Справа № 2-а-136/07
Суддя: Артюх К.В.
Дата ухвалення: 2007-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія Справа №2-а-136/07
Постанова

Іменем України

18 червня 2007 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Артюх
К.В.

при секретарі Горбік Т.А. за участю
позивача ОСОБА_1., представника
позивача ОСОБА_2, представника
відповідача Трохименко Л.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального
захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації про необґрунтовану
відмову в компенсації за втрачене майно - домоволодіння внаслідок
Чорнобильської катастрофи, -

встановив:

Позивач
звернулася до суду з позовом і просить відмову відповідача - Управління праці
та соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації
виплатити грошову компенсацію за втрачене
нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1в наслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 35911 грн., визнати необгрунтованим і зобов'язати виплатити
компенсацію. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється власником АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3. Селище Ковпита Чернігівського
району віднесено до території 4-ої зони радіоактивного забрудненої території. Позивач не має намір переїжджати на постійне місце
проживання, згідно ст. 13 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" держава взяла на себе зобовязання за спричинений збиток
громадянину і зобовязується відшкодувати матеріальну затрати. В наслідок
Чорнобильської катастрофи населений пункт Ковпита став нерпидатний для проживання і позивач втратила своє спадкове майно і бажає
отримати грошову компенсацію за його вартість. У встановленому порядку позивач
взернулася в місцевий орган самоуправленія с Ковпита про взяття вказаного домоволодіння на баланс, а в
січні 2006 року подала заяву, разом з оцінкою
майна, до відповідача для оформлення та виплати грошової компенсації в розмірі 35911 грн.. Відповідач прийняв документи і
обіцяв виплатити грошову компенсацію. Через певний
час поизвач звернулася до відповідача і їй було надано письмове повідомлення за № 629/Б від 15.02.2007р.. на думку позивача,
відповідач по надуманих підставам, які законом не
передбачені, фактично відмовляється виплатити грошову компенсацію за втарчене майно, що позивач вважає незаконним і оскаржує.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила виплатити їй
грошову компенсацію за АДРЕСА_1Додатково пояснила, що її батьки постійно проживали в
цьому домоволодінні, ні батько, ні матір не зверталися
за направлення про переселення, оскільки були старі.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, просила в задоволенні позову
відмовити, оскільки позивачем не надано
документів, що її спадкоємець набув статус переселенця, тому позивача не ставили в чергу на отримання грошової
компенсації і дали письмову відповідь.

Вислухавши осіб, які брали участь у розгляду справи, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником АДРЕСА_1 ( а. с.
5), ринкова вартість вказаного домоволодіння
становить 35911 грн. (а. с. 8-11), місцезнаходження домоволодіння віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Відповідно до листа № 629/Б від 15.02.2007р. (а. с 6) відповідач повідомив, що відповідно до ст. 35 ЗУ „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена компенсація громадянам за втрачене майно на радіоактивно
забрудненій території, у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням. Для включення у реєстр для
отримання компенсації як спадкоємцю
за втрачене нерухоме майно, спадкодавець позивача повинен був мати статус переселенця, тому необхідно надати
направлення на переселення спадкодавця. В

2

противному разі, позивач не може перебувати в
черзі на отримання грошової компенсації та отримати її.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", компенсація громадянам за втрачене у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним
переселенням відповідно до статті 4 цього Закону майно
включає:

1) грошову компенсацію у повному розмірі вартості
жилих, дачних, садових будинків,

гаражів, господарських будівель та споруд, яка
здійснюється за цінами, встановленими на

момент припинення права власності.

Компенсація за майно, зазначене в абзаці першому цього пункту, виплачена у
період 1992-1996 років, за зверненнями громадян,
яким вона була виплачена, або спадкоємців підлягає перерахунку з врахуванням
отриманої компенсації в розмірі вартості, що склалася на період введення національної грошової одиниці України. Виплату
здійснити протягом 5 років, з 1 січня 2003 року до 31 грудня 2007 року;

2) вартість сільськогосподарських тварин, що підлягають
вимушеному забою з причини підвищеного радіоактивного
забруднення, яка відшкодовується органами державного страхування в
повному розмірі за страховими документами;

3) вартість плодоягідних насаджень, посівів та
незастрахованих сільськогосподарських тварин за затвердженими Кабінетом
Міністрів України розцінками;

4) вартість домашнього майна, яке за ступенем радіоактивного
забруднення не може бути перевезено на нове місце проживання,
за фактичною вартістю з урахуванням зносу, яка визначається
комісіями відповідних рад;

5) витрати на влаштування місць загального користування
садово-городніх товариств у сумі сплачених цільових внесків або
за оцінкою Бюро технічної інвентаризації;

6) грошову компенсацію у повному розмірі за цінами,
встановленими на момент

звернення щодо неї, громадянам, які не проживали
на територіях радіоактивного забруднення,

але одержали у спадщину майно (жилі, дачні, садові
будинки, гаражі, господарські будівлі та

споруди), яке не може бути перевезено із зазначених територій.

