Справа № 2-а-363/08
Суддя: Шульга В.О.
Дата ухвалення: 2008-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2 - а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26
листопада 2008 року м.АДРЕСА_1

Роменський
міськрайонний суд Сумської області в
складі головуючого судді В.О. Шульги,
при секретарі М.Ю. Устенко розглянувши у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Управління Пенсійного
фонду України в м.АДРЕСА_1 про стягнення
недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги “Дітям війни”, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до Управління Пенсійного фонду України в м.АДРЕСА_1, надалі УПФУ,
і просить зобов'язати УПФУ
нарахувати на його користь
недоплачену йому як дитині війни
щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі 3400,3 грн. В обґрунтування позову вказує, що він, відповідно ст. 1 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” є дитиною війни і йому у
відповідності ст. 6 вказаного закону повинна
виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007
роках така допомога йому не виплачувалася. Мінімальна пенсія за віком відповідно ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. За
Законом України “Про державний бюджет
України на 2007 рік” прожитковий мінімум
для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня - 380 грн., з
1 квітня 406 грн., з 1 жовтня 411 грн. За Законом України “Про державний бюджет України на 2006 рік”
прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність становить з 1 січня - 350 грн., з 1 квітня 359 грн., з
1 жовтня 366 грн. Сума невиплаченої
соціальної допомоги за 2006-2007 роки становить 2733, 3 грн. З січня 2008 року
щомісячну соціальну допомогу почали
виплачувати, але лише в розмірі 10 % мінімальної пенсії за віком. Законом
України “Про державний бюджет України на
2008 рік” прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність встановлений
з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня 481 грн., з 1 липня 482 грн. Сума
недоотриманої допомоги за 2008 рік становить 667 грн. Його законні права було обмежено
шляхом прийняття окремих конституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належні йому як дитині війни
сплати йому повідомлено не було, тому
про факт порушення його прав йому стало відомо
лише після висвітлення зазначених
подій у пресі у зв'язку з ухваленням відповідного рішення
Конституційним Судом України 9 липня 2007 року. Отже про порушення прав йому стало відомо на початку серпня 2007
року. В зв'язку з цим просить відновити
пропущений строк звернення до суду.

В
судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Суду пояснив, що
відсутність у відповідача коштів,
це не його проблеми. Про
порушення своїх прав він дізнався в серпні 2007 року, а чому до суду звернувся тільки зараз, пояснити не може.

В судове засідання представник
відповідача не прибув, надав заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши думку позивача, суд не
визнає причини неявки представника відповідача в судове засідання поважними. В
зв'язку з вказаним, відповідно ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній
доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року і є
пенсіонером довічно, а відповідно на
нього поширюється дія Закону України
“Про соціальний захист дітей війни”, в тому числі положення ст. 6 цього Закону,
а тому він має право на отримання
щомісячної соціальної
допомоги. Вказані обставини підтверджені
паспортом і посвідченням.

ОСОБА_1. в 2006-2007 роках щомісячна соціальна допомога не виплачувалась, а в 2008 році виплачувалась допомога в розмірі 10 відсотків від розміру мінімальної пенсії
за віком. Дана обставина підтверджена позивачем і не заперечена відповідачем.

Своєю
інформацією УПФУ, 31 серпня 2007 року,
поінформувало ОСОБА_1. про відсутність можливості провести виплати доплат і
роз'яснило можливість оскарження
відповіді до суду.

В письмових запереченнях відповідач
вказує, що заперечує проти задоволення
позову, так як відсутні кошти для проведення таких виплат, відсутній механізм
визначення розміру такої допомоги, дія Закону України “Про соціальний захист дітей війни в 2006 і
2007 роках призупинялася, позивачем пропущений річний строк звернення до суду і
вони наполягають на застосуванні ст. 100 КАС України.

В
зв'язку з вказаним суд приходить
висновку, що між сторонами склалися
спірні правовідносини щодо нарахування та визначення розміру щомісячної
державної соціальної допомоги. При вирішенні спору суд виходить з положень
ст.ст. 3, 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, Конституції України, Рішень Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року.

Відповідно ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з
урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до
адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в
розгляді та вирішенні адміністративної
справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частинами
2, 4, 7 статі 9 КАС України визначено,
що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту, суд
застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. У разі відсутності
закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із
конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України “Про соціальний захист
дітей війни” державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом,
не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей
війни”, в редакції від 19 грудня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується
на 30% від мінімальної пенсії за віком. Дана частина статті 6 Закону була
змінена, проте зміни визнані неконституційними, в зв'язку з чим суд, при
вирішенні спору, застосовує саме таку редакцію. При цьому суд враховує що
Конституція України не надає закону про
Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Згідно статті 8 Конституції
України Конституція України має найвищу юридичну силу, а норми Конституції є
нормами прямої дії.

Частиною 3 статті 22 Конституції
України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України
передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно
п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №
9 “Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя” Конституція України має найвищу юридичну силу, а її
норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати
зміст будь якого закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції
і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Суд
безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинний до введення в дію Конституції чи
прийнятий після цього, суперечить їй.

