Справа № 2-А-72/07
Суддя: Ткачук С.С.
Дата ухвалення: 2007-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-72/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2007
року Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючої
судді Ткачук С. С. при секретарі
Шпаковській Ю, В., за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
Управління праці та соціального захисту населення Ясинуватської міської
ради, 3-ї особи - Головного управління
Державного казначейства України у Донецькій області, розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу за адміністративним позовом про стягнення недоплаченої суми щорічної
допомоги на оздоровлення,

встановив:

До суду
надійшов адміністративний позов ОСОБА_1,
в якому він просив стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Ясинуватської міської ради (далі по тексту УПСЗН міської ради)
недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 3635 грн.

В
обґрунтування свого позову зазначив, що
він є інвалідом 2-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи і, згідно
ст. 48 Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91 за №796-Х11
(далі по тексту Закон №796-Х11), розмір
щорічної допомоги на оздоровлення визначено в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат, але йому при зверненні
до відповідача було сплачено в рахунок зазначених сум за 2005-2006 роки тільки
по 120 грн. за кожний рік. Просив стягнути залишок в розмірі 3635 грн.

В
судовому засіданні позивач доповнив свої вимоги і просив визнати дії
відповідача неправомірними, бо
вважає, що щорічні виплати на
оздоровлення повинні нараховуватися відповідно до діючого Закону
№7966-Х11, а не за положеннями постанов
Кабінету Міністрів України (далі постанов КМУ). Просив позов задовольнити, враховуючи,
що попередній його адміністративний позов щодо стягнення щорічної суми
на оздоровлення за 2002-2004 роки задоволений Вищим Адміністративним судом
України. Позивач пояснив, що щорічну
допомогу на оздоровлення по 120 грн. за 2005 рік він отримав в липні
2006р., а допомогу за 2006 рік йому було
перераховано на рахунок в Ощадбанку 28.02.07р. Крім того, двічі - в січні та травні 2007 року, він звертався до УПСЗН міської ради із заявою
про роз'яснення порядку нарахування даних сум,
а також з проханням доплатити йому за 2005 p.- 1755 грн., за 2006 p.-1880 грн. До
суду він подав позов 19.06.07, т.т. до
спливу річного строку з дня, коли йому
стало відомо про виплату оспорюваних сум.
Весь цей час позивач не працює з причини погіршення стану
здоров"я, тому матеріальні
виплати, які він отримує за пільги, передбачені Законом №796-Х11, є одним із джерела його існування, в т.ч. витрат на оздоровлення.

Представники
Управління праці та соціального захисту населення міської ради позов не визнали
і просили залишити без задоволення з наступних причин.

Дійсно, ст.
48 Закону №796-Х11 передбачено право на щорічну допомогу на оздоровлення
в розмірі п"яти мінімальних заробітних плат. Однак, на підставі
ст. 62 цього Закону, роз'яснення порядку застосування закону
провадиться у порядку, визначеному
Кабінету Міністрів України, постанови
якого є обов'язковими для виконання місцевими органами влади, яким виступає УПСЗН міської ради.
Фінансування цих виплат здійснюється за рахунок Державного бюджету і
розпорядником цих грошових надходжень у Донецькій області виступає Головне
управління праці і соціального захисту населення Донецької обласної державної
адміністрації (далі ГУПСЗН Донецької облдержадміністрації), яке перерахувало гроші на дані витрати до
УПСЗН міської ради для ОСОБА_1 в розмірі по 120 грн. за 2005-2006 роки
відповідно до положень ПКМУ №562 від 12.07.05 та №936 від 20.09.05. На цей час
порядок фінансування таких виплат не змінився. Вони наполягали в судовому
засіданні, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Бюджетного Кодексу України, УПСЗН міської ради при вирішенні питання
виплати щорічної допомоги на оздоровлення заявнику було застовано положення
нормативно-правовйх актів, а саме вище
вказаних постанов КМУ, на підставі яких
були передбачені асигнування із
загального Фонду бюджету
по програмним класифікаціям

видатків
та кредитування Державного бюджету 2501250 «Компенсація за шкоду заподіяну
здоров»ю та допомоги на оздоровлення, та
в разі звільнення з роботи громадян, які
постаждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Додаткових фінансувань на ці
пільги в бюджеті не передбачено, тому
працівники управління, яке є бюджетною
установою, здійснити нарахування
щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах 5-й мінімальних заробітних плат не
иали права. В підтвердження своїх зперечень надали суду листи першого
заступника Миністра праці та соціальної політики України та заступника Міністра
фінансів щодо порядку нарахуваня та фінансування даних витрат, виходячи з реальних можливостей видаткової
частини Державного бюджету України. Представники назвали основну причину
відмови позивачеві в задоволенні його вимог - відсутність коштів на
фінансування щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5-й мінімальних
заробіних плат на момент виплати.

