Справа № 2-А-17/2007
Суддя: Библів С.В.
Дата ухвалення: 2007-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-17/2007 рік.
ПОСТАНОВА

іменем України

04 жовтня 2007 року м. Первомайський

Первомайський
міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Библів С.В., при секретарі Герасименко Н.Ф., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до
Головного управління МВС України в Харківській області про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди, а також визнання нечинними накази №
643 від 12.11.2005 року та № 363 від 12.12.2005 року Управління МВС України в
Харківській області про звільнення з посади,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним
позовом до Головного управління МВС України в Харківській області про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди, а також визнання нечинними накази № 643 від
12.11.2005 року та № 363 від 12.12.2005 року Управління МВС України в
Харківській області про звільнення з посади, посилаючись на таке: З 12 грудня
2005 року він був звільнений з посади начальника спецприймальника для осіб
підданих адмінарешту при Первомайському РВ УМВС України в Харківській області
згідно наказу № 363 від 12.12.2005 року.
Звільнення вважає незаконним, оскільки не давав підстав вважати, що він
неналежним чином зробив обшук затриманих. Рішення про звільнення
прийняте без урахування вимог положень пунктів 26, 27 Указу Президії Верховної
Ради Української РСР "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ
Української РСР", який діяв на момент
його звільнення, відповідно до якого, звільнення осіб рядового та
начальницького складу з органів внутрішніх
справ є крайнім заходом дисциплінарного стягнення і може провадитися за
систематичне порушення дисципліни або вчинення проступку, несумісного з
перебуванням на службі в органах внутрішніх справ. На момент звільнення позивач
не мав дисциплінарних стягнень, тому, у суб'єкта владних повноважень не було
достатніх підстав для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, тому
вважає видані накази № 643 від 12.11.2005 року та № 363 від 12.12.2005 року
Управління МВС України в Харківській області про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1з посади
начальника спецприймальника для осіб підданих адмінарешту при Первомайському РВ
УМВС України в Харківській області нечинними. В судовому засіданні позивач відмовився від позовних вимог щодо
стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але наполіг на поновленні на посаді та на задоволенні позовних вимог
щодо стягнення суми моральної шкоди у розмірі 5000 грн., яку обгрунтував тим,
що через незаконне звільнення був порушений його нормальний ритм життя, він
постійно нервує, вимушений звертатися в різні інстанції за захистом порушених
прав. Позивачеві роз'яснено наслідки
відмови від зазначеної частини позовних вимог згідно ст.136 КАС України Крім
зазначеного, позивач також вважає своє звільнення незаконним, оскільки не
розписувався у наказі про призначення його виконуючим обов'язки ізолятору
тимчасового тримання, а до того ж не розуміє як могло статися, щоб поряд з
займаною посадою начальника ізолятору тимчасового тримання ОСОБА_2. одночасно
працював і він виконуючим обов'язки цього ж начальника кілька місяців. Пояснив,
що йому поставили за вину те, що в одну камеру він помістив і осіб підданих
адмінарешту, і осіб вже засуджених на певний строк. Потім через невідповідність
умов камери необхідним нормам, йому довелось перевести слідчо заарештованих
ОСОБА_3., ОСОБА_4. та ОСОБА_5. до камери № 5 спецприймальника, вікна якої,
засобами охоронно-попереджувальної
сигналізації не обладнані. З цієї камери ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили втечу,
перепилявши силові грати. Під час службового розслідування встановлено, що дана
надзвичайна подія сталася як наслідок недбалого ставлення до несенння
служби працівниками добового наряду Первомайського РВ, так і відсутності належного контролю за його роботою з
боку керівництва райвідділу та оперативні чергові по РВ дії постового міліціонера спецприймальника належним
чином не контролювали, що стали однією із головних умов виникнення даної
події. Все це дало змогу комісії з службового розслідування вважати, що в діях
ОСОБА_1. було грубе порушення службової дисципліни, що виразилося у недбалому
ставленні до виконання своїх службових обов'язків по охороні слідчо
заарештованих, що призвело до їх втечі з-під варти. В судовому засіданні представник відповідача, за довіреністю ОСОБА_6.
позов у зміненому варіанті не визнала
повністю, вважає, що звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1. відбулося
законно, на підставі належним чином проведеного службового
розслідування, останній не мав права переводити слідчо заарештованих осіб у
камери спецприймальника. Тому вважає, що з боку позивача було грубе порушення
дисципліні і він законно був звільнений. Суд,
заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши
письмові докази у справі, встановив такі факти та відповідні до них
правідносини: В ніч з 10 на 11 листопада 2005 року відбулася втеча слідчо
заарештованих ОСОБА_4. та ОСОБА_3. з-під
варти в Первомайському РВ УМВС України в Харківській області. Дані осіби
здійснили втечу

