Справа № 2а-2392008
Суддя: Русанова Т.Т.
Дата ухвалення: 2008-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-239
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада
жовтня 2008 року
Первомайський міський суд Луганської області в складі: головуючого судді
Русанової Т.Т.

при
секретарі Кузьменко
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Первомайське справу за позовом позивача ОСОБА_1 до відповідача Управління праці
та соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області
про визнання дій відповідача незаконними та стягнення недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення,-

в с т а
н о в и в :

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії та
інвалідом 3 групи від захворювання, яке пов'язане з роботами по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, і постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№796-Х11 від 28.12.1991 р. передбачено
виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.
Відповідач з 2004 по 2007 роки,
виплачував щорічну допомогу на оздоровлення в таких розмірах:

2004 р. -
21,50
грн. у січні 2005 року;

2005 р. - 90,00грн. у
жовтні 2005 року;

2006 р. - 90,00грн. у
квітні 2006 року;

2007 р. - 90,00грн. у
червні 2007 року.

Підтвердженням
даних щодо розміру зазначених вище виплат є лист відповідача № 09-3023 від
14.08.2008 року, що був наданий йому відповідачем на його заяву від 12.08.2008
р. Крім прохання до відповідача про повідомлення відомостей про розміри
нарахування та виплат зазначених вище сум в його листі до відповідача містилася вимога щодо
повернення заборгованості з відповідних виплат. У задоволенні його заяви
відповідач відмовив з посиланням на Постанови Кабінету Міністрів України „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" № 836 від 26.07.1996 р.. та „Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№562 від 12.07.2005 р.

Суми щорічної
допомоги на оздоровлення виплачені йому
відповідачем у розмірі меншому ніж передбачено ч. 4 ст. 48 Закону
України „Про статує і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", оскільки не відповідають сумі чотирьох та
п'яти мінімальних заробітних плат, як цього вимагає закон,

З 1 січня 2005
року розмір мінімальної заробітної плати 262 гривні на місяць, з
1 квітня 2005 року - 290 гривень на місяць, з 1 липня 2005 року - 310 гривень на
місяць, з 1 вересня 2005 року - 332 гривні.
Даний розмір було встановлено ст.
83 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІУ від 23.12.2004 р.

З 1 січня 2007 року розмір мінімальної
заробітної плати складав - 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року -
420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гри., з і жовтня 2007 року - 460 гривень
на місяць.

Тобто
йому повинні були виплатити щорічну
допомогу на оздоровлення в сумах не менших ніж наступні:

за 2004 рік - 1048 грн (262 грн. *4);

за 2005 рік - 1328 грн. (262 грн. *4);

за 2007 рік - 1680 грн. (420 грн. *4); а
всього суму за період з 2004 р., 2005р., 2007 роки - 4056 грн., враховуючи
виплачену йому допомогу в сумі 201,5грн.
сума заборгованості у відповідача перед ним складає 3854,5 грн. (4056 грн. -
201,5грн.).

Посилання
відповідача на ст. 2 Законів України „Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати", які приймалися Верховною Радою України, Постанову
Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" №836 від 28.07.1996 року та Постанову
Кабінету міністрів України „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" №562 від 12.07.2005 року необґрунтовані виходячи з наступного.

Статтею 3
Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення
їв і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 19
Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти дише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції
України передбачено, що Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Права і свободи людини і громадянина,
закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" прямо передбачено, що розмір щорічної
допомоги на оздоровлення становить чотири мінімальних заробітних плат. Таким
чином встановлення постановами Кабінету міністрів України №836 від 26.07.1996
р. та №562 від 12.07.2005 р. щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі
меншому ніж передбачено ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796 від
28.12.1991 р. є незаконним.

