Справа № 2а-1946/07
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2007-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2007 p.

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Крусян А.В.,

при секретарі - Тарасенко Г.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Одесі
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 411 Центрального військового
клінічного госпіталю ДОЗ МО
України про стягнення грошової компенсації замість продовольчих пайків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 411 Центрального
військового клінічного госпіталю ДОЗ МО
України, посилаючись нате, що під час проходження військової служби 411
Центральний військовий клінічний госпіталь ДОЗ МО України, де він знаходиться на продовольчому
забезпеченні, не виплатив йому грошову компенсацію замість продовольчих пайків
на загальну суму 35754,79грн. за період з 11 березня 2000 року по 28 лютого
2007 року.

Позивач у попередньому судовому засіданні позов
підтримав, та пояснив, що внаслідок бездіяльності відповідача він досі не
отримав грошову компенсацію замість продовольчого забезпечення, просив
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з'явився, про дату,
час та місце проведення судового засідання був повідомлений в встановленому
законом порядку, подав до суду заяву в якій позов визнав в повному обсязі та
просив розглянути справу у його відсутність.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі
можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст.121 КАС України, якщо під час
попереднього провадження відповідач визнав позов, суд може прийняти постанову
про задоволення адміністративного позову.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх
доказами, вважає заявлений позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з
наступних підстав.

Згідно вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-12 від 20 грудня
1991року, військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове забезпечення,
а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця
грошову компенсацію замість них.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо
посилення соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» від 21
серпня 1993 року № 352/93 ( із змінами, внесеними згідно з Указами Президента
України № 427/93 від 07.10.1993 року, № 475/93 від 21.10.1993 року, № 593/93
від 15.12.1993 року, № 228/2000 від 11.02.2000 року) визначена з 1 жовтня 1993
року видача продовольчих пайків офіцерському складу, прапорщикам, мічманам і
військовослужбовцям надстрокової службі, котрі не мають права на отримання
котлового забезпечення чи, за їх бажанням, і грошової компенсації у розмірі
вартості продовольчого пайка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996
року № 316 «Про забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних
Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до
законодавства, військовослужбовців та осіб рядового та начальницького складу
Міністерства внутрішніх справ були затверджені і введені в дію з 1 березня 1996
року норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців і з того часу
встановлений розмір грошової компенсації за продовольчі пайки.

Дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011 - 12 від 20
грудня 1991 року, в частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків
або, за їх бажанням, грошової компенсації замість них, в зв'язку з економією
бюджетних коштів, було з 11 березня 2000 року призупинено Законом України № 1459
- 3 (1459 - 14) від 17 лютого 2000 року " Про деякі заходи щодо економії

бюджетних коштів".

Суд вважає, що призупинення даним нормативно-правовим
актом права військовослужбовців на отримання продовольчих пайків або, за їх
бажанням, грошової компенсації замість них, суперечить вимогам Конституції
України.

Аналізуючи вказані положення, суд приходить до висновку,
що Конституція України в ст. 17 виділяє військовослужбовців як осіб, котрі
потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту.
Дані гарантії передбачені, передусім, Законом України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і передбачають таке
достойне забезпечення професійної діяльності військовослужбовців, щоб останні
могли надійно захистити суверенітет і територіальну цілісність України,
забезпечити її економічну і інформаційну безпеку. В пункті 3 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду України №5-РП/2002 від 20 березня 2002
року зазначено, що багато з таких пільг, котрі встановлені законодавством
України для вищеназваних категорій громадян, котрі перебувають на службі у
державі, являються не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення
професійної діяльності даної категорії громадян, ефективного функціонування
відповідних органів.

Крім того, ст.22 Конституції України зазначає, що
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів
або внесення змін до чинних законів не допускається. Призупинення дії ст.9
Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей» в частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків або, за
їх бажанням, грошової компенсації замість них, в зв'язку з економією бюджетних
коштів, з 11 березня 2000 року Законом України № 1459 - 3 (1459 - 14) від 17
лютого 2000 року "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів"
суперечить ст. 22 Конституції України, а також ст.48 Основного закону України,
котра гарантує в тому числі і військовослужбовцям право на достатній життєвий
рівень, котрий забезпечується також і продовольчим пайком або грошовою
компенсацією замість нього. В пункті 6 вищезазначеного Рішення Конституційного
Суду України підкреслено, що оскільки для значної кількості громадян пільги,
компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є
додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного
права на забезпечення житлового рівня (ст.48 Конституції України), то звуження
змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін
до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

Згідно зі ст. 16. Закону України «Про Збройні Сили
України» (в редакціях, діючих в дослЦПКувальний період) №2019-111,
військовослужбовцям гарантується отримання за рахунок держави, зокрема,
продовольчого забезпечення. Дана стаття Закону набрала чинності з 2001 року.
При цьому в продовольче забезпечення входить: безплатне харчування у вигляді
гарячої їжі, продовольчі пайки або грошова компенсація замість них та виплата
продшляхових грошових коштів.

Згідно вимог ст.ст. 18 і 19 Статуту внутрішньої служби
Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV, військовослужбовці
перебувають під захистом держави і мають всю повноту прав і свобод, закріплених
Конституцією України, а держава гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей
соціальних і правовий Захист.

Як було встановлено у судовому засіданні позивач, який
проходить військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону України,
до теперішнього часу не отримав грошову компенсацію замість продовольчих
пайків, з урахуванням розрахунку вартості компенсації продовольчого пайка,
індексу інфляції, тобто дорожчання вартості продуктів та компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів розрахованого відповідно до «Порядку
компенсації громадянам втрати частини грошових доходів...» затвердженого
постановою КМУ від 21.02.2001р. №159, оскільки ця компенсація є цільовою
грошовою допомогою на прожиття, - на суму 35754,79грн. за період з 11 березня
2000 року по 28 лютого 2007 року.

Суд, приймаючи до уваги вимоги ст.16 Закону України
«Збройні Сили України», ст.ст. 8, 17, 22 і 48 Конституції України, вважає
доводи позивача обгрунтованими і керуючись роз'яснення пункту 2 Постанови
Пленуму Верхового Суду України №9 від 1 листопада 1996 року "Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" про те, що
суди при розгляді конкретних справ мають право оцінювати зміст любого закону чи
іншого нормативно-правового

акту з точки
зору їх відповідності Конституції України і у всіх необхідних випадках
застосовувати її як акт прямої дії, а також те, що суд безпосередньо застосовує
Конституцію України у випадку коли закон, прийнятий після введення в дію
Конституції і суперечить їй - приходить до висновку про те, що вимоги Закону
України №1459-111 (1459-14) від 17 лютого 2000 року "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів" в частині одержання військовослужбовцями
продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них
суперечить вимогам Конституції України.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов щодо бездіяльності 411
Центрального військового клінічного госпіталю ДОЗ МО України по
виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації замість продовольчих пайків, задовольнити
в повному обсязі.

Стягнути з 411 Центрального військового клінічного
госпіталю ДОЗ МО України
на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість продовольчих пайків на суму
35754 (тридцять п'ять тисяч сімсот п'ятдесят чотири)грн.79 коп. за період з 11
березня 2000 року по 28 лютого 2007 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного
адміністративного суду через. Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
постанови та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.