Справа № 2а-143/07
Суддя: Романова Л.В.
Дата ухвалення: 2007-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2a-143/07 ПОСТАНОВА
07 листопада 2007 року
Красноперекопський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим в складі:
судці - Романової
при секретарі - Самойловій
представників позивача - ОСОБА_2
відповідача - Сироткіна
третьої особи - Прокопець
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Красноперекопськ АРК адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до головного санітарного лікаря Красноперекопського р-ну АРК
Сироткіна Юрія Петровича, третя особа Красноперекопська
районна санітарно-епідеміологічна станція, на неправомірні дії (рішення) посадової особи державного органу, скасування
постанови про застосування адміністративно-запобіжних заходів,
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до головного
санітарного лікаря Красноперекопського р-ну АРК
Сироткіна Юрія Петровича про визнання неправомірним
рішення про застосування адміністративно-запобіжних заходів, а саме заборони надання послуг населенню з ремонту
автотранспортних засобів; просить скасувати вказану
постанову за № 32 від 20.08.2007 р.

Свої вимоги
позивач обґрунтував тим, що жилий будинокАДРЕСА_1 є садибою та перебуває у приватній власності позивача. Для здійснення підприємницької діяльності
- технічного обслуговування автотранспортних
засобів позивач використовує земельну ділянку біля будинку та не спричиняє
шкоди громадянам, суспільству, екологічній ситуації.

В якості третьої особи з боку
відповідача у справі залучено Красноперекопську СЕС.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги
підтримав та просить їх задовольнити в повному
обсязі. Позивач пояснив, що земельна ділянка, на якій розташований приватний будинок виділена для ведення особистого
домогосподарства та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. В
липні 2007 р. він звернувся до компетентного органу з метою
отримання державного акту на земельну ділянку за адресою м. Красноперекопськ по АДРЕСА_1. Господарські споруди та гаражі, зокрема за
літ. «З» и «Ж», в яких позивач проводить підприємницьку
діяльність, рішеннями виконкому Красноперекопської міської ради узаконені.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю, просить у
задоволенні позову відмовити. Свої заперечення
обґрунтував тим, що позивач фактично самовільно

2

змінив цільове
призначення земельної ділянки та використовує гаражі на землі біля будинку для здійснення підприємницької діяльності, тим самим
заважає громадянам сусідніх домоволодінь. До відповідача
08.08.2007 р. надійшла скарга ОСОБА_3, мешканки буд.АДРЕСА_2 м.Красноперекопськ
з приводу незадовільних умов проживання у зв'язку з проведенням на території домоволодіння по АДРЕСА_1 авторемонтних робіт.
Для з'ясування дійсних обставин працівник СЕС 16.08.2007 р. виїхав за адресою
домоволодіння по АДРЕСА_1 м.Красноперекопськ,
власником якого виявився позивач.

Оскільки при огляді приміщень гаражів та усних пояснень господаря було
з"ясовано, що позивач здійснює в двох гаражах
автотехнічні роботи для обслуговування та надання послуг з різних видів ремонту автомобілів, відповідачем було прийнято
рішення в межах повноважень та винесено постанову
від 20.08.2007 р. щодо заборони надання послуг населенню з ремонту автотранспортних засобів з 11.09.2007 р. безстроково.
Вказані заходи є адміністративно-запобіжними за
порушення санітарного законодавства та не є адміністративним
стягненням.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала відповідача та
пояснила, що нею у присутності позивача
народного депутата міської ради Верба В.Ф. проводився огляд домоволодіння по АДРЕСА_1. Після чого був складений акт, в якому
позивач особисто розписався, та будь- яких заперечень не мав.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач за договором дарування від 04.10.2005 р. став
єдиним власником житлового будинку з усіма
прибудовами, що розташований у м. Красноперекопськ по АДРЕСА_1.
Попереднім власником - матір'ю позивача у 1986 p., 1994 p., 24.06.2005 p. самовільно збудовані споруди на
земельній ділянці були узаконені. Позивач з 25.10.2004 р.
зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності (а.с.9). За даними податкових органів вид діяльності позивача - технічне
обслуговування автотранспортних засобів, місце
здійснення м. КрасноперекопськАДРЕСА_1. На даний час позивач в гаражах, що на плані вказані під літ. «З» и «Ж» ( а.с.100), здійснює підприємницьку діяльність. Як свідчить з пояснень позивача з питанням про
дозвіл на початок роботу до міськвиконкому так
саме як і про зміну цільового призначення частки земельної ділянку у порядку,
встановленому чинним законодавством він не звертався.

31 липня 2007 р.
позивач звернувся до міської ради із заявою для вирішення питання щодо отримання державного акту на
земельну ділянку та 30.08.2007 р. уклав угоду з підприємством ПП «ОСОБА_4» на виготовлення технічної документації з
підготовки та видачі державного акту
на право власності на земельну ділянку площею 0.0787 га, у т.ч. для ведення особистого домогосподарства
та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Акт обстеження від 16.08.2007 р. домоволодіння, всі викладені обставини
якого підтвердив позивач, не суперечать встановленим при
розгляді справи фактам, не оспорюється позивачем. З пояснень
позивача також встановлено, що він не мав бажання в отриманні копії складеного акту, в видачі якого йому ніхто не перешкоджав.