Щодо надання права Верховною Радою України Кабінету міністрів України статтями 2 Законів України „Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати", робити виплати виходячи з реальних
можливостей видаткової частини державного бюджету, то хоче зазначити, що,
по-перше - право робити виплати по нормах у яких для розрахунків застосовується
мінімальна заробітна плата виходячи з реальних можливостей видаткової частини
Державного бюджету України було надано Законами „Про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2000 рік", який діяв в 2000 та 2001 роках,
„Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік", який
діяв в 2002 році та „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2003 рік", який діяв в 2003 році. В 2004 - 2008 роках розмір мінімальної
заробітної плати встановлювався законами про Державний бюджет України на
відповідний рік і не надавав з ці роки право Кабінету міністрів України робити
виплати передбачені нормами у яких для розрахунків застосовується мінімальна
заробітна плата виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного
бюджету України;

по-друге, -
Закони України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плата на 2000
рік", „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002
рік", „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003
рік", були прийняті пізніше ніж Закон України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796
від 28.12.1991 р., а тому зменшення розмірів щорічної допомоги на оздоровлення
передбачені ним в ч.4 ст.48 є звуженням права громадян, що постраждали від
наслідків авари на Чорнобильській АЕС, на компенсацію шкоди нанесеної їх
здоров'ю забрудненням навколишнього середовища, а отже є порушенням ст. 22
Конституції України.

Статтею 8
Конституції України передбачено, що Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У
зв'язку з наявністю колізії між Постановами Кабінету міністрів України „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" №836 від 25.07.1996 р., „Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від
12.07.2005 року, статтями 2 Законів України „Про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2000 рік" № 1766-Ш від 01.06.2000 р., „Про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік" № 2896-Ш
від 13.12.2001 р., „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2003 рік" № 372-іУвід 26.12.2002 р. та статтею 22 Конституції України,
частиною 4 статті 48 „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796 від 28.12.1991 р. вважає за
законне, обґрунтоване та необхідне застосування ч.4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України, де передбачено, що у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу - в даному випадку ст. 22 Конституції України, частину 4 ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , ст. 89
Закону України „Про Державний бюджет України на 2004 рік" № 1344-1У від
27.11.2003 р., ст. 83 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005
рік" № 2285-ІУ від 23.12.2004 року, ст..82 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІУ від 23.12.2004 року.

Просить
суд визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Первомайської
міської ради Луганської області з відмови у проведенні виплати заборгованості з
щорічної допомоги на оздоровлення незаконними та такими, що порушують його Конституційні права та свободи. Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради заборгованість з щорічної допомоги на оздоровлення за
2004,2005,2007роки в розмірі 3854,5грн.

Від позивача надійшла заява про розгляд
справи в його відсутність та про повну підтримку позовних вимог.

Представник
відповідача в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи
у його відсутність та письмові заперечення проти позову, де зазначив, що відповідач до вимог ст. 54 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» є управлінням виконавчого комітету Первомайської
міської ради, а також кінцевім розпорядником бюджетних коштів. Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796 на УІІСЗН
покладається обов'язок здійснення
виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аврії на ЧАЕС, які стали інвалідами.

Фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією Закону № 796, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету
України, які надходять на рахунок відповідного органу Державного казначейства.

Тому відповідач у здійсненні своєї діяльності в частині виплати щорічної
грошової допомоги на оздоровлення керується не тільки Законом України « Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який безпосередньо регулює
правовідносини в даній сфері, а ще й Постановами Кабінету Міністрів України №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, який затверджений
постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002року.

Пункт 2 вищезазначеного Порядку встановлює, що «фінансування видатків
місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення
провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний
рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної
Республіки Крим, бюджетах міст Києва, Севастополя, міст республіканського
автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі». Згідно п.4 цього ж Порядку
«щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів,
відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам
обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних
органах Державного казначейства, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у
державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів,
бюджетів м. Києва та Севастополя».

Ст.117 Конституції України передбачає, що Кабінет Міністрів України у межах
своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які обов'язкові до
виконання. Ст.. 62 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» також встановлює обов'язковість виконання
рішень КМУ, міністерствами, центральними та місцевими органами державної влади,
суб'єктами господарювання незалежно від їхньої відомчою підпорядкованості та
форм власності.

Щорічна грошова
допомога на оздоровлення за 2003 та 2005 роки здійснювалися відповідачем у
розмірах, визначених у постанові Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Оскільки дія
статті 48 Закону № 796 на 2006 рік в частині виплати компенсацій та допомог у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена згідно з
пунктом 37 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
від 20.12.2005 р. № 3235-ІУ та відповідність цього зупинення конституційним
нормам Конституційним Судом України до теперішнього часу не розглядалася, тому
вважаю, що дії управління по виплаті
позивачу допомога на оздоровлення за 2006 р. у сумі 120 грн. (відповідно до
розмірів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 р.), були цілком законними.

