Справа № 2а-17379/2008
Суддя: Закаблук О.В.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 року
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в
складі головуючого судді Закаблук
О.В.,

при секретарі Балацькій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №
3 м.Біла Церква справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Управління пенсійного Фонду України
у м.Біла Церква, про зобов»язання
виплати щомісячної державної допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з названим
позовом, мотивуючи тим, що відповідач, управління пенсійного Фонду України у
м.Біла Церква безпідставно відмовляє їй у проведенні перерахунку доплати до
пенсії як дитині війни, а тому просить зобов»язати відповідача нарахувати
та виплатити недоплачену суму допомоги до пенсії з
01.01.2006 року по 30.09.2008 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
що становить 3593 грн. та поновити
порушений строк звернення до суду за вказаний період.

В судовому засіданні позивачка позов
уточнила та підтримала, просить задовольнити його в повному обсязі, суду
показала, що відповідач порушує вимоги закону, а саме , вимоги ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”, відповідно до якої дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога,
яка виплачується замість пенсії, повинна бути підвищена на 30% мінімальної
пенсії за віком, яка щорічно встановлюється законом України „Про державний
бюджет України”. Позивачці виплачується
пенсія за віком згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення» та вона являється дитиною війни.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” від 18.11.2004 року її пенсійне забезпечення як дитини війни
повинне бути збільшене відповідачем на 30% мінімальної пенсії за віком, розмір
якої встановлюється законами „Про державний бюджет України” кожний рік. Вона
зверталась до відповідача з вимогою щодо
перерахунку пенсійного забезпечення згідно Закону, однак відповідач
безпідставно відмовляє їй в перерахунку
пенсійного забезпечення, посилаючись на те, що їй не повинно нараховуватись
соціальна допомога, як дитині війни, ст.111 Закону України „Про державний
бюджет України на 2007 рік”, яка була визнана неконституційною рішенням
Конституційного суду України від 09.07.2007 року в частині призупинення пільг
та компенсаційних виплат громадянам, рішенням Конституційного суду України №
10-рп/2008 року від 22.05. 2008 року, права, які надані їй Конституцією та
Законами на отримання належної доплати до пенсійного забезпечення підтверджені, а тому просить зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити 3593
грн. недоплаченої суми до пенсії з 1
січня 2006 року, що становить 30% від мінімальної пенсії за віком до 30 вересня
2008 року. Зазначає, що перерахунок доплати до пенсійного забезпечення їй не проводився, а тому порушено її Конституційні права як громадянки України на отримання встановленого законом
належного пенсійного забезпечення та зобов»язати відповідача нараховувати
щомісячну соціальну допомогу відповідно до вимог закону в подальшому. Просить
відновити пропущений строк для звернення до суду за період з 01.01.2006
року до 31.12.2007 року, позов задовольнити в повному обсязі. Просить відновити
пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав за названий
період, так як не знала діючого законодавства і про порушення її прав
відповідачем їй стало відомо тільки після рішень Конституційного суду.

Представники відповідача, попереджені
належним чином про часі і місце розгляду справи, до суду не з»явились, надали
суду письмові заперечення стосовно позову, просять справу розглянути в їх відсутність, а тому суд вважає можливим
вирішити справу на підставі наявних доказів, у відсутність представника
відповідача.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача,
які приєднані до матеріалів справи, відповідачі позов не визнають, просять
залишити його без задоволення, зазначили, що позивачка ОСОБА_1. не має права на отримання названої щомісячної державної допомоги, визнають, що
позивачка являється дитиною війни, а тому вимагає підвищення пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком згідно діючого законодавства. Рішення
Конституційного суду України від 09.07.2007 року не має зворотної сили, не може
бути реалізоване із-за відсутності механізму нарахування та виплати названої
допомоги. Зазначають, що згідно ст.62
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» затверджено розміри
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, однак згідно п.3
ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір пенсії
за віком застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, а тому застосовувати
зазначену норму при розрахунку пенсії
позивачки підстав немає. Крім цього, до часу розгляду справи в суді відповідними органами порядок проведення
підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” в 2007 році, не визначено механізм фінансування, а тому
вимоги позивачки безпідставні, до
задоволення не підлягають. Законом України «про державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»
врегульоване питання доплати до пенсії
згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту, згідно яких виплачується
підвищення у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а тому позивачці
перераховано з 01.01.2008 року розмір доплати до пенсійного забезпечення як
дитині війни в сумі 47 грн. Просять розглядати
позовні вимоги в межах річного строку, тобто застосувати наслідки пропуску строків звернення до
адміністративного суду, які встановлені ст.99 Кас України в один рік.

Суд, заслухавши позивачку, оглянувши
та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, прийшов
до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1. підлягають до задоволення частково по таким підставам.

Як встановлено в судовому засіданні,
не заперечується сторонами, позивачка ОСОБА_1.
являється дитиною війни, отримує пенсійне забезпечення за віком згідно
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 01.11.1991 року від відповідача, що підтверджується пенсійним
посвідченням позивачки та не заперечується відповідачем.

Відповідачі, управління пенсійного
фонду України у м.Біла Церква всупереч вимог закону, протиправно не
нараховували позивачці підвищення до пенсії
згідно вимог ст.6 Закону
України

« Про соціальний захист дітей
війни» за період з 01.01.2006 року по час звернення позивачкою до суду в розмірі мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється на рівні прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили
працездатність, і який визначений
Законами України «Про державний бюджет України», чим порушено право
позивача на належне пенсійне забезпечення, а тому позов підлягає до задоволення
в частині зобов”язання відповідача проведення перерахунку та виплати доплати до
пенсійного забезпечення.

Позивачка за захистом своїх порушених
прав звернулась до суду 22.09.2008 року,
що вбачається з дати підписання позовної заяви, відповідачі наполягають на
застосуванні наслідків пропуску строків звернення до суду, який встановлений
ст.99 Кас України в один рік.

Суд вважає, що вимоги позивачки
щодо відновлення порушених нею строків
звернення до суду з 01.01.2006 року не підлягають до задоволення, так як
незнання законодавства позивачкою, а саме, положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18.11.2004 року, не
являється поважною причиною, підставою для поновлення строків звернення до
суду, не створює юридичних наслідків, а тому позовні вимоги щодо перерахунку та
виплати доплати до пенсійного забезпечення позивачки слід задовольнити в межах строку звернення до
суду, тобто, з 22.09.2007 року в межах
заявлених позовних вимог, позов слід задовольнити частково.

Позов підлягає до задоволення
частково згідно ст.100 Кас України, відповідно до вимог якої пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови в задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позов підлягає до задоволення на
підставі ст.6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни” від
18.11.2004 року, відповідно до якої
встановлена державна соціальна підтримка дітей війни у вигляді
щомісячного підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.7 названого
Закону Фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Відповідно до ст.62 Закону України
„Про державний бюджет України на 2007 рік” від 19.12.2006 року № 489-5, яка
змінена Законом України від 15.03.2007 року № 749-5, затверджений прожитковий
мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, тобто пенсіонера. Зазначена
стаття доповнена положенням, відповідно до якого передбачено, що визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до ст.28ч.1 Закону України „Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” з 1 квітня та
з 1 жовтня 2007 року застосовується для осіб, які втратили
працездатність,збільшений на один відсоток, а тому вимоги позивача в проведенні перерахунку підвищення до
пенсійного забезпечення на 30% мінімальної пенсії за віком слід вираховувати
виходячи з розміру 415грн.11 коп. з
22.09.2007 року по 31.12.2007 року.

Згідно ст.58 Закону України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та…» встановлено прожитковий мінімум на особу, яка втратила працездатність в розмірі з
01.01.2008 року -470 грн.,з 01.04.2008 року-481 грн., відповідачем проведено нарахування доплати до пенсійного
забезпечення позивачці в розмірі 10% від
прожиткового мінімуму згідно змін, які внесені названим законом «Про державний бюджет
України на 2008 рік…», і якими було допущено звуження обсягу та змісту прав
позивачки в 2008 році, що підтверджується
рішенням Конституційного суду України

№ 10-рп/2008 року від 22.05. 2008
року, а тому суд вважає, що при визначення розміру підвищення до пенсійного
забезпечення позивачці відповідач повинен виходити з розміру прожиткового
мінімуму для, особи, яка втратила працездатність, позовні вимоги щодо
перерахунку доплати до пенсійного забезпечення позивачці як дитині війни
підлягають до задоволення за період з 01.01.2008 року.

Водночас суд вважає, що вимоги
позивачки щодо зобов»язання відповідача в подальшому проводити нарахування
доплати до пенсійного забезпечення позивачки згідно вимог ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» заявлені передчасно та необґрунтовано,
суперечать вимогам норм Законів, Конституції, згідно яких відповідачі
вже зобов»язані при здійсненні своїх владних управлінських функцій в сфері
нарахування та виплати пенсійного забезпечення керуватись вимогами закону, а
тому позов слід задовольнити частково.

Суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо перерахунку підвищення
пенсійного забезпечення позивачці є неправомірною, такою, що суперечить
вимогам Закону, який підлягає
застосуванню при визначенні розміру підвищення на час звернення, а саме, ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, так як станом на 09 липня
2007 року рішенням Конституційного суду України положення п.12 ст. 71 з врахуванням ст.111
Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” в частині зупинення
виплати підвищення до пенсійного забезпечення дітям війни, до яких відноситься
і позивачка, визнано неконституційним, а тому при нарахуванні підвищення до
пенсії позивачу слід застосовувати вимоги ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” від 18.04.2004 року № 2195-1У, а не положення ст.111 Закону
України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, яким звужено зміст та обсяг
прав позивачки, а тому позовні вимоги в
частині проведення перерахунку додаткового пенсійного забезпечення позивачки за
2007 рік підлягають до задоволення.

Суд не приймає до уваги
посилання відповідачів на те, що перерахунок не може бути здійснений
в зв”язку з відсутністю порядку
підвищення до пенсійного забезпечення позивача
та відсутністю джерел фінансування, так як вказане не може обмежувати реалізацію права
позивача на соціальний захист як дитини війни, обмежувати конституційне право
громадян на достатній життєвий рівень, звуження змісту і обсягу цього права
шляхом внесення змін до чинних законів не припускається згідно ст.22
Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та Законами України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.19,22,113 Конституції України, ст.6,7 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни”, ст.28 Закону України „Про загальнообов”язкове державне пенсійне
страхування”, ст. ст. 6,9,17,89,99,100,158-163,185,186 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1- задовольнити частково.

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України у м.Біла
Церква провести перерахунок та виплату
щомісячного підвищення до пенсійного
забезпечення ОСОБА_1 згідно вимог ст.6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, який встановлений в
розмірі прожиткового мінімуму для особи яка втратила працездатність 415 грн.11 коп. ст.62 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» за період з 22.09.2007 року по 31.12.2007
року щомісячно та з розміру прожиткового мінімуму на особу, яка втратила
працездатність, який встановлений ст.58 Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України» за період з 01.01.2008 року
щомісячно.

Постанова може бути оскаржена до
адміністративного суду апеляційної інстанції через Білоцерківський
міськрайонний суд протягом 20 днів
з дня подачі
в 10 денний строк з часу отримання копії постанови,
заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя:
Закаблук О.В.