2

з камери № 5
спецприймальника для осіб підданих адмінарешту, куди їх помістив старший
лейтенант міліції ОСОБА_1., який у ту ніч перебував на чергуванні. Вказаних
осіб ОСОБА_1. помістив у зазначену камеру через переповненість інших камер для
слідчо заарештованих та через те, що камери для слідчо заарештованих не відповідають пред'явленим вимогам для приміщень
вказаного типу, що вбачається з висновку службового розслідування (а.с. 10-13).
Невідповідність камер Первомайського РВ УМВС України в Харківській області
вимогам МВС України згідно нових відомчих будівельних норм України від 2004
року підтверджена і відповіддю начальника УГБ ГУМВС України в Харківській
області С.В. Дергачовим (а.с.55). Відповідно
до п.26. Указу Президії Верховної Ради Української РСР "Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ Української РСР" дисциплінарне стягнення
повинно відповідати тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини, а
відповідно до п.27 того ж Указу, звільнення осіб рядового і начальницького
складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного стягнення і
може провадитись за систематичне порушення дисципліни або вчинення
проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ. З
огляду на це, суд не може прийняти доводи
представника відповідача, викладене у висновку службового розслідування, а
також у наказі № 643 від 12.11.2005 року (а.с. 14-16), що порушення дисципліни позивачем
мало грубий характер. Якщо поглянути на послужний список позивача
(а.с.47-54), то можна побачити, що в останнє ОСОБА_1. було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності 20.11.2003 року і погашене воно через рік.
Натомість, позивач має заохочення від
16.05.2005 року. З цього вбачається, що системності у дисциплінарних проступках
у позивача немає. Те, що ОСОБА_1. не
вчинив проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх
справ у суду сумніву не викликає, оскільки через переповненість камер, як ІТТ,
так і спецприймальника для осіб підданих
адмінарешту встановлено і у судовому засіданні і з висновку службового
розслідування. Крім того, на час здійснення втечі у камері перебувала особа
жіночої статі, яка мала знаходитися в окремій
камері, що позивач і зробив, помістивши осіб підданих адмінарешту з особами
слідчо заарештованими. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в УМВС
України в Харківській області, а тепер згідно реорганізації
Управління (витяг з наказу а.с.31) - ГУМВС України в Харківській області, не
було достатніх підстав звільняти ОСОБА_1. з займаної ним посади начальника
спецприймальника для осіб підданих адмінарешту при Первомайському РВ
УМВС України в Харківській області, оскільки дане звільнення не відповідає
положенням п.п. 26, 27 Указу Президії Верховної Ради Української РСР "Про
Дисциплінарний статут органів внутрішніх
справ Української РСР", який діяв на момент звільнення позивача, бо
системність проступків відсутня, так як і в наявності відсутність
проступку несумісного з займаною посадою. Крім того, суд вважає дії
Первомайського РВ УМВС України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1.
на посаду виконуючим обов'язки начальника
ІТТ при Первомайському РВ УМВС України в Харківській області такими, що порушують
трудове законодавство, оскільки при огляді у судовому засіданні наказу про таке
призначення позивача у книзі наказів, суд
констатував відсутність на цьому наказі особистого підпису ОСОБА_1. про ознайомлення
його з ним. Крім того, як показав у судовому засіданні свідок ОСОБА_2., він
працював на посаді начальника ІТТ при
Первомайському РВ УМВС України в Харківській області до 29.08.2005 року. Про призначення
ОСОБА_1. в.о. начальника ІТТ нічого не чув і не знав. Представник відповідача
сама у судовому засіданні дала пояснення, що
не розуміє як могло статися, що дві людини працювали на одній посаді та додала,
що перевіряла дану інфомацію і підтвердила, що з 15 червня 2005 року, коли
ОСОБА_1. було призначено в.о. начальника ІТТ, по 29 серпня 2005 року, по день
звільнення ОСОБА_2., ОСОБА_2. не перебував
у відпустці та на лікарняному. Відповідно до наказу № 552 від 18.09.1992 року,
наказу № 60 дск-2005 та листа начальника УГБ ГУМВС України в Харківській
області С.В.Дергачова, в обов'язки начальника спецприймальника для утримання
осіб, підданих адміністративному арешту входить розробка кошторису на утримання
спеціального приймальника, забезпечувати постачання його необхідним інвентарем,
вживати заходів до ремонту приміщень і
підтримання в них встановленого порядку. Як показав свідок ОСОБА_2. та ОСОБА_7., камери ІТТ та спецприймальника не відповідали
на час скоєння втечі ОСОБА_4. та ОСОБА_3. з-під варти встановленим вимогам, що
пред'являються для приміщень такого типу, а в обов'язки начальників ІТТ та спецприймальника
не входить підтримання в належному стані відповідно до вимог камер за власні
кошти. Контроль за забезпеченням знаходження камер у придатному стані, який би
відповідав всім нормам та вимогам, його матеріально-технічне забезпечення, має
здійснювати керівництво Первомайського РВ УМВС України в Харківській області.
Неналежний контроль та підтримання камер Первомайського РВ у даному випадку
призвело до невідповідності належного стану
камер, через що, спецприймальник ліквідовано наказом УМВС України в Харківській
області від 14.02.2006 року № 81. Суд переконаний, що втеча сталася не через
винні дії позивача, який намагався
належним чином утримувати осіб слідчо заарештованих, а через неналежний
контроль та матеріально-технічне забезпечення камер тримання з боку
керівництва Первомайського РВ УМВС України в Харківській області. Виходячи з
того, що накази № 643 від 12.11.2005 року та № 363 від 12.12.2005 року
Управління МВС України в Харківській області про звільнення старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_1з посади начальника
спецприймальника для осіб підданих адмінарешту при Первомайському РВ УМВС
України в Харківській області були видані з порушенням вимог положень
Указу Президії Верховної Ради Української РСР "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ Української РСР", суд вважає за необхідне в
частині звільнення ОСОБА_1. визнати їх
нечинними. Звідси, необхідно поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1.
на посаді начальника спецприймальника для осіб підданих адмінарешту при
Первомайському