До суду
надійшов лист від ГУПСЗН Донецької облдержадміністрації, в якому позов не було визнано з підстав, аналогічних приведеним УПСЗН міської
ради, просили розглянути справу без їх
участі і у позові відмовити. Крім того,
вважають, що у позові слід
відмовити, бо позивачем порушено річний
строк звернення до суду.

Представник
Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області (далі
ГУДКУ у Донецькій області) проти позову не заперечувала і пояснила, що згідно п.2, 3 Порядку використання коштів
Державного бюджету для виконання програм,
пов"язаних з соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою КМУ
від 20.09.05 за № 936, розпорядником
бюджетних коштів по виконанню цих програм визначені органи праці та соціального
захисту населення, які здійснюють
нарахування та виплати фізичним особам грошових коштів, передбачених Законом №796-Х11. Дані органи
перевіряють, реєструють, ведуть облік розрахунків і подають органам
Державного казначейства платіжні документи для проведення відповідних
видатків, які проводяться в установленому
законодавством порядку. ГУДКУ у Донецькій області здійснює тільки стягнення
зазначених сум з поточному рахунку управлінь праці та соціального захисту
населення згідно коду програмної класифікації видатків, в т.ч. на підставі рішення суду. Розпорядником
цих грошових коштів виступають дані управління.

Заслухавши
пояснення сторін і дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Із матеріалів
адміністративної справи судом встановлено наступне.

Позивач
має інвалідність 2 групи і є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 1 категорії, що підтверджується перереєстрованим
посвідченням серії НОМЕР_1, виданим
17.06.98 р. В судовому
засіданні представниками УПСЗН міської ради було підтверджено виплату позивачу
сум щорічної допомоги в розмірі по 120 грн. за 2005р. -'13.07.06, а за 2006р. - 28.02.07. Згідно заяв ОСОБА_1
від 19.01.07 та 30.05.07, поданих до
УПСЗН міської ради, позивач просив
роз'яснити йому порядок нарахування оспорюваних сум за цей період і доплатити
недонараховані йому суми за 2005р.- 1755 грн.,
за 2006р. - 1880 грн. У відповідях на кожне з його звернень за підписом
начальника УПСЗН міської ради (листи від 31.01.07 за №0117/361-04 та від
08.06.07 за №0117/2126-04) позивача було повідомлено про зупинення Законом
України „Про державний бюджет України на 2007 рік" ( ст. 71) дії ст. 48 Закону №796-Х11, про відсутність на той час
нормативно-правових документів по перерахунку або підвищенню компенсаційних
виплат ліквідаторам аварії на ЧАЕС за рказаний період. Фінансування проводилось
по встановленим нормам по постанові КМУ №562 від 12.07.05р.

Вирішуючи
даний спір, суд застосовував положення
ч.1 ст. 8, ч.2
ст. 19, 22, 46,
48, 64, п.1 ч.1
ст. 92 Конституції України (далі Конституція), як норми прямої дії, а також враховував положення п.1 протоколу№1
Конвенції про захист прав і основних свобод людини(далі Конвенція), практику розгляду скарг громадян України -
осіб пільгової категорії Європейського суду з прав людини.

Так, частиною першою статті 8 Конституції
визначена дія в державі принципу верховенства права. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод, що зазначено
в ч.3 ст. 22 Конституції. Частинами 1, 3 статі 46
Конституції визначено, що громадяни
мають право на соціальний захист,
що включає забезпечення їх у
разі повної, часткової або тимчасової втрати

працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом;
пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України ( ст. 64
Конституції").

Право на
соціальний захист осіб, які постраждали
від Чорнобильської катастрофи,
закріплено в Законі №796-Х11, в
т.ч. статтею 48 (абз.2 ч.4 і ч.7) цього закону визначено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам
2 групи виплачується в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати.
Суд не приймає до уваги заперечення представників УПСЗН міської ради, що роз'яснення порядку застосування закону
провадиться у порядку, визначеному
постановами КМУ від 12.07.05 №562 та від 20.09.05. від №936, бо цими постановами значно зменшений розмір
щорічної допомоги на оздоровлення, ніж
це передбачено абз.2 ч.4 ст. 48 Закону
№796-Х11, т.т. встановлено інший розмір
цієї соціальної виплати. Статтею 67 цього закону на Кабінет Міністрів України
покладено обов'язок проводити підвищення конкретних розмірів всіх доплат, пенсій і компенсацій відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, однак невиконання Кабінетом Міністрів України
такого обов'язку не може бути підставою позбавлення громадян права на
виплати, передбачені безпосередньо
Законом №796-Х11.

