Справа № 2а-68/08
Суддя: Мироненко І.П.
Дата ухвалення: 2008-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №-2а-68/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

18 червня 2008 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський
районний
суд міста Маріуполя Донецької
області у складі:

головуючого
судді
Мироненко І.П.

при секретаре Новиковій Г.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника
відповідача Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Фролової Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003-2007 роки, суд -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2003-2007 роки. В обґрунтування заявлених вимог
вказував на те, що має статус громадянина, постраждалого від наслідків
Чорнобильської катастрофи І категорії, має ІІ групу інвалідності. Відповідно до
ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” йому як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС
І категорії передбачена щорічна компенсаційна виплата за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, встановлених на момент
виплати. Виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленою
Законами України про Державний бюджет на 2003 - 2007 роки, йому повинно бути
здійсненні виплати в розмірах: за 2003
рік 925 гривен, за 2004 рік 1025 гривен, за 2005 рік 1310 гривен, за 2006 рік
1750 гривен, за 2007 рік 2100 гривен. Натомість, відповідач щорічно виплачував
компенсацію за 2003 - 2005 роки по 26 гривен 70 копійок, 2006 - 2007 роки по
120 гривен.

Оскільки відповідач відмовився у добровільному порядку
здійснити перерахунок, він змушений
звертатися до суду для захисту своїх конституційних прав. Просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського
району недоотриману щорічну допомогу на
оздоровлення за 2003-2007 роки в сумі 6789 гривен 90 копійок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1підтримав заявлені
ним вимоги у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що при виплаті
компенсацій на оздоровлення відповідач користувався підзаконним актом постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, що є порушенням
конституційних прав позивача, оскільки значно звужує право на отримання
матеріальної допомоги. Конституції України не допускається ліквідація
конституційних прав і свобод людини і громадянина, звуження їх розмірів при
прийнятті нових законів. На що
неодноразово звертав увагу Конституційний Суд України. Стаття 48 Закону України
„Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” не змінювалася і відповідач повинен був проводити
виплати, встановлені даною статтею.

Вважає, що позивачем ОСОБА_1не пропущений строк давності, оскільки про
порушення свого права він дізнався при зверненні до суду.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. В
обґрунтування своїх заперечень вказував на те, що згідно до ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи 1
категорії інваліду ІІ групи передбачено право на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних за ротних плат. Законом передбачено,
що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за
рахунок державного бюджету. Міністерство праці і соціальної політики України,
як головний розпорядник коштів, забезпечує через місцеві органи праці та
соціального захисту населення виплату допомоги на оздоровлення громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах, на які затверджені
кошториси і які розраховані згідно постанов Кабінету Міністрів України від 26
липня 1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” та від 12 липня 2005 року № 562 „Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”. Розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня - управління праці та
соціального захисту населення, беруть бюджетні зобов'язання та проводять
видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, як це
передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу України.

Позивач отримав кошти на оздоровлення за 2003-2005 роки у розмірі 26 гривен
70 копійок щорічно, за 2006-2007 роки у розмірі 120 гривен щорічно, тобто у
розмірах відповідно до постанов Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 836 від
26 липня 1996 року та „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 562 від 12 липня 2005 року.

Крім того, представник відповідача вказував на те, що позивачем пропущено
встановлений ст. 99 КАС України річний строк для звернення до суду за захистом
прав. Допомогу на оздоровлення за 2003 рік ОСОБА_1 отримав у травні 2003 року,
за 2004 рік у квітні 2004 року, за 2005 рік у березні 2005 року, за 2006 рік у
березні 2006 року, за 2007 рік у січні 2007 року, а до суду звернувся тільки у
квітні 2008 року. Пропущення строку звернення до суду відповідно до ст. 100 КАС
України є підставою для відмови у задоволенні позову, на чому наполягає
відповідач. Поважних причин пропущення строку у позивача не має, тому як він
має посвідчення від 21 жовтня 1999 року і знав, що має право на пільги і
компенсації, встановлені Законом України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Просила у задоволенні позову ОСОБА_1відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що
позов є

обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1є учасником
ліквідації

наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, має
ІІ групу інвалідності.

Відповідно до положень ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений
річний строк. Проте, для окремих випадків законом може бути встановлений інший
строк на звернення до суду. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України
позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я.

Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо пропуску строку
позовної давності для звернення до суду є безпідставними, оскільки позивачем
заявлені вимоги про стягнення недоотриманих компенсаційних виплат у зв'язку із
ушкодженням здоров'я.

Так, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, яка

виплачується інвалідам П групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.
Розмір

мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно довідки Управління праці та
соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради, позивачу ОСОБА_1, як ліквідатору наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду П групи, щорічна допомога на
оздоровлення виплачувалась за період 2003 - 2005 роки по 26 гривен 70 копійок
щорічно, за 2006-2007 роки по 120 гривен.

Розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів П групи встановлений

постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та постановою Кабінету

Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України

визначаються права і свободи людини і громадянина,
гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки

громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня
1996 року та постановою Кабінету

Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року всупереч
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, якій встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів П групи на 2003-2005 роки - 26 гривен 70 копійок, а
на 2006-2007 роки в сумі 120 гривен .

Між тим, з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри
щорічної

допомоги залишалися незмінними до 2005 року, у той час як Верховною Радою
України

неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий

державний бюджет.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується
принципом

законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні

посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що

передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та

законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на

підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. У разі

невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону
України, міжнародному

договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому

акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, оскільки до 01 січня 2006 року правова норма
про розмір щорічної допомоги на

оздоровлення, встановлена ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
була діючою, виходячи із загальних засад

пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні
даного спору

підлягають застосуванню положення ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, Законів України „Про внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет України на 2003 рік”, „Про Державний бюджет України на 2004
рік”, „Про Державний бюджет України на 2005 рік”, а не Постанови Кабінету
Міністрів України.

Згідно статті 71 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян,
що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень цього
Закону не може

призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону.

Дійсно, п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік" з метою

приведення окремих норм законів у відповідність із цим
Законом зупинено на 2007 рік дію абзаців 2-

7 частини 4 статті 48 Закону України „Про статус та соціальний захист
громадян, що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати
допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Поряд з цим, 09 липня 2007 року Конституційним Судом
України у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні
гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, відповідно до якого, визнані
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 30 ст. 71 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Конституційний Суд України відзначив, що положеннями Закону України „Про

Державний бюджет України на 2007 рік” не можуть скасовуватися
чи змінюватися обсяги прав і

обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими
законами України, не

можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів
України, а також встановлюватися інше

(додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом
інших законів України.

Враховуюче зазначене, суд приходить
до висновку, що виплати коштів на оздоровлення, здійснені за період 2003 -2005
років у розмірі 26 гривен 70 копійок, за 2007 рік у розмірі 120 гривен,
передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня
1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та постановою Кабінету

Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, є такими, що порушують норми спеціального закону.

Даний висновок зроблено судом з
урахуванням рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти
України», а саме з урахуванням зауважень Суду, якими визначено, що в межах
свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з
державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні
зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату
певних надбавок і дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної
влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є
чинними.

За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення недоотриманих коштів
на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки підлягають задоволенню зі

стягненням з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових сум
згідно

наступного розрахунку.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2003 рік в сумі 26
гривен 70 копійок виплачена позивачу в травні 2003 року. Згідно до Закону України „Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік” розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги
складав 185 гривен. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2003 рік
повинен складати 925 гривен (185 х 5). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 898 гривен 30 копійок (925 - 26,70).

Щорічна допомога на оздоровлення за 2004 рік в сумі 26
гривен 70 копійок виплачена позивачу в квітні 2004 року. Згідно до ст. 89 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2004 рік” розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги
складав 205 гривен. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2004 рік
повинен складати 1025 гривен (205 х 5). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 998
гривен 30 копійок (1025 - 26,70).

Щорічна допомога на оздоровлення за 2005 рік в сумі 26 гривен 70 копійок
виплачена позивачу в березні 2005 року. Згідно до ст. 83 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2005 рік” розмір мінімальної заробітної плати на
час виплати допомоги складав 262 гривні. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2005 рік
повинен складати 1310 гривен (262 х 5). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 1283 гривні 30 копійок
(1310 - 26,70).

Щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік в сумі 120 гривен виплачена
позивачу в січні 2007 року. Згідно до ст. 76 Закону України „Про Державний
бюджет на 2007 рік” розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2007 року
складав 400 гривен. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2007 рік
повинен складати 2000 гривен (400 х 5). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 1880 гривен (2000 - 120).

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення

недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006 рік у
розмірі, що передбачений статтею 48 Закону

України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи”, задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно до ст. 77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”
дію абзаців

другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої,

абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого, частини
четвертої та частини

сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи” на 2006 рік зупинено.

Положення ст. 77 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік”
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) не
визнавались, а призупинення дії закону не дає підстав для його
застосування.

Таким чином, у зв'язку із зупиненням на 2006 рік дії відповідного положення
Закону

України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, перерахунок
компенсації на оздоровлення за вказаний період судом не здійснюється.

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у

відповідності до ст. 88 КАС України звільнити його від сплати судових
витрат на користь

держави.

На підставі викладеного, ст. ст. 19, 92 Конституції України, ст. 48 Закону
України "Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",

керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 88, 159 - 163 Кодексу адміністративного
судочинства

України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003-2007 роки, задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1
недоплачену суму допомоги на оздоровлення за 2003 рік в розмірі 898 гривен 30
копійок, за 2004 рік 998 гривен 30 копійок, за 2005 рік 1283 гривні 30 копійок,
за 2007 рік 1880 гривен, а всього 5059 (п'ять тисяч п'ятдесят дев'ять) гривен
90 копійок.

В частині позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006 рік, відмовити.

Судове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги.

Суддя ________________