Справа № 2а-58/2007
Суддя: Битківський Л.М.
Дата ухвалення: 2007-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 58/2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
жовтня 2007 року Богородчанський
районний суд Івано-Франківської області

в складі
головуючого-судді: Битківського Л.М.

з участю секретаря Надраги
Л.Я.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани справу в порядку
адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_3 до управління праці та
соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації
про стягнення 22857 грн., -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся
в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення
Богородчанської РДА про стягнення одноразової компенсації за шкоду, заподіяну
його здоров'ю під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (ЧАЕС), як інваліду 2 групи в розмірі 10665 грн., а також про
стягнення недоплачених щорічних компенсаційних витрат на оздоровлення у розмірі
4640 грн. та 7552 грн. щорічних одноразових виплат, належних йому, як особі зі
статусом ветерана-інваліда війни, за період з 2004 по 2006 роки. Свої вимоги
позивач мотивує тим, що являється учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії і з 30.10.2003 року перебуває на обліку в
Богородчанському управлінні праці і соціального захисту населення. Висновком
медико-соціальної експертної комісії від 14.04.2004 року він визнаний інвалідом
другої групи в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням обов'язків
військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначений висновок
комісією підтверджено і під час переогляду 07.05.2007 року. Як інвалід 2 групи
має право на отримання одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю у
розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати на
момент встановлення інвалідності, на квітень 2004 року складав 237 грн., а сума
виплати, яку він мав би одержати становить 10665 грн. Крім того, як ліквідатор
наслідків аварії на ЧАЕС має право на щорічні компенсаційні виплати на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Всього з 2004 року по
2006 рік мав би отримати 4640 грн. Крім цього, являється інвалідом війни і у
відповідності до ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни і
гарантії їх соціального захисту" щорічно, до 5 травня йому повинна
виплачуватись разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком. Тому, за 2005-2007 роки мав одержати 8542 грн. допомоги, а фактично
виплачено Управлінням лише 990 грн. Просить стягнути з відповідача не виплачені
кошти в його користь.

В
судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з
викладених в позовній заяві підстав, просять позов задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позовні вимог визнала частково та пояснила, що
позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також, як
інвалід 2 групи має право на пільги встановлені законодавством для ветеранів
війни -інвалідів війни і перебуває на обліку в управлінні праці та соціального
захисту населення з 30.10.2003 року. Протягом 2004-2006 років позивач, як
ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС отримував щорічну допомогу на оздоровлення
в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12 липня
2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зокрема, в
2004 році ця сума становила 26,70 грн., в 2005 році та в 2006 році виплачено по
120 грн. Сума одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 45
мінімальних заробітних плат позивачу не виплачувалась, так як заява від нього
до управління праці з даного приводу поступила лише 10.01.2007 року. Оскільки
ОСОБА_3 раніше перебував на обліку в органах соціального захисту в Черкаській
області, то управління перевіряло, чи не одержував раніше позивач цей вид
допомоги. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України "Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" № 836 від 26 липня 1996 року встановлено розмір такої допомоги
для інвалідів другої групи - 284,4 грн. В цій частині позивачу може бути
задоволено його вимоги. Вимоги вказаних постанов Кабінету Міністрів України, на
думку представника відповідача, кореспондуються зі змістом ст.62, 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до яких Кабінету Міністрів
України надано право встановлювати конкретний розмір всіх доплат, пенсій та
компенсацій. На підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" щорічно, до 5 травня позивачу виплачувалась разова
грошова допомога в 2005 році - 270 грн., в 2006 році - 330 грн., в 2007 році -
390 грн. в розмірах, які були встановлені законами України про бюджет
відповідно на 2005, 2006, 2007 роки. Виходячи з того, що рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційною ряд
норм Закону України "Про бюджет України на 2007 рік", то позовні
вимоги про стягнення недоплачених виплат за 2007 рік визнала, погодилась з їх
стягненням.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у
розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до наступних
висновків.

Встановлено,
що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої
категорії (а.с. ), а також як інвалід 2 груп має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. (а.с. ). З
30.10.2003 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Богородчанському управлінні праці
і соціального захисту населення.

14.04.2004
року висновком медико-соціальної експертної комісії позивач визнаний інвалідом
другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків
військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. (а.с. )

Відповідно
до вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачено виплату
щорічної допомоги на оздоровлення яка для ліквідаторів складає 3 мінімальних
заробітних плати, а для інвалідів другої групи складає п'ять мінімальних
заробітних плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати. Крім того, цією ж статтею Закону передбачена одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка виплачується в розмірі 45
мінімальних заробітних плат інвалідам другої групи. Виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності.

