Справа № 2«а»-722008
Суддя: Суханова А.В.
Дата ухвалення: 2008-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2 «а»-72
П О С Т А Н О В А

І м е н е
м У к р а ї н и

07
листопада 2008 року Центрально-Міський районний суд м. Макіївки Донецької
області у складі:

головуючого судді Сухановій А.В.

при
секретарях Юнусовій
Е.Ф., Шалпегіній О.Л.,

розглянув
у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Макіївці адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради, третя особа
- Управління Пенсійного фонду України у Центрально-Міському районі м. Макіївки
про визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманої щорічної грошової
допомоги, та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В проваджені суду знаходиться адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної
адміністрації Макіївської міської ради, третя особа - Управління Пенсійного
фонду України у Центрально-Міському районі м. Макіївки про визнання дій неправомірними,
стягнення недоотриманої щорічної грошової допомоги, та відшкодування моральної
шкоди.

Представник позивача - ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності, посвідченої
нотаріусом, у судовому засіданні доповнила заявлені позовні вимогиОСОБА_1та пояснила,
що її мати -ОСОБА_1перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального
захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської
ради як учасник війни, але фактично має статус жертви нацистських переслідувань
відповідно до ст. 6-1 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”,
так як у 1942 році була вивезена у Німеччину, де примусово утримувалась та
працювала у трудовому таборі м. Беренбург. Згідно з вимогами законодавства
позивач має право на доплату до пенсії у розмірі 25 % прожиткового мінімуму,
яку не отримує. Стосовно встановлених виплат як учаснику війни до 9
травня,ОСОБА_1їх отримує не у повному обсязі. Просила суд зобов'язати
відповідача встановитиОСОБА_1статус жертви нацистських переслідувань відповідно
до ст. 6-1 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань” з 2000 року,
стягнути недоотриману суму щорічної разової грошової допомоги до 9 травня за
2004, 2005, 2006, 2007 та 2008 року у розмірі
8372,25 грн., як жертві нацистських переслідувань, суму щомісячних
доплат до пенсії у розмірі 25 % прожиткового мінімуму з січня по жовтень 2008
р. 1199,25 грн., оскільки вважає, що УПФ України не проводить доплату з вини УПТЗН. Також просила стягнути з
відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 100000 грн.
отримувати посвідчення жертви нацистських переслідувань не бажає, так як статус встановлюється з
лютого 2008 року , а не з 2000 року.

Представник відповідача - Остроушко Т.М., що діє на підставі довіреності у
судовому засіданні позовні вимогиОСОБА_1не визнала та пояснила, що позивач
перебуває на обліку в управлінні з 01.01.2004 р. Одержує пенсію за віком. До
07.02.2008 р. вона мала статус учасника війни. У 2006-2007 р. мала право на
отримання грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”. Щорічна разова грошова допомога до Дня
Перемоги проведена позивачу у 2006 році відповідно до ст. 30 Закону України
“Про державний бюджет України на 2006 рік” у розмірі 50 грн., у 2007 році відповідно
до ст. 29 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” у розмірі
55 грн. На підставі звернення позивача від 08.02.2008 р. та рішення комісії,
останній було змінено статус з “учасник війни” на “жертви нацистських
переслідувань” відповідно до п. 6-3 Закону України “Про жертви нацистських
переслідувань”, було виготовлено нове посвідчення. Але,ОСОБА_1не отримала
вказане посвідчення, а користувалась посвідченням учасника війни. Тому всі
виплати їй були проведені на підставі Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”. Вважає, що дії відповідача є
правомірними, а вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди
необґрунтовані. Просила суд у задоволені адміністративного позовуОСОБА_1про
стягнення недоотриманої виплат відповідно до Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та Закону України “Про жертви
нацистських переслідувань” за 2006-2008 р.р., встановлення статусу “жертви
нацистських переслідувань” та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Представник відповідача - Іноземцева Г.В., що діє на підставі довіреності у
судовому засіданні позовні вимогиОСОБА_1не визнала та пояснила, що раніше,
особи, що були примусово вивезені до Німеччини для роботи мали статус учасника
війни та користувались правами, встановленими Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. 01.01.2006 р. набрала
чинності відповідна норма Закону України “Про жертви нацистських
переслідувань”. Особи, що мали бажання змінити свій статус з учасника війни на
жертву нацистських переслідувань повинен звернутись до відповідного Управління праці та соціального захисту
населення. Автоматично вказаний статус змінений не може бути. 07.02.2008 до них
звернулась ОСОБА_2 у інтересахОСОБА_1Рішенням комісій останній було встановлено
статус жертви нацистських переслідувань, у зв'язку з тим, що вона знаходилась у
трудовому таборі Німеччини. У встановлені статусу відповідно до ст. 6-1 Закону
України “Про жертви нацистських переслідувань”, позивачеві було відмовлено з
тих, підстав, що вона була вивезена у неповнолітньому віці, але утримувалась не
у концентраційному таборі, а в трудовому. У ст. 1 вказаного закону чітко
визначено поняття “інші місця примусового утримання” і робота на підприємствах, сільськогосподарські
роботи не відносяться до місць примусового утримання. Після винесення
відповідного рішенняОСОБА_1не отримала посвідчення жертви нацистських
переслідувань, а користувалась посвідченням учасника війни. Як наслідок, всі
виплати їй були проведені як учаснику війни на підставі Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” без права на будь-які
доплати. У зв'язку з тим, що вказане посвідчення не було надано позивачем
відповідному управлінню пенсійного фонду, виплата щорічної допомоги до 9
травня, як особі, що має статус учасника війни. Розмір вказаних виплат був
визначений Законом України “Про державний бюджет” залежно від фінансових
можливостей держави. Стосовно моральної шкоди вважає, що управління діяло у межах
закону і вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими. Просила суд у
задоволені адміністративного позовуОСОБА_1про стягнення недоотриманої виплат
відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” та Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”
за 2006-2008 р.р., встановлення статусу “жертви нацистських переслідувань” та
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Представник відповідача - Кліманова І.Є., що діє на підставі довіреності у
судовому засіданні позовні вимогиОСОБА_1не визнала та пояснила, що 07.02.2008
р. до управління звернулась ОСОБА_2, що діяла за дорученням у інтересах своєї
матеріОСОБА_1ОСОБА_2 власноручно написала заяву про встановлення позивачеві
статусу жертви нацистських переслідувань. Також ОСОБА_2 надала необхідні
документи: копію паспорта та ідентифікаційного коду позивача, довідку з місця
проживання, оригінал довідки з архіву Дніпропетровської області. Після того, як
ОСОБА_2 було оголошено рішення комісії, вона відмовилась отримувати посвідчення
жертви нацистських переслідувань на ім'я позивача та покинула приміщення
управління.

Представник третьої особи - Управління Пенсійного фонду України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки до судового засідання не з'явився, про
слухання справи був повідомлений у
встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що
позовОСОБА_1підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, 1925 року народження
зареєстрована в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають
право на пільги в Центрально-Міському
управлінні праці та соціального захисту населення Макіївської міської ради як особа, яка має
статус учасника війни.

Згідно з довідкою Державного архіву Дніпропетровської області № П-613 від
11.01.1994 р. позивача під час великої вітчизняної війни 06.06.1942 року з
тимчасово окупованої території с. Нова Дача Павлоградського району
Дніпропетровської області було інтерновано в Німеччину, де працювала і м.
Еренбург на авіазаводі прибиральницею. Звільнена 16.04.1945 р. (а.с. 51).

У статті 1 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань” визначені
терміни і поняття, які вживаються у Законі. Також чітко визначено поняття “інші
місця примусового тримання та місця примусових робіт”, передбачений їх
вичерпний перелік. Враховуючи те, що робота на фабриках, заводах, шахтах,
сільськогосподарських роботах не відноситься до місць примусового утримання та
примусових робіт, визначених ст. 1 Закону України “Про жертви нацистських
переслідувань ”, громадянам насильно вивезеним до Німеччини на примусові роботи
підстав для встановлення статусу жертви нацистських переслідувань, відповідно
до вимог ст. 6-1 вказаного закону немає. Статус встановлюється відповідно до
ст. 6-3 Закону при наявності підтверджуючих документів щодо факту насильного
вивезення до Німеччини на примусові роботи.

Таким чином позивач відповідно до ст. 6-3 Закону України “Про жертви
нацистських переслідувань”, яка набрала чинності з 01.01.2006 року, належить до числа жертв нацистських
переслідувань, як особа, що була насильно вивезена на примусові роботи на
територію Німеччини і має право на пільги встановлені цією статтею.

Вимогами ст. 6-3 вищезазначеного Закону не передбачена щомісячна доплата до пенсії у
розмірі 25 % прожиткового мінімуму. Крім того,
доплата до пенсії за віком особам, які мають статус жертва нацистських
переслідувань не входить до компетенції
УПТСЗН, а здійснюється Управлінням Пенсійного Фонду України.

На підставі викладеного, суд вважає вимогиОСОБА_1щодо стягнення щорічної
разової допомоги до 5 травня за 2004 р., 2005 р., 2006 р., 2007 р. як особі, що
має статус жертви нацистських переслідувань та вимоги про встановлення і
стягнення підвищення пенсії за віком у розмірі 25 % від прожиткового мінімуму
необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Положеннями ч. 3 ст. 6-3 Закону України “Про жертви нацистських
переслідувань” у редакції Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI передбачена
щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі, який визначається
Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом
про Державний бюджет України. Але вказані зімни до Закону України “Про жертви
нацистських переслідувань” визнано такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 р.

Вимогами ч. 3 ст. 6-3 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”
в редакції від 09.07.2007 р. була встановлена щорічна до 5 травня особам,
зазначеним у цій статті, які нагороджені орденами і медалями колишнього Союзу
РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога в розмірі чотирьох
мінімальних пенсій за віком, іншим особам, зазначеним у цій статті, - у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком. Зупинення дії частини третьої статті 6-3 на
2007 рік, передбачене пунктом 13 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р. №
489-V, визнано
таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007.

Відповідно до Порядку виготовлення та видачі посвідчень жертвам нацистських
переслідувань затвердженого Постановою КМУ № 1467 від 27.09 2000 року зі
змінами та доповненнями внесеними Постановами КМУ від 2.04.2004року № 736, від
11.05.2006 року № 639, від 2.04.2004 року № 871 посвідчення видаються на
підставі письмової заяви та довідки, виданої органами служби безпеки,
державними архівами, архівами МВС.

Заява та довідка Державного архіву Днепропетроввської області щодо
находження на примусових роботах у Німеччині була надана УПТСЗН 7лютого 2008
року.

Рішення комісією про встановлення позивачеві вказаного статусу було
прийнято на підставі звернення та довідки Державного архіву Днепропетроввської
області щодо находження на примусових роботах у Німеччині наданоїОСОБА_1до
Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної
адміністрації Макіївської міської ради від 07.02.2008 р. (а.с. 50-54).

Таким чином,ОСОБА_1має пільги
встановлені ст. 6-3 Закону України « Про жертви нацистських переслідувань» з 07.02.2008 року і її вимоги в частині
встановлення їй статусу жертви
нацистських переслідувань з 2000 року є безпідставними.

На підставі викладеного позивач відповідно до вимог Закону України “Про жертви нацистських переслідувань” має
право на отримання разової грошової допомоги до Дня Перемоги у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком.

Але, вказані виплати були здійснені відповідачем у розмірі, передбаченому
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 р. № 183 “Про розміри
разової грошової допомоги, що виплачується у 2008 році відповідно до вимог
Законів України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
ФактичноОСОБА_1 17.04.2008 р. отримала 65 грн.

З огляду на наведене, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови позивачу
в виплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2008 рік, в
розмірах, встановлених Законом України
“Про жертви нацистських переслідувань” є неправомірними.

Визначаючи розмір допомоги, який відповідно до закону підлягає виплаті
позивачу, суд виходить з того, що мінімальний розмір пенсії за віком станом на
01.04.2008 рік складав 481 грн. Таким чином, розмір щорічної разової грошової
допомоги до 05 травня за 2008 рік, який повинен бути виплачений позивачеві
складає: 481 грн. х 3 = 1443 грн. Тобто недоплачена сума допомогиОСОБА_1за 2008
рік складає 1443 грн. - 65 грн. = 1378 грн. Вказана сума підлягає стягненню на
користь позивача.

Виходячи з наведеного суд приходить до переконання, що вимоги про стягнення
моральної шкоди задоволенню не підлягають, так як суперечать діючому
законодавству.

Керуючись Законом України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, Законом України “Про
жертви нацистських переслідувань”, 1167 ЦК України, ст. ст. 5-15, 159-163,
185-186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту
населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради
про відмову ОСОБА_1у виплаті щорічної разової допомоги до 05 травня за 2008 рік
в розмірах, встановлених ст. 6-3 Закону України “Про жертви нацистських
переслідувань”.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради за рахунок
коштів державного бюджету України недоотримані суми щорічної разової допомоги
до 05 травня за 2008 рік на користь ОСОБА_1 в розмірі 1378 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1про встановлення статусу
жертви нацистських переслідувань з 2000 р., стягнення щорічної разової допомоги
до 5 травня за 2004 р., 2005 р., 2006 р., 2007 р. як жертви нацистських
переслідувань, стягнення щомісячної доплати до пенсії у розмірі 25 %
прожиткового мінімуму та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького
Апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, шляхом подачі
протягом десяти днів з дня її проголошення, заяви про апеляційне оскарження та
подання протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанову надруковано у нарадчій кімнаті у 1-ому
примірнику.

Суддя