В ході розгляду справи судом безспірне встановлено, що проведення перевірки
дотримання санітарного законодавства зі складанням
акту та винесення на підставі з'ясованих фактичних обставин постанови, форма яких
затверджено наказом МОЗ України, повністю
узгоджується з діючим Законом України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення".
Оскаржувана постанова не є постановою про накладання адміністративного стягнення та її прийняття не може бути
підпорядковано правилам, встановленим
для розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не
отриманий

3

дозвіл на
початок робіт з технічного обслуговування автотранспортних засобів з попереднім
узгодженням з санітарно-епідеміологічним органом,
а також органом земельних ресурсів, тощо, також не
дотримано обов'язкового правилу добросусідства, як власника земельної ділянки, що суперечить п.7.47 ДБН 360-92**
"Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень". Вказані обставини порушували права
інших осіб, які звернулись зі скаргою до
відповідача, як посадової особи санітарно-епідеміологічним органу. Крім того, позивач мав право та можливість у
встановленому порядку змінити цільове призначення
земельної ділянки, що відповідно до ст.20 Земельного кодексу України
«встановлення та зміна цільового призначення земель» затверджено постановою КМУ
№ 502 від 11.04.2002 р.

Таким чином, законодавством врегульоване питання надання послуг з
технічного обслуговування і ремонту
автомобільних транспортних засобів, як відповідними правилами. Технічне регулювання у сфері технічного обслуговування та
ремонту транспортних засобів здійснює центральний орган
виконавчої влади з питань автомобільного транспорту, що встановлене
ст.22 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За загальним правилом цивільного права, при здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які могли б
порушити права інших осіб. Між тим, як встановлено судом, саме у зв'язку із порушенням права інших осіб, було проведено
перевірку дотримання санітарних норм у позивача.

За відповідністю до ст.373 ч.4 ЦК України власник земельної ділянки
має право використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового призначення. На це також вказує ст.91 п. "а" Земельного Кодексу України. Між
тим, органами місцевого самоврядування розглядаються заяви громадян зміни
цільового призначення підлягає земельної ділянки (її частини), що перебуває у власності громадян, що також передбачає складання
проекту відведення земельної ділянки, який
погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і
архітектури тощо.

Проте, позивач будучи з 25.10.2004 р. підприємцем, а з 04.10.2005 р.
власником домоволодіння, що розташовано на
земельній ділянці для обслуговування будинку та ведення домогосподарства, не дотримався порядку здійснення на території
домоволодіння підприємницької діяльності,
використовуючи для цієї мети гаражі, що встановлені на земельній ділянці для ведення домогосподарства. За Державними санітарними
правилами планування та забудови населених
пунктів від 24 липня 1996 р. за N 379/1404 в житлових районах міста передбачаються гаражі без технічного обслуговування і ремонту
автомобілів (п.5.29). Ці Правила є
обов'язковими для дотримання всіма підприємствами, організаціями та установами незалежно від форм власності, а також
посадовими особами та громадянами України. Пункт 5.29 Державних
санітарних правил також узгоджується із п.7.47 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських
поселень", що був застосований при винесенні оскаржуваної постанови.

Оскільки в адміністративних справах про протиправність дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності своїх
дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти адміністративного позову, при розгляді справи
відповідачем доведена правомірність рішення, що оскаржується позивачем, на що вказують належність,
допустимість, достовірність досліджених судом доказів, їх достатність і
взаємний зв'язок.

Судом не встановлено обставин, які дають підстави для задоволенні позову та
посилання представника позивача на невідповідність
винесеної постанови діючому законодавству та з порушенням прав
власника не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують встановлені
судом фактичні обставини, що мають суттєве значення для справи.

Судові витрати у справі віднесені на рахунок позивача.

4

Керуючись ст.
ст. 11, 71, 158 ч.1, 160 ч.3, 161 - 163, 167 ч.4 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі
ст. ст. 13 ч.2, 373 ч.4, 374 ч.4, 381 ЦК України, ст.ст. 20, 91 ч.1 п."а", "є", п.7
Перехідних положень ЗК України, Постанови КМУ № 502 від 11.04.2002 р., ст.14, 15, 39, 41, 42 Закону України "Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення", п.7.47 ДБН 360-92**
"Містобудування. Планування і забудова міських і сільських
поселень", суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного санітарного
лікаря Красноперекопського р-ну АРК Сироткіна Юрія Петровича, третя особа Красноперекопська районна санітарно-епідеміологічна
станція, на неправомірні дії (рішення) посадової особи державного
органу, скасування постанови про застосування адміністративно-запобіжних
заходів відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду через Красноперекопський міськрайонний суд АРК шляхом подачі
заяви про оскарження в 10-денний строк з дня складання
постанови в повному обсязі та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ст. 186
ч.5 КАС України.