Справа № 2-665/07
Суддя: Чапланова О.М.
Дата ухвалення: 2007-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-665/07
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2007 року. Торезький
міський суд Донецької області в складі :

Головуючого-судді Чапланової О.М.

При секретарі Кононенко Л. І.

За участю: позивача ОСОБА_1.

представника відповідача ОСОБА_2.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Торезі адміністративну справу за позовомОСОБА_1до Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської ради - про стягнення заборгованості
з щорічної допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернувся в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради - про стягнення заборгованості з щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003,2004,2005 роки. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильської АЕС 1 категорії, інвалідом 2-ої групи. Відповідно до ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" він має право на щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати і у 2004 році на
момент виплати складав 237 грн., у 2005 р. - 290 грн. і 332 грн. Проте
відповідач виплатив йому по 26 гри.70 коп.(щорічно) у 2003 р. і у 2004 p., та 120 грн. у
2005 р. і доплатити різницю відмовляється. Вважає, що відповідно до ст.48
вказаного Закону йому повинна бути нарахована і виплачена щорічна допомога на
оздоровлення з розрахунку мінімальної заробітної плати на момент виплати, яка
згідно із ст. 76 ЗУ «Про
Держаний бюджет України на 2007 р.»
становить 400 грн. З урахуванням допомоги на оздоровлення, яка була йому виплачена,
до виплати належить : у 2003 р. - (400 грн. х 5) - 26,70 = 1973 грн.30 коп., у 2004 р. - (400
грн. х 5) - 26,70 = 1973 рн.30 коп., у 2005 р. (400 грн. х 5) - 120 = 1880
грн., а всього - 5826 грн. 60 коп. Просить стягнути з відповідача недоплачену
щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5826 грн. 60 коп.

У судовому
засіданні позивач підтримав позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні
викладеним у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і
пояснила суду, що згідно із ст.62 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" - роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у
порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання місцевими органами виконавчої влади. На підставі
ст. 117 Конституцій України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до виконання, тому всі виплати, передбачені
ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», які базуються на розмірі мінімальної
заробітної плати, виплачуються у розмірах, встановлених ПКМУ. Фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією вказаного Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Згідно із ч.2 ст. 95
Конституції України виключно законом про державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків. Виходячи з існуючих фінансових можливостей, держава гарантує
виплату зазначеної допомоги в розмірі, встановленому ПКМУ № 836 від 26.07.1996
р. Згідно із ПКМУ від 12.07.2005 р. № 562 з
2005 р. щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, виплачується в розмірі 120 грн.

Вважає дії УПСЗН при призначенні та виплаті позивачу компенсації на
оздоровлення правомірними і просить позивачу у задоволенні позовних вимог відмовити

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи,
судом фактично встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильської АЕС 1 категорії, з 2003 р. - інвалідом 2-ої групи, у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом

2

України „Про статус
та соціальний захист
громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (а.с.5).

Відповідно до
ст. 22 Загальної декларації прав людини, кожна людина, як член суспільства має
право на соціальне забезпечення, здійснення
необхідних для підтримки його гідності, вільного розвитку його особистості,
прав в економічної, соціальної и культурної сферах за допомогою
національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і
ресурсів кожної держави.

Законом України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам другої групи -п'ять мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або
внесенні змін в діючі закони не допускається звуження змісту і об"ему існуючих
прав и свобод.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Постановами Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи»
всупереч Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" установлено
конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі й,
зокрема для інвалідів 2 групи - 26 грн.70 коп. (за грошовою реформою 1996
року), а, починаючи з 2005 р.
в розмірі 120 грн..

Суд оцінює як
безпідставне посилання представника відповідача на те, що Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідні роки виключають
можливість застосування встановлених в цих
Законах розмірів мінімальної заробітної плати для розрахунку щорічної допомоги
на оздоровлення , встановленої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Зі змісту вказаних Законів не вбачається обмежень щодо
можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати, встановленої цими
Законами з метою реалізації норми ст.48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки в них передбачається
обов'язок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих норм
виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету на
відповідні роки. Між тим, з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів №
836, встановлені нею розміри щорічної допомоги на оздоровлення до прийняття
12.07.2005 року постанови Кабінету Міністрів
України „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" за №562, залишалися незмінними, у той
час, як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався
новий державний бюджет.

Статтею 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
передбачена щорічна компенсація на оздоровлення, зокрема інвалідам другої групи у розмірі 5 мінімальних розмірів заробітної плати.
При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Згідно із довідкою від 18.12.2006 р. (а.с.8) відповідач виплатив позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення: за 2003 рік - 20.08.2004 р. у розмірі 26
грн.70 коп., за 2004 рік - 23.04.2005 р.
у розмірі 26 грн.70 коп., встановленому постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 р. № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", за 2005 р. -23.12.2005 р. у розмірі 120 грн., встановленому ПКМУ від 12.07.2005 р.
№ 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Суд вважає вказані дії відповідача не
основаними на законі.

Статтею 89
Законом України "Про Державний бюджет України на 2004 рік"
передбачено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2004 року - 205 грн.

Статтею 83
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів
України" передбачено наступний розмір мінімальної заробітної плати: з 1 квітня
2005 року - 290 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн.

Враховуючи
викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням отриманих позивачем сум - 26грн.70
коп. за 2003 р. і 2004 p., 120 грн. за 2005 р., та розмірів мінімальної заробітної плати на час
виплати йому допомоги (серпень 2004 р. - 205 грн., квітень 2005 р. -290 грн.,
грудень 2005 р. - 332 грн.) - на користь позивача підлягає стягненню - 3961
грн.60 коп. ( за 2003

3

р.
-(205грн.х5)-26,70 Грн.=998,30 + за 2004 р. (290грн.х5)-26,70грн. =
1423,30 грн. + за 2005 р. (332грн.х5) - 120 грн. = 1540 грн. = 3961 грн.60 коп.).

В іншій
частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись
Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст.ст. ст. ст. 60,158 , 159, 160, 161, 162,
163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Торезької
міської ради на користьОСОБА_1недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за
2003,2004,2005 роки в розмірі 3961 грн.60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради судовий збір на користь держави у розмірі
39 грн. 61 коп.

Заяву про апеляційне оскарження постанови може бути подано протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі складання постанови у повному
обсязі - з дня складання у повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подачі заяви
про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження рішення та
апеляційна скарга подаються Донецькому апеляційному адміністративному
суду через Торезький міський суд. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного
суду.

Апеляційна скарга
може бути подана
без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.