Справа № 2а-214/07
Суддя: Головін В.О.
Дата ухвалення: 2007-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№2а-214/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2007 року
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді Головіна
В.О.,

при
секретарі Коломоєць
І.В.

за
участю представника позивача ОСОБА_2

за
участю представника відповідача Міщенко
О.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області
адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення в Павлоградському районі Павлоградської
райдержадмшістрації в Дніпропетровської області про стягнення коштів на
оздоровлення, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив ухвалити рішення,
яким стягнути з Управління праці та соціального захисту населення в
Павлоградському районі Павлоградської райдержадмшістрації в Дніпропетровської
області на його користь несплачену суму на оздоровлення за період 2003-2007
років у розмірі 6584 гривні.

В
обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він є інвалідом третьої
групи -особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої
категорії, і перебуває на обліку у відповідача.

Відповідно
до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року, йому
передбачені щорічні виплати на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на час
виплати та становить: у 2003 році 237 гривень, у 2004 році 237 гривні; у 2005
році 332 гривні; у 2006 році 400 гривень, у 2007 році 440 гривень.

Однак
відповідач, позивачеві вчасно не нарахував суми виплат щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірах, передбачених ст.48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" чим за період 2003 - 2007 роки утворив заборгованість, що
складає 6584 гривні.

Таким
чином позивач вважає дії відповідача такими, що суперечать вимогам Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Конституції України.

Відповідач
надав суду заперечення проти позову як позицію відповідача стосовно позовних
вимог, в яких зазначив, що вказана позовна заява не підлягає задоволенню, так
як позивач не має права на одержання щорічних виплат на оздоровлення у вказаний
час в зазначених позивачем розмірах. Дійсно Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" позивачу передбачені виплати у вказаних ним розмірах та
держава зобов'язується відшкодувати шкоду за пошкоджене здоров'я або втрату
працездатності громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Однак відповідно до ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
передбачено, що підвищення розміру доплат, пенсій і компенсацій, а саме
конкретні розміри вказаних доплат, пенсій і компенсацій підвищується Кабінетом
Міністрів України відповідно до зростання мінімальної заробітної плати.

Так
постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" були затверджені
конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення. Згідно
до вказаної

постанови, інвалідам третьої групи постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи передбачена щорічна допомога на оздоровлення в
розмірі 21, 50 гривень.

Постановою
Кабінету Міністрів від 12.07. 2005 року за № 562, встановлені нові розміри
щорічної допомоги на оздоровлення. Таким чином, позивач одержує щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі 90 гривень, відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України.

Крім
того, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем по даній справі, тому
що тільки виконує закон, а не встановлює його.

Представник
позивача ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити, та зазначив, що
позивач - ОСОБА_1 дійсно є постраждалою особою внаслідок аварії на Чорнобильської
АЕС, тому повинен був отримувати щорічну виплату на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат в період 2003-2007 роки. Крім того, в
своїх поясненнях, представник позивача ОСОБА_2
зазначив, що посилання представника відповідача на те, що конкретні розміри
щорічних виплат на оздоровлення, передбачені постановами КМУ № 836 від
26.07.1996 року і № 562 від 12.07.2005 року, взагалі не повинні братися до
уваги, оскільки постанови КМУ є підзаконними нормативно-правовими актами, а
тому в разі колізії між нормами вказаних постанов та нормами Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягають положення останнього.

Представник
відповідача зазначила, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх
задоволенні, так як Управління праці і соціального захисту населення в
Павлоградському районі Павлоградської райдержадміністрації в Дніпропетровській
області в своїх діях керується положенням Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 року і № 562 від
12.07.2005 року, які визначають розмір щорічних виплат на оздоровлення , які в
2003-2005 роках для інвалідів ЧАЕС 3-ї групи складали 21, 50 гривні, в
2006-2007 роках - 90 грн. Позивач отримував зазначені виплати в установлених
розмірах, в 2007 році він їх ще не отримав. Позивач дійсно знаходиться на
обліку у відповідача.

Дослідивши
в судовому засіданні наявні докази по справі, в тому числі посвідчення особи,
яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії, виданого
позивачу, довідку про виплати, надану відповідачем, судом встановлено, що
позивач дійсно є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та
перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення в
Павлоградському районі Павлоградської райдержадміністрації в Дніпропетровської
області. За період з 2003 по 2007 роки позивач отримував щорічну грошову
допомогу на оздоровлення в значно нижчих розмірах ніж тих, що встановлені ст.
48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в 2003-2005 роках
позивач отримав по 21, 50 грн., в 2006 році - 90 грн., за 2007 рік - 90 грн.

