Справа № 2а-1362\08
Суддя: Фанда В.П.
Дата ухвалення: 2008-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2а-136208
ПОСТАНОВА

ІМ”ЯМ УКРАЇНИ

16 грудня 2008 року

Хмельницький міськрайонний суд в
складі

головуючого судді Фанди В.П.

при секретарі Швець З.В.

прокурора Романова А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Хмельницького
справу за адміністративним позовом

Хмельницького транспортного
прокурора в інтересах ОСОБА_1 до

управління праці та соціального
захисту населеннявиконкому Хмельницької міської ради

про стягнення одноразової щорічної грошової допомоги

встановив:

У травні 2008 року прокурор
звернувся в інтересах позивачки з позовом та вказав, що позивачка є учасником
війни і має право на пільги і переваги, встановлені законом. Відповідно до
ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" їй щорічно до 5 травня повинна виплачуватись разова грошова
допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Однак, така грошова допомога призначена та виплачувались у 2005-2007 рр. не в повному обсязі. Внаслідок цього не
доплачено одноразову допомогу на загальну суму - 3148,18грн., яку просить
стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги,
просить їх задовольнити. Вважає, що строк звернення до суду пропущено з
поважних причин.

Управління праці повідомлено судом про час і місце слухання справи, але
до суду не направило свого представника, не надало письмове заперечення проти
задоволення позову.

Суд рахує можливим провести розгляд справи у відсутності
представника.

Заслухавши
представника позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка має статус учасника війни,
що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.11.97р. та не оспорюється
сторонами.

Згідно із ст.14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачці має
виплачуватися одноразова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

При нарахуванні та виплаті щорічної одноразової грошової допомоги
позивачці відповідний розрахунок проводився в меншому розмірі з врахуванням
обмежень, встановлених Законами України “Про Державний бюджет України” на
відповідний рік.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти
органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права
і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Також ст.22 Конституції України гарантує, що конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

В ст.19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що
мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі мінімального
споживчого бюджету.

В свою чергу, визначення терміну
мінімального споживчого бюджету встановлено ст.1 Закону України «Про
мінімальний споживчий бюджет», згідно якого - це набір продовольчих і
непродовольчих товарів та послуг у натуральному і вартісному вираженні, що
забезпечує задоволення основних філологічних і соціально-культурних потреб
людини .

Однак, Законами України «Про
Державний бюджет України» на відповідні
роки зупинено дію положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги даній категорії, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю
мету при формуванні показників Державного бюджету.

Приймаючи рішення про можливість
застосування до спірних правовідносин Закону України «Про Державний бюджет
України " на відповідні роки, суд
виходить з приписів ст.8, ч.1 ст.58 Конституції України, ст. 9 КАС України,
практики Європейського Суду (справа “Кечко проти України” від 08.11.2005 р. про
те, що посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов”язань,
судами не повинні прийматися до уваги).

Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня
2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що
відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню
судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні
права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст
та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод
(абз.1 п.19).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи
громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише
у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк).

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-27/2004 від
01.12.04 року, положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік», які обмежували розмір щорічної разової допомоги відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» -
визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), у
зв'язку з тим, що вони суперечать конституційному припису, згідно з яким при
прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України).

На вказаних у рішенні Конституційного Суду України підставах, статті
Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», які зменшують суми
передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічних одноразових виплат, не можуть вважатися підставою
для проведення вказаних виплат у меншому обсязі.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.07 року №6рп07 визнано таким, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), положення ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" за якою у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" даній категорії громадян проводиться у
меншому розмірі.

Пунктом 5 цього Рішення Конституційного Суду України
зазначено, що рішення у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Окрім того,
встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою
статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про
Державний бюджет України, є вичерпним, а
тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг,
компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та не
може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

Отже, встановлення
Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік" і
попередні роки розміру виплат щорічної
разової грошової допомоги даній категорії громадян, виходячи із обсягу
видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету,
обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Залишивши незмінним
зміст права на отримання щорічної разової грошової допомоги, Закон „Про Державний бюджет України 2007 рік”
і попередні роки звузив обсяг цього
права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично
скасував конституційну гарантію забезпечення належних умов існування даної
категорії громадян.

З огляду на
вищевикладене, суд рахує, що при розрахунку суми разової щорічної допомоги
відповідачеві слід було керувався положеннями Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки.

Статтею 17-1
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
встановлено, що виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального
захисту населення через відділення
зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є
пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Вказане слідує і з Типового положення про управління праці
та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та
Севастополі державної адміністрації (затв.
постановою КМ України від 29.09.2000 року № 1498, яке втратило чинність
30.05.07 року) та аналогічного нині діючого положення (затв. Постановою КМ
України від 30.05.07 року №790) відповідно до яких призначення та виплата
соціальної допомоги, встановленої законодавством, покладається саме на
Управління.

З метою
захисту порушеного права позивачки, суд рахує необхідним вийти за межі
заявлених позовних вимог і визнати незаконною відмову відповідача у виплаті
одноразової щорічної грошової допомоги позивачці у розмірі, передбаченому
Законом.

Пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Відповідач не подав до суду клопотання про застосування
строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав до застосування цих вимог.

Розмір
мінімальної пенсії за віком встановлено:

на 2005 рік
законом "Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік"
від 19.04.04 року в розмірі - 332 грн.;

на 2006 рік
законом "Про Державний бюджет
України 2006 рік" в розмірі - 359
грн.;

на 2007 рік
законом „Про державний бюджет на 2007
рік” (в редакції від 01.04.07 року) в
розмірі - 410,06 грн.

Позивачці
одноразова щорічна допомога була виплачена у 2005 та 2006 рр. - по 50 грн. та
у 2007 році - 55 грн., тому стягненню
підлягає - 3148,18 грн.

(332 грн.
х 3 - 50грн. = 946 грн.; 359грн. х 3 -
50грн. = 1027грн.; 410,06 грн. х 3 - 55 грн. = 1175,18 грн.; 946 + 1027
+1175,18 = 3148,18 грн.).

Судові
витрати 81 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись
ст.ст.3ч.1п.15, 9,17,70,104,106,160 КАС України, Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.07 року
№6рп07 суд

постановив:

Позов
задовольнити.

Визнати
неправомірною відмову управління праці та соціального захисту населення у
м.Хмельницькому у виплаті ОСОБА_1
щорічної одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Стягнути з
управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на
користь ОСОБА_1 3148,18 грн. в рахунок
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги за 2005- 2007 роки та на
користь держави судові витрати 81 грн..

Заява про
апеляційне оскарження постанови суду
першої інстанції подається до
Хмельницького міськрайонного суду протягом 10 днів з дня проголошення
постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження через Хмельницький міськрайонний суд до
Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя