Справа № 2а-47/08
Суддя: Мироненко І.П.
Дата ухвалення: 2008-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №-2а-47/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

08 травня 2008 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський
районний
суд міста Маріуполя Донецької
області у складі:

головуючого
судді
Мироненко І.П.

при секретаре Новиковій Г.О.

за участю позивача ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2, представника
відповідача Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Фролової Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006-2007 роки, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006-2007 роки. В обґрунтування
заявлених вимог вказував на те, що має статус громадянина, постраждалого від
наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, має ІІІ групу інвалідності.
Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян,
що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” йому як учаснику ліквідації
аварії на ЧАЕС І категорії передбачена щорічна компенсаційна виплата за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених
на момент виплати.

Згідно довідки, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської
міської ради, йому за 2006 - 2007 роки було виплачено на оздоровлення по 90
гривен щорічно. Вважає, що це є порушення його конституційних прав, оскільки
Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року, якою
керувався відповідач при здійсненні виплат, не відповідає вимогам Закону і
Конституції України.

Законами України
про державний бюджет на 2006-2007 роки, розмір мінімальної заробітної
плати з 01 січня 2006 року становить 350 гривен, а 01 січня 2007 року 400
гривен. Сума недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006 рік становить 1310
гривен, за 2007 рік - 1510 гривен.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється
зробити перерахунок, просить стягнути недоотриману щорічну допомогу на
оздоровлення за 2006-2007 роки в сумі 2820 гривен.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені ним вимоги і дав пояснення,
аналогічні викладеним у позові. Крім того, вважає, що ним не пропущений строк
звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки кошти він отримує на
банкомат, а відповідач не повідомляє про те в якій сумі і коли зроблено
переказ.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги.
Позивач ОСОБА_1 скористався можливістю вирішити спір в порядку досудового
врегулювання, але 04 лютого 2008 року отримав відмову відповідача і одразу
звернувся до суду. Статтею 48 Закону України „Про
статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” чітко визначений розмір виплат без зазначення конкретної суми.
Статтею 67 цього закону передбачено, що всі суми підлягають перерахуванню
відповідно до зміни розміру мінімальної заробітної плати. Коли Кабінетом
Міністрів України приймалась постанова № 562, розмір мінімальної заробітної
плати був інший, з того часу він неодноразово змінювався.

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про державні соціальні гарантії і
соціальні стандарти” встановлений розмір мінімальної заробітної плати є
обов'язковим для всіх органів і установ, тому, на його думку, Постанова
Кабінету міністрів України № 562 не відповідає вимогам діючого законодавства.
Вважає, що відповідач при здійсненні виплат повинен був керуватися ст. 48
Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою визначений розмір виплат у вигляді
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського
району Маріупольської міської ради
в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. Згідно до ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи 1
категорії інваліду ІІІ групи передбачено право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Законом
передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати,
а фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за
рахунок державного бюджету. Міністерство праці і соціальної політики України,
як головний розпорядник коштів, забезпечує через місцеві органи праці та
соціального захисту населення виплату допомоги на оздоровлення громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах, на які затверджені
кошториси і які розраховані згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12
липня 2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Розпорядники бюджетних коштів
нижчого рівня - управління праці та соціального захисту населення, беруть
бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами, як це передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу.

Позивач отримав кошти на оздоровлення за 2006-2007 роки у розмірі 90 гривен
щорічно, тобто у розмірах відповідно до постанови „Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №
562 від 12 липня 2005 року.

Позовні вимоги про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006
рік не мають законних підстав, тому як п.37 ст. 77 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік” дія абзаців 2-7 ч.4 та ч. 7 ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” на 2006 рік зупинено.

Статтею 101 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”
передбачено надати право Кабінету Міністрів України у 2007 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Постанова
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року не скасована і до
теперішнього часу є діюча.

Крім того, представник відповідача вказував на те, що позивачем пропущено
строк позовної давності. Відповідно до ст. 99 КАС України, яка діяла на час
звернення ОСОБА_1 до суду, для звернення до суду за захистом прав
встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Допомогу на оздоровлення за
2006 рік позивач отримав у березні 2006 року, а звернувся до суду в лютому 2008
року. Таким чином, пропущений позивачем річний строк для звернення з
адміністративним позовом є підставою для відмови у задоволені позову, на чому
наполягає відповідач. Поважних причин пропущення строку у позивача не має, тому
що посвідчення він отримав у 1993 році і знав, що має право на пільги і
компенсації, встановлені Законом України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що
позов є

обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником
ліквідації

наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, має
ІІІ групу інвалідності.

Відповідно до положень ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений
річний строк. Проте, для окремих випадків законом може бути встановлений інший
строк на звернення до суду. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України
позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я.

За таких підстав доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем
строку позовної давності є безпідставними.

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, яка

виплачується інвалідам ІІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат. Розмір

мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до довідки про виплату щорічної допомоги на оздоровлення
позивачу, судом

встановлено, що відповідачем позивачу щорічна допомога на оздоровлення
сплачувалась таким

чином: допомога за 2006 рік в сумі 90 гривен виплачена в
березні 2006 року; за 2007 рік в сумі 90
гривен виплачена в лютому 2007 року.

Розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів ІІІ групи
встановлений

постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України

визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод; основні обов'язки

громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якій встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів ІІІ групи на 2006-2007 роки в сумі 90 гривен.

Між тим, з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри
щорічної

допомоги залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України

неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий

державний бюджет.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується
принципом

законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні

посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що

передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та

законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на

підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. У разі

невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону
України, міжнародному

договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому

акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно статті 71 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян,
що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень цього
Закону не може

призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону.

Дійсно, п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік" з метою

приведення окремих норм законів у відповідність із цим
Законом зупинено на 2007 рік дію абзаців 2-

7 частини 4 статті 48 Закону України „Про статус та соціальний захист
громадян, що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати
допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Поряд з цим, 09 липня 2007 року Конституційним Судом
України у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні
гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, відповідно до якого, визнані
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 30 ст. 71 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Конституційний Суд України відзначив, що положеннями Закону України „Про

Державний бюджет України на 2007 рік” не можуть
скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і

обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими
законами України, не

можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів
України, а також встановлюватися інше

(додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом
інших законів України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2007 рік підлягають задоволенню зі

стягненням з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових сум
згідно

наступного розрахунку.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік в сумі 90 гривен виплачена
позивачу в лютому 2007 року. Розмір мінімальної заробітної плати на час виплати
допомоги складав 400 гривен, тобто розмір допомоги за 2007 рік повинен складати
1600 гривен. З урахуванням отриманої позивачем допомоги за 2007 рік у розмірі
90 гривен, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1510 гривен.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення

недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006 рік у
розмірі, що передбачений статтею 48 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи", задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно статті 77 Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
дію абзаців

другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої,

абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого, частини
четвертої та частини

сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2006 рік зупинено.

Призупинення дії закону не дає підстав для його застосування.

У зв'язку із зупиненням на 2006 рік дії відповідного положення Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
перерахунок компенсації на оздоровлення за вказаний період судом не
здійснюється.

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у

відповідності до ст. 88 КАС України звільнити його від сплати судових
витрат на користь

держави.

На підставі викладеного, ст. ст. 19, 92 Конституції України, ст. 48 Закону
України "Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",

керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 88, 159, 160, 116, 162, 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006-2007 роки, задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 суму
допомоги на оздоровлення за 2007 рік в сумі 1510 (одна тисяча п'ятсот десять)
гривен.

В частині позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006 рік, відмовити.

Судове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги.

Суддя ________________