Громадяни, які до введення в дію цього Закону одержали кредит на
будівництво житла, дач, гаражів на забруднених
територіях, звільняються від сплати процентів за користування позикою.

Громадяни, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного
(обов'язкового) або зони гарантованого добровільного
відселення, а також громадяни, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення і які на
момент евакуації, відселення або самостійного
переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, що до
набрання чинності цим Законом проживали у сільській
місцевості, мають право на отримання земельної частки (паю) за новим місцем роботи (проживання) із земель запасу та резервного
фонду в розмірі та в порядку, визначених законодавством.

Виплата компенсацій, передбачених цією статтею, поширюється також на
громадян, які мають дачі, будинки, садові будинки, плодоягідні насадження у
садівницьких товариствах, що розташовані на забруднених територіях, де
неможливо одержати чисту продукцію. Порядок виплати компенсацій, передбачених
пунктами 1 і 6 частини першої цієї статті, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Компенсації,
передбачені цією статтею, надаються один раз.

Згідно ст. 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підставами для
відселення громадян з територій, які зазнали
радіоактивного забруднення, є положення Концепції проживання населення на територіях України з підвищеними рівнями радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Етапи
відселення визначаються Концепцією.

Населення, яке проживає у зоні безумовного (обов'язкового) відселення,
підлягає обов'язковому відселенню.

Кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного
відселення, має право на підставі наданої йому об'єктивної інформації про
радіаційну обстановку, дози

3

опромінення і можливі їх наслідки
для здоров'я самостійно приймати рішення про дальше проживання на
цій території чи відселення.

Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого
добровільного відселення, створюються умови для відселення.

Право на самостійне переселення (до створення умов для відселення) мають
громадяни, які проживають у зонах безумовного
(обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, а також сім'ї, які проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю, у складі яких є вагітні жінки або
діти до 18 років, за умови, що вони за медичними показниками, які визначаються Міністерством охорони здоров'я України,
проживати в цій зоні не можуть, або у разі перевищення
індивідуальної ефективної еквівалентної дози опромінення людини понад 70
мЗв (7 бер) за життя.

Громадяни, які
відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями,
передбаченими цим Законом.

Відселення та самостійне переселення дозволяється лише у місцевості, які не
віднесені до категорій зон радіоактивно
забруднених територій (стаття 2), за винятком переселення до близьких
родичів.

Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно ст. 1216 ЦК України, сспадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Враховуючи, що спадкоємець позивача - ОСОБА_3, проживаючи в АДРЕСА_1, у зоні
посиленого радіоекологічного контролю, мала право на самостійне переселення,
при певних обставинах, за направленням на відселення до
обласної державної адміністрації не зверталася, що вбачається з пояснень позивачки, тому згідно ст. 4 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону) ОСОБА_3 не мала права на компенсацію передбачену ст. 35 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Оскільки згідно ст. 35 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" право на отримання компенсації за втрачене нерухоме майно у зв'язку з евакуацією,
відселенням або самостійним переселенням лише відповідно до статті 4 Закону,
тому повідомлення відповідача, що позивачу необхідно надати напаравлення на відселення спадкодавця, в противному разі, позивач
не може перебувати в черзі на отриманні
грошової компенсації та отримати її, є правомірним.

Керуючись ст. ст. 162, 163, 167 Кодексу Адміністративного Судочинства України,
ст..
1216 ЦК України, Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постановою KM України № 706 від 16 грудня 1992 року „Про Порядок відселення та самостійного переселення
громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС", Постановою KM України № 755 від 15 липня 1997 року
„Про затвердження Положення про порядок виплати компенсацій громадянам за
втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення
з радіоактивно забруднених територій" суд ,-

Постановив:

В позові ОСОБА_1до Управління праці та соціального
захисту населення Чернігівської районної
державної адміністрації про необгрунтовану відмову в компенсації за втрачене майно - домоволодіння внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного
суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова,
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
постанови, протягом десяти днів з дня проголошення постанови та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів, після подання
заяви про апеляційне оскарження постанови. Постанова суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження.