на
певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій,
відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом
прожиткового мінімуму (ч.3 ст.46 Конституції України), та порушується
гарантоване у ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвій
рівень.

Також, необхідно зауважите, що посилання відповідача на
те, що тільки з вини Державного казначейства України, громадяни позбавлені
соціальних гарантій, не відповідає нормам Бюджетного
кодексу. Так, частина 1 п.7 ст.2 Бюджетного кодексу, встановлює, що
повноваження на здійснення платежів
з конкретною метою в процесі виконання бюджету, надаються -розпоряднику
бюджетних коштів, відповідно до бюджетного призначення. Відповідно, до ст.22
Бюджетного кодексу, Мінпраці України, є - головним розпорядником бюджетних
коштів, а міністр, приймає рішення щодо їх розподілу.

Більш того, коли готується проект
бюджету на наступний рік, кожне міністерство в тому числі і Мінпраці
України, надає свої пропозиції, щодо асигнувань по кожній із програм. Функція
Державного казначейства України, зводиться в здійсненні розрахунково-касовому
обслуговуванню розпорядників бюджетних коштів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-13, 158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення

Приморської районної адміністрації
Одеської міської Ради про визнання діяльності, пов'язаною з
виплатою щорічної разової грошової допомоги протиправною та стягнення
недоплачених сум - задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту
населення Приморської районної

адміністрації Одеської міської Ради
щодо обмежень права ОСОБА_1 в отриманні разової грошової допомоги, як
інваліда війни 2-ї групи к
Дню Перемоги за період 2006 - 2007 років -
протиправною.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Приморської районної

адміністрації Одеської міської Ради на користь ОСОБА_1
разову грошову

допомогу за 2006 рік у розмірі - 2 542 гривні, за 2007
рік - у розмірі - 2 920 грн. 48 коп.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду та
апеляційна скарга подаються до Одеського
апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Заява
про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня
її складання в повному обсязі, а апеляційна
скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.