В
ст. 110 Закону України “Про державний
бюджет України на 2006 рік” вказано:
“Установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим статті 5
Закону України “Про соціальний захист
дітей війни”, запроваджуються з 1 січня
2006 року, а статтею 6, - у 2006 році
поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у
порядку визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань бюджету”.

В
пункті 12) ст. 71 Закону України “Про
державний бюджет України на 2007 рік” вказано: “ З метою приведення окремих норм законів у
відповідність із цим законом зупинити на 2007 рік дію статі 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”.

В
ст. 111 Закону України “Про державний
бюджет України на 2007 рік” вказано:
“Установити, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно
до ст. 6 Закону України “Про соціальний
захист дітей війни” виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”), у розмірі 50
відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно підпункту 2 пункту 41 Розділу ІІ Закону України “Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” викладено в наступній
редакції : “Дітям війни (крім тих, на
яких поширюється дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”) до пенсії або
щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки, встановленої
для учасників війни”.

В пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року вказано: “Визнати
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі
положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік": пункт 12 статті 71, яким
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", з урахуванням статті 111 цього Закону.

Відповідно до частини 5
резолютивної частини Рішення Конституційного суду від 9 липня 2007 року -
Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

Відповідно
п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного суду від 22 травня 2008 року
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними) положення пунктів 36-100 розділу ІІ “Внесення змін до деяких законодавчих
актів України” Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення
змін до деяких законодавчих актів України”.

Відповідно до пункту 5
резолютивної частини Рішення Конституційного суду від 22 травня 2008 року -
Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України “Про
державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих
актів України”, визнаних неконституційними.

Частиною 1 статті 17 Загальної
Декларації Прав Людини передбачено, що
кожна людина має право володіти майном.
Ніхто не може бути свавільно позбавлений свого майна.

Зі статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод вбачається, що кожна фізична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як
в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами
міжнародного права. Борги розглядаються
як поняття “власності”, яке міститься у
ч.1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі
та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві,
борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як “майнові права” і,
таким чином, як власність.

Оскільки позивачем були дотримані
всі умови і він набув статусу “Дитина війни”, реалізація його права,
що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних
на час виникнення спірних правовідносин
актах законодавства, не може бути
поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань, тобто відсутність коштів, як
причина невиконання відповідачем своїх зобов'язань, судом при вирішенні спору до уваги не приймається.

Суд
вважає, що якщо чинним правовим положенням передбачено виплату певних надбавок
і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинні.

Проаналізувавши
рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, рішення Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, частину 3
статті 22 Конституції України, інші нормативні акти та враховуючи те, що право
на отримання щомісячної державної соціальної допомоги, передбаченої Законом
України “Про соціальний захист дітей війни” не залежить від наявності
фінансування з бюджету, а має безумовний характер, суд прийшов до висновку, що
позов обгрунтований.

Відповідно п. 2 Постанови КМУ від 03 січня 2002р. №1
“Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів”, що діяла на час існування спірних правовідносин, розрахунок підвищень передбачених Законом
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” під час призначення та перерахунку пенсій
відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, Закону України “Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” провадиться, виходячи з розміру
19 грн. 91 коп.

Згідно п.1 Постанови КМ
України від 15 квітня 2003 року № 544
“Про підвищення розмірів трудових пенсій” мінімальний розмір пенсії,
передбачений для обчислення трудових пенсій за віком, встановлюється у сумі 50
гривень.

Статтею 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, застосовується
виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

У зв'язку з наявністю декількох
визначених нормативними актами розмірів мінімальної пенсії за віком для певних
категорій осіб, серед яких відсутня така категорія, як “діти війни”, суд не має
самостійно визначати який саме розмір необхідно брати за основу у даному
випадку, оскільки це має бути визначено на законодавчому рівні, а тому
задовольняючи позов суд не визначає конкретної суми нарахування щомісячної державної соціальної
допомоги.

Відповідно
ч. ч. 1-2 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається і
вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обґрунтовуючи поважність причини
пропуску строку позивач вказує те, що про його права йому повідомлено не було,
тому факт порушення його прав став йому відомий лише на початку серпня 2007 року. Проте до суду
позивач звернувся не в серпні 2008 року, а
11 листопада 2008 року, пропустивши річний строк. Інших причин
поважності пропуску строку звернення до суду по вимогам за 2006-2007 рік, позивач не вказує і в суду немає підстав
вважати, що такі причини у позивача
були. А тому в задоволенні вимог позивача за
2006 рік і по 11 листопада 2007 року слід відмовити в зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 8, ч.3 ст. 22, ст. 64
Конституції України, ст. ст. 3, 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”, ст.ст. 10, 11, 12, 71, 100, 158, 159,
160, 161,162, 163, 167, 186 КАС України,
-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м.АДРЕСА_1 про стягнення
недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги “Дітям війни” задоволити частково.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в АДРЕСА_1 нарахувати ОСОБА_1, як дитині
війни, з 11 листопада 2007 року
щомісячну державну соціальну допомогу у відповідності ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”.

В
іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанову суду може бути
оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя... підпис.

Копія
вірна:

Суддя Роменського міськрайонного суду

Сумської області
В.О. Шульга