П.30 ст. 70
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» була зупинена на 2007
рік дія ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати, тому вважають, що дій Управління при виплаті позивачу допомоги на оздоровлення
за 2007 рік у сумі 90 грн. відповідали чинному законодавству, а саме вимогам
постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року.

Викладене
свідчить про те, що неможливо визнати дії УПСЗН незаконними та стягнути
недоплачену суму щорічної допомога на оздоровлення на користь позивача,
оскільки відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб» що
передбачені чинним законодавством.

Дослідивши надані докази суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

В суді прийнято без заперечень, що позивач є особою, віднесеною до 1
категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має 3
групу інвалідності (с.4,5).

Він має право на щорічну допомогу на
оздоровлення в обсязі встановленому законом, передбаченому ст. 48 Закону
України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 р. Порядок надання щорічної допомоги регулюється цим
Законом. Абз.2 ч.4 ст. 48 вказаного Закону передбачена виплата інвалідам 3
групи допомоги на оздоровлення у розмірі
4 мінімальних заробітних плат.

Зазначена норма протягом 2004, 2005,
2007 р.р. була чинною і підлягає застосуванню.

Згідно ч.7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати складає:

З 01.09.2004 року по 31.12. 20004 року
- 237 грн. на місяць,

З 01.01.2005 р. - 262 грн. на місяць, з 01.04.2005 р. - 290 грн., з
01.07.2005 р. - 310 грн., з 01.09.2005 р. - 332 грн.;

з 01.01.2007 р. - 400 грн., з 01.04.2007 р. - 420 грн., з 01.09.2004 р. -
440 грн., з 01.10.2007 р. - 460 грн.

Встановлений в 1996 р. постановою КМУ № 836 розмір
щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не
відповідає розміру, встановленому іншими Законами України. Оскільки ні Верховна
Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих
питань не приймали, то, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 р. № 836 та „Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №562 від
12.07.2005 р.

09 липня 2007 року Конституційний Суд
України прийняв рішення у
справі за конституційним поданням 4 6 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
статей 29, 36, частини
другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів
7, 9, 12, 13, 14, 23,
29, ЗО, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей
98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян),
яким ст.. 29 Закону України «Про державний бюджет на
2007рік» в частині, що стосується
предмету позову, визнана неконституційною. Вищевказаним рішенням
Конституційний Суд України визнав неконституційним п. 30 ст.71 Закону України « Про Державний бюджет України на
2007р», якою встановлено припинення виплат щорічної допомоги відповідно до
ст.48 Закону України № 796-Х11.

За таких обставин, застосовуючи до правовідносин, що склалися, вимоги ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд прийшов до висновку, що Управління праці та соціального захисту
населення Первомайської міської ради Луганської області повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми мінімальної заробітної
плати на момент виплати:

За 2004 рік - 262 х 4 - 21,50 = 1026,50 грн.;

За 2005 рік - 332 х 4 - 90 = 1238 грн.

За 2007 рік
- 420 х 4 - 90 = 1590 грн.

Всього : 3854,50
грн.

Стосовно питання
дотримання позивачем процесуального
строку для звернення з адміністративним
позовом до суду, суд вважає, що відповідно до ч.3 ст. 99 КАС України для
захисту прав, свобод та інтересів особи, цим кодексом та іншими законами можуть
встановлювати інші строки для звернення до адміністративного суду. Відповідно
до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 8,19 Конституції України, ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ст.ст.8, 9, 159-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
дії Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської
ради Луганської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 заборгованості з
щорічної допомоги на оздоровлення за 2004,2005,2007 роки незаконними.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради
Луганської області доплатити ОСОБА_1 щорічну
грошову допомогу на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки в сумі
3854,50 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України.

В
задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку для подання заяви на апеляційне
оскарження.

Постанова
може бути оскаржена протягом 10 днів з для її проголошення в Донецькому
апеляційному адміністративному суді через Первомайський міський суд.

Суддя
Русанова Т.Т.