3

РВ
ГУМВС України в Харківській області з 13 грудня 2005 року, оскільки звільнений він був 12 грудня 2005 року і цей день згідно трудового законодавства
вважається останнім робочим днем позивача.

Що стосується
стягнення моральної шкоди, то згідно трудового законодавства вона має полягати
в порушенні законних прав працівника, яке призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя. Як вбачається з копії трудової книжки позивача, він
звільнений 12 грудня 2005 року, а працевлаштувався менше ніж через рік після
звільнення. За цей час позивач не перебував
на обліку у центрі зайнятості як безробітний. Суд вважає, що у позивача немає
достатніх підстав для стягнення суми моральної шкоди з відповідача, бо
її спричинення у судовому засіданні позивач не довів, тому, у цій частині
позовних вимог позивачеві слід у задоволенні відмовити.

Керуючись ст.ст.
2, 6-15, 19, 94, 159, 163, 256 КАС України, Указом Президії Верховної Ради
Української РСР "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ
Української РСР", ст.ст. 235 237і КЗпП України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати
нечинними накази № 643 від 12.11.2005 року та № 363 від 12.12.2005 року
Управління МВС України в Харківській області про звільнення старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_1з посади начальника
спецприймальника для осіб підданих адмінарешту при Первомайському РВ УМВС
України в Харківській області.

Поновити
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1на посаді начальника спецприймальника для осіб підданих адмінарешту при Первомайському РВ
ГУМВС України в Харківській області з 13 грудня 2005 року.

Провадження у
справі щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу закрити у зв'язку з відмовою позивача від даних позовних вимог.

У частині позовних вимог щодо
стягнення суми моральної шкоди позивачеві у задоволенні відмовити.

Судові витрати розподілити
відповідно до ст. 94 КАС України.

Відповідно до
п.3 ч.1 ст.256 КАС України звернути
постанову суду в частині поновлення на посаді позивача до негайного виконання.

Постанова може
бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої
інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови
у повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення в повному обсязі, шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження або в порядку ч.5 ст.186 КАС України.