Як
повідомили суд представники УПСЗН міської ради,
щорічна допомога на оздоровлення виплачувалася за заявою позивача після
спливу поточного року.

Фінансування
соціальних виплат Закону №796-Х11 здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету, але суд не може погодитися з
аргументом відповідачів щодо затвердженого розміру бюджетних асигнувань на ці
цілі, т.т. на відсутність коштів, як на причину невиконання зобов'язань по
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому законом.

Законом
України від 25.03.05 за №2505-1У із змінами „Про внесення змін до Закону
України „Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших
законодавчих актів України" дія ст.
48 та її частин Закону №796-Х11 не зупинялася. Законом України „Про державний
бюджет на 2006 рік" від 20.12.05 за №3235-1У із змінами (далі Закон
№3235-1У) ст. 77 на 2006 рік дію абзаців
2 ч.4 та ч.7 ст. 48 Закону №796-Х11 було зупинено. Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону 796-Х11,
а не постанови КМУ № 562 та № 936.

Також, враховуючи принцип верховенства права, передбачений Конституцією, суд визнає,
що право на дану соціальну виплату виникло у позивача з дня визнання
його особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи і віднесення до категорії 1, т.т. з 17.06.98 р. На час зупинення дії
окремих частин ст. 48 Закону №796-Х11 на 2006 рік Законом №3235-1У, позивач був позбавлений соціального захисту в
порядку, визначеному Законом
№796-Х11, т.т. конституційного права на
отримання соціальної виплати - щорічної допомоги на оздоровлення - в розмірі
визначеному законом. При тому, що фактично асигнування на фінансування цієї
виплати в бюджеті на 2006 рік в розмірі,
визначеному постановою КМУ від 12.07.05 №562, були передбачені, бо позивачу 28.02.07 було перераховано 120
грн. даної допомоги за 2006 рік.

На
підставі викладеного, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача
обгрунтовані і на його користь слід стягнути недоплачену суму щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі 3635 грн.

В
судовому засіданні було встановлено.що виплата щорічної допомоги за 2005р. була
проведена 13.07.2006 p., а за 2006 рік - 28.02.2007 р. згідно платіжних доручень
від 28.02.07 за №14 та від 13.07.06 за №88. Розмір мінімальної заробітної плати
на місяць, що приймається для розрахунку
становив:

- відповідно до ст. 82 Закону України від 20.12.05 за № 3235
"Про Державний бюджет на 2006

рік" з 01.07.06 в сумі 375 грн.;

- відповідно до ст. 76
Закону України від 15.03.07 за № 749 "Про Державний бюджет на 2007

рік"
з 01.01.07 в сумі 400 грн. Таким чином,
виходячи із положень вказаних законів,
суми

щорічної
допомоги на оздоровлення, які підлягали
сплаті позивачеві, враховуючи вже
виплачені суми становили: за 2005 рік - 1755 грн. = 1875 грн. (375*5) - 120
грн.; за 2006 р. -1880 грн. = 2000 грн. (400*5) -120 грн. Загальна сума, яка підлягає сплаті позивачу, дорівняється 3635 грн.

Незважаючи
на те, що згідно положення про УПСЗН
міської ради, затвердженого рішенням
міської ради, цей орган є структурним
підрозділом Ясинуватської міської ради,
що діє як юридична особа, на яку
покладено забезпечення у межах своїх повноважень дотримання законодавства
соціального захисту населення, суд
визнає їх зобов'язання діяти в порядку,
визначеному ст. 19 Конституції, т.т. в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України, такими, що порушують право позивача на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі визначеному ст. 48 Закону №796-Х11.

Керуючись ст.
ст. 9, 11, 69, 94, 163 КАС України,
суд

постановив:

Позов
задовольнити.

Визнати
дії Управління праці та соціального захисту населення Ясинуватської міської
ради неправомірними.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Явинуватської міської ради
на користьОСОБА_1 3635 (три тисячі шістсот тридцять п"ять) гривень
недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2006 роки.

Судові витрати
віднести на рахунок держави.

Постанову
може бути оскаржено до Апеляційного адміністративного суду Донецької області.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення постанови, а у разі
складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складання в
повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом
20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом 10 днів без попереднього подання
заяви про апеляційне.

Вступна
та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті і оголошені у
судовому засіданні 10.10.07. Постанова в повному обсязі виготовлена 15.10.07.