Справа № 2а-95/08
Суддя: Сіренко М.О.
Дата ухвалення: 2008-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2а-95/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27
листопаду 2008 року Центрально-Міський районний суд м. Макіївки Донецької
області у складі:

головуючого судді
Сіренко М.О.

при секретарі
Карпенко Ю.М.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника
відповідача Остроушко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Макіївки адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації
Макіївської міської ради „Про стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення”,

ВСТАНОВИВ:

В
вересні 2008р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до УПСЗН Центрально-Міської районної
адміністрації Макіївської міської ради про стягнення сум недотриманої допомоги
за 2001-2007 роки у розмірі 7340 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що є
інвалідом ЧАЕС 3 групи і учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, тому,
відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат. Але, відповідачем ця допомога безпідставно зменшена, тому він просив
стягнути недоплачені суми відповідно до ст.. 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

В
судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримав заявлені вимоги і просив
стягнути з відповідача недоотриману суму допомоги за 2001-2007 роки у розмірі
7340грн.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позивач
пропустив річний строк, встановлений ст.. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, що є підставою
для відмови в задоволенні позову. Крім
того, на підставі ст.. 62 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” роз'яснення
порядку застосування закону провадиться у Порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання місцевими
органами виконавчої влади та іншими. Фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету, Законом
про який визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір
і цільове спрямування цих видатків. Згідно до Законів України, якими
встановлюються розміри мінімальної заробітної плати, до прийняття Верховною
Радою України змін до законів, у нормах, для розрахунків яких застосовується
мінімальна заробітна плата, Кабінету Міністрів України було надано право
здійснювати застосування цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової
частини державного бюджету України. Виходячи з існуючих фінансових можливостей,
держава гарантує виплату зазначеної допомоги в розмірі, встановленому в
постановах КМУ №836 від 26.07.1996р., №562 від 12.07.2005р. „Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Тому всі
виплати, передбачені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у тому числі виплати
щорічної допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної
заробітної плати, виплачуються у розмірах, встановлених вказаними постановами
КМУ. При цьому, витрати пов'язані з задоволенням судами позовних заяв
утримувачів пільг, компенсацій та гарантій, які виникли внаслідок Рішення
Конституційного Суду України від 9.07.2007р. №6-рп/2007, не враховані в Законі
України „Про Державний бюджет України на 2008 рік”.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, дослідив надані по справі докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_1 належить до 1 категорії учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, що
підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 23.09.1997р., тому перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної
адміністрації Макіївської міської ради. Він є інвалідом 3 групи по
захворюванню, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що
встановлено висновками МСЕК.

Відповідно до ст.. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991р.
№796-ХП, передбачена щорічна допомога на оздоровлення, для першої категорії, у
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати.

Це
право позивача представником відповідача не заперечується.

Згідно
довідки УПСЗН Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської
ради позивачу була виплачена щорічна допомога на оздоровлення відповідно до
постанов Кабінету Міністрів України від
26.07.1996р. №836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та від 12.07.2005р. № 562 „Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
в наступних розмірах: за 2001р. - 10.09.2002р. в сумі 21,50грн.; за 2002р. -
23.10.2003р. в сумі 21,50грн.; за 2003р. - 9.03.2004р. в сумі 21,50грн., за
2004р. - 29.03.2005р. в сумі 21,50грн.; за 2005р. - 18.11.2005р. в сумі 90грн.;
за 2006р. - 26.09.2006р. в сумі 90грн., за 2007р. - 19.03.2007р. в сумі 90грн.

Пунктами 1,3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від
4.03.2002р. №256 /з наступними змінами/, передбачено, що вказаний Порядок
визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання програм соціального захисту
населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Постановою КМУ
від 29.10.2003р. №1687 /яка була опублікована в Офіційному віснику України №44
14 листопаду 2003р./ були внесені зміни до постанови КМУ від 4.03.2002р. №256
та затвердженого нею Порядку про покладення на управління праці та соціального
захисту населення додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого обліку,
нарахування та сплати передбачених законодавчими актами пільгових виплат
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2001р. була виплачена
10.09.2002р., за 2002р. - 23.10.2003р., тому в цій частині позов задоволенню не
підлягає.

Виплата ОСОБА_1. за 2003р. відбулася
9.03.2004р., а за 2004р. - 29.03.2005р. по 21грн.50коп. на рік, тому за
ці роки сума допомоги повинна бути перерахована та стягнута за рахунок коштів
Державного бюджету України з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати,
який визначається на момент виплати, а саме: /205х4/-21,50=798,50грн;
/262х4/-21,50=1026,50грн.

За
2005р. позивачу було виплачено 18.11.2005р. допомоги 90грн., в той час як,
відповідно до ст.. 83 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005
рік”№2285-!У від 23.12.2004р., викладеної в новій редакції Законом України від
25.03.2005р. №2505-!У, розмір мінімальної заробітної плати з 1 вересня 2005р.
склав 332грн. Тому, розмір недоотриманої позивачем за 2005р. щорічної допомоги
на оздоровлення склав: 332х4-90=1238грн.

Щодо
виплати за 2006р., суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, тому що
згідно з п.37 ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”
від 20.12.2005р. №3235-1У зупинена дія абзаців 2 частини 4 та частини 7 ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” в частині виплати компенсації і допоміг у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік. До цього часу
відповідність Конституції України цієї норми Закону не розглядалася.

Щорічна допомога за 2007 рік була виплачена позивачу 19.03.2007р. в
розмірі 90грн., хоча повинна була сплачена виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати на цей момент в розмірі 400грн. Тому, недоотримана сума за
2007р. склала: 400х4-90=1510грн.

Таким
чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає допомога на
оздоровлення за 2003-2005,2007 роки, яка склала
4573грн.

При
цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, тому що відповідно до ст..8 Конституції України в
Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має
найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1.11.1996р.
„Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя” передбачено,
що конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими.
Пунктом 5 цієї постанови визначено, що судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу підлягають
оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи
буде встановлено, що нормативно-правовий акт, кий підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

При
цьому, суд вважає, що позивач не пропустив строк, передбачений ст.. 99 КАС
України, тому що 7.02.2008р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогами щодо недоотриманих сум на
оздоровлення за 2001-2007 роки, і своїм листом від 13.02.2008р. відповідач
відмовив йому у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст..ст. 9,11,70,71,89,94,158-164 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Центрально-Міської районної адміністрації макіївської міської ради на користь
ОСОБА_1 недоотримані кошти на оздоровлення за 2003,2004,2005 і 2007 роки в
розмірі 4573 грн.

В
задоволенні позовних вимог про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення
за 2001,2002 і 2006 роки - відмовити.

Постанова може бути оскаржено до Донецького апеляційного
адміністративного суду через районний суд шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення, а апеляційної скарги -
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
М.О. Сіренко