Встановлено,
що у 2005 та 2006 роках ОСОБА_3 управлінням праці та соціального захисту
населення Богородчанської РДА виплачено по 120 грн. щорічної допомоги на
оздоровлення. При нарахуванні зазначених виплат відповідач керувався Постановою
Кабінету Міністрів України №562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Крім
того, у зв'язку з встановленням інвалідності у 2004 році позивачу слід було
виплатити одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 45
мінімальних заробітних плат. З заявою до відповідача про проведення цієї
виплати позивач звернувся 10.01.2007 року, однак виплата не проведена до цього
часу, хоч органи соціального захисту Черкаської області на запит відповідача повідомили
про те, що такої виплати позивачу не проводили.

Право
позивача на одержання компенсації, щорічних виплат на оздоровлення та щорічних
одноразових допомог відповідачем не оспорюється, тому на підставі ст.72 ч.3 КАС
України доказуванню не підлягає.

Проте,
погодитись з правильністю нарахування належних позивачу компенсаційних виплат
суд не може з таких міркувань.

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові
акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Тому
не може суд погодитись з доводами відповідача, що одноразову компенсацію
ОСОБА_3 слід провести в сумі, визначеній Постановою Кабінету Міністрів України
"Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 836 від 26 липня 1996 року, якою встановлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі усупереч вказаного
вище Закону, яким встановлено розмір щорічної допомоги як величину кратну
відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час
здійснення виплати, та на момент встановлення інвалідності.

З
моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України №836 встановлені нею
розміри одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю залишались
незмінними в той час, як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.
Зазначене стосується і виплат щорічної допомоги на оздоровлення. Рішенням
Конституційного Суду України у справі №1-29/2007 від 09.07.2007 року визнано
неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", зокрема ст. 29, за якою у 2007 році виплата щорічної допомоги
відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" здійснюється у конкретно встановлених розмірах, а не
у порядку, встановленому цим Законом. Аналогічно неконституційними визнано і
норми ст.71, якою зупинено на 2007 рік дію абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Правова позиція, яку висловив Конституційний суд України в цьому рішенні, та в
Рішенні від 20 березня 2002 року у справі №5-рп/2002 полягає в тому, що
зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за
колом осіб і має здійснюватись відповідно до вимог Конституції України.
Систематичне зупинення законами про Державний бюджет України дії чинних законів
України щодо надання пільг, компенсацій, і гарантій фактично скасовує їх дію.
Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх
зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках,
передбачених Основним Законом України в умовах воєнного або надзвичайного
стану.

Тому,
виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними
актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України
№836. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення
невиплаченої суми одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі
45 мінімальних заробітних плат мають бути задоволені.

Позовні
вимоги про стягнення щорічних компенсаційних виплат на оздоровлення підлягають
частковому задоволенню. У відповідності до ст.257 ЦК України
позивач пропустив строк позовної давності за зверненням до суду щодо належних
йому виплат за період 2004 року.

Позовні
вимоги про стягнення недоплачених щорічних разових грошових допомог

як
інваліду війни у відповідності до ч.5 ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни і

гарантії
їх соціального захисту" у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком підлягають

задоволенню.

На
підставі викладеного, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на
час встановлення інвалідності
(квітень 2004 року),
на користь позивача
підлягає

стягненню
сума 10665 грн. (237*45=10665 грн.) одноразової компенсації як учаснику
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Сума
невиплачених щорічних компенсаційних виплат на оздоровлення складає: за 2005
рік - 1540 грн.(332 грн.*5-120 грн.), за 2006 рік - 1675 грн. (359*5-120).
Всього 3215 грн.

Сума
невиплачених щорічних виплат ОСОБА_3 як інваліду війни за 2005 рік -складає
2326 грн. (332*8 - 330), за 2006 рік - 2534 грн. (358*8 -330), за 2007 рік 2662
грн. ( 377,75*8-360), а всього - 7552 грн.

Оскільки
позивач звільнений від сплати державного мита при подачі позовної заяви,
відповідач також звільнений від сплати державного мита на підставі Декрету
Кабінету Міністрів України "Про державне мито", у відповідності до
ст.94 КАС України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст. 16-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов
задовольнити частково. Стягнути з управління праці та соціального захисту
населення Богородчанської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_3
10665 грн. одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що став інвалідом 2 групи, а також 3215 грн. невиплачених
щорічних компенсаційних витрат на оздоровлення та 7552 грн. невиплачених
щорічних разових допомог, як інваліду війни. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Судові
витрати по справі віднести за рахунок держави.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного
адміністративного суду (79018, м.Львів, вул. Чоловського,2). Заява про
апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.