Суд
вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача,
з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, якими сторони обґрунтовували
свої позиції по справі, вважає що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до абзацу 2 частини 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від
28.02.1991 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам третьої групи
виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати ( абзац 7 частини 4
ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", )

Суд
вважає, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за
період з 2003 по 2005 роки та 2007 рік з такого розрахунку:

·
2003 рік 237 х 4 = 948.00 -21.50 = 926.50

·
2004 рік 237 х 4 = 948.00 -21.50 = 926.50

·
2005 рік 332 х 4 = 1328.00 - 21.50 = 1306.50

2007
рік440х4 = 1760.00-90.00= 1670.00 Всього 926.50 + 926.50 + 1306.50 + 1670.00 =
1829.50 грн.

Рішенням
Конституційного Суду України № 1-29/2007 від 09.липня 2007 року визнано таким,
що не відповідає Конституції України положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено в 2007 році дію
частини 4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законами
України "Про Державний бюджет України на 2003 рік", "Про
Державний бюджет України на 2004 рік", Про Державний бюджет України на
2005 рік" будь яких обмежень щодо застосування розмірів мінімальної
заробітної плати, встановлених цими нормативними актами, зокрема для реалізації
положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не встановлено.

Вимоги
позивача, стосовно стягнення на його користь несплаченої суми на оздоровлення
за 2006 рік необгрунтовані, оскільки дію абзацу 2 частини 4 ст. 48 Закону
України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", зупинено на 2006 рік, в частині виплати
компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати,
згідно із Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Таким
чином, дії відповідача стосовно виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2006 рік в розмірі 90.00 грн. ґрунтуються на законі.

Постановою
Кабінету Міністрів від 17 серпня 2002 року №1146 „Про вдосконалення механізму
надання соціальної допомоги", в п.1 запроваджено, з 01 січня 2003 року
призначення всіх видів соціальної допомоги місцевими органами праці та
соціального захисту населення за єдиною заявою. Однак будь яких обмежень
стосовно терміну подання заяви та з якого часу після подання заяви необхідно
проводити соціальні виплати, зазначена постанова не містить.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року за №936 про „Порядок
використання коштів державного бюджету для використання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою керується відповідач, щодо виплат щорічних допоміг на
оздоровлення за 2003-2007 роки, дійсно передбачено обмеження стосовно терміну
виплати щорічної допомоги на оздоровлення, „з дня подання громадянином
заяви", однак суд вважає це обмеження таким, що порушує конституційні
права позивача на здоров'я та належний соціальний захист та не відповідає положенням
ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Твердження
представників відповідача стосовно того, що Управління праці та соціального
захисту населення в Павлоградському районі Павлоградської райдержадміністрації
Дніпропетровської області є неналежним відповідачем являються необгрунтованими,
оскільки відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зазначено,
що саме органи соціального захисту населення здійснюють виплати щорічної
допомоги на оздоровлення громадян за місцем їх проживання. Місцем проживання
позивача зазначено с Троїцьке Павлоградського району Дніпропетровської області,
крім того, представник відповідача не заперечують проти того, що саме
Управління праці та соціального захисту населення в Павлоградському районі
Павлоградської райдержадміністрації Дніпропетровської області здійснює виплати
позивачу і в цьому управлінні знаходиться особова справа позивача як особи яка
постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким
чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність
підстав для часткового задоволення вимог позивача.

Керуючись
ст. ст. 2, 6, 8, 9, 11, 69, 71, 94, 104 159-163 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити
частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення в Павлоградському районі Павлоградської райдержадмшістрації
Дніпропетровської області про стягнення коштів на оздоровлення.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення в Павлоградському районі
Павлоградської райдержадмшістрації на користь ОСОБА_1 невиплачену суму щорічної
допомоги на оздоровлення за період часу 2003-2005 і 2007 роки у розмірі 4829.50
( чотири тисячі вісімсот двадцять дев'ять) гривень 50 копійок

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення в Павлоградському районі
Павлоградської райдержадмшістрації Дніпропетровської області на користь
місцевого бюджету м. Павлограда Дніпропетровської області на р/р 0032
банк ГУДКУ в Дніпропетровській області МФО 805012 витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду адміністративної справи в сумі
30 гривень.

В задоволенні
іншої частини позову відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.