Справа № 2а-454/07
Суддя: Кравчук Т.С.
Дата ухвалення: 2007-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2а-454/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої - судді Кравчук
Т.С., при секретарі - Лахматовій С.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за
адміністративним позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Приморському районі м.Одеси до Територіального управління державного нагляду
охорони праці в Одеській області, Малого приватного підприємства
«Експрес-сервіс», Дочірнього підприємства «Гамбург порт консалтінг Україна» за
участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1про визнання недійсними акту
про нещасний випадок, пов'язаного з виробництвом, та акту розслідування
нещасного випадку, -

ВСТАНОВИВ:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Приморському районі м.Одеси (далі -
Фонд) звернулося до суду з позовом до Територіального управління державного
нагляду охорони праці в Одеській області (далі - Управління), Підприємства з
іноземним капіталом «Фріц Компаніз Україна» (далі - ПІК «Фріц Компаніз
Україна»), Малого приватного підприємства «Експрес-сервіс» (далі - МПП «Експрес-сервіс»),
Дочірнього підприємства «Гамбург порт консалтінг Україна» (далі - ДП «ГПК
Україна») за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2. про визнання
недійсними акту №1 про нещасний випадок від 27.09.2006 року, пов'язаного з
виробництвом, та акту розслідування нещасного випадку від 27.09.2006 року.

Позивач
вважає недійсним наведені акти з причин того, що ОСОБА_1, який загинув 27.02.2004 року на території другого
причалу ДП «Одеський морський торговельний порт», де знаходився склад ДП «ГПК
Україна», не укладав трудовий договір з роботодавцем, зокрема ні з ПІК «Фріц
Компаніз Україна», ні з МПП «Експрес-сервіс», в штаті цих підприємств не
перебував, страхові внески за нього не сплачувалися. При цьому позивач
зазначив, що члени комісії по складанню оскаржуваних актів, а саме представник
Фонду Мельникова В.В. та представник ДП «ГПК Україна» Суходольський Б.М.
виклали свою окрему думку, не погодившись з обставинами, викладеними в актах.

У
судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав до нього
уточнення щодо відповідачів, виключивши з їх складу ПІК «Фріц Компаніз Україна»
з причин ліквідації, що підтверджується довідкою про зняття його з обліку з
02.09.2005 року в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Україні та довідкою Головного
управління статистики в Одеській області №01-02-11-3003 від 14.12.2005 року про
виключення ПІК «Фріц Компаніз Україна» з Єдиного державного реєстру підприємств
та організацій України.

Позивач
просить задовольнити позов, обґрунтовуючи позовні вимоги положеннями ст.2
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» (надалі -Закон), згідно якої дія цього Закону
поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на
підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та
господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності. Крім того, одним з основних принципів, наведених в статті 5
наведеного Закону, є обов'язковість сплати страхувальником страхових внесків.

Представник
позивача зазначив, що згідно п.1 Порядку розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1112 від 25.09.2004 року
(далі - Порядок), згідно якого були складені оскаржувані акти, цей порядок
визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в
установах та організаціях незалежно від форми власності, виду

економічної
діяльності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах чи
у фізичних осіб - підприємців, які відповідно до законодавства використовують
найману працю, а також тих, що сталися з особами, які забезпечують себе роботою
самостійно, за умови добровільної сплати ними внесків на державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

При
цьому представник позивача вважає, загиблий ОСОБА_2обровільно не сплачував внески на державне соціальне
страхування та не перебував у трудових відносинах з будь-якими підприємствами,
які б сплачували за нього внески.

Представник
відповідача Управління позов Фонду не визнав, просить у позові відмовити,
посилаючись на те, що факт нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
який пов'язаний з виробництвом, не може бути оскаржений Фондом, так як згідно
ст.55 Закону передбачено право виконавчих органів Фонду звертатися до суду за
вирішенням спорів щодо сум страхових внесків, розміру шкоди та прав на
відшкодування, накладення штрафів та інших питань. За таких мотивів оскаржувані
акти щодо ОСОБА_2не
зачіпають і не порушують права Фонду, що позбавляє його права на звернення до
суду.

Представник
відповідача ДП «ГПК Україна» не заперечує проти заявлених позовних вимог Фонду,
мотивуючи свої доводи зауваженнями членів комісії при складані ними
оскаржуваних актів, викладеними у формі окремої думки.

Представник
відповідача МПП «Експрес-сервіс» позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_2. не був
прийнятий на роботу згідно штатного розкладу, проте він разом з експедитором
ОСОБА_3. виконував експедиторські послуги, підписував документи на отримання
контейнерів, передавав документи для оформлення вантажу в митні органи, тобто
виконував завдання підприємства, тому його загибель є нещасним випадком на
виробництві.

Представник
третьої особи позов не визнав, просить відмовити у задоволені позову, вважає,
що Фонд своїми діями щодо оскарження актів затягує виплати дружині загиблого та
його сину. Представник третьої особи зазначив, що ОСОБА_2. працював на МПП
«Експрес-сервіс» експедитором, щомісячно отримував заробітну плату у розмірі
1066 гривен, що спростовує доводи Фонду відсутності трудових відносин між
загиблим та МПП «Експрес-сервіс».

Проаналізувавши
матеріали справи, пояснення сторін та їх представників, вимоги чинного
законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що 27 вересня 2006 року складено Акт №1 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, щодо ОСОБА_2 1981
року народження. Даний акт підписаний усіма членами комісії та затверджено
начальником Територіального Управління державного нагляду охорони праці в
Одеській області 28 вересня 2006 року.

27
вересня 2006 року складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку,
який стався 27 лютого 2004 року в період з 3 годин до 7 годин на території ДП
«Гамбург порт консалтінг Україна». Даний акт підписаний усіма членами комісії
та затверджено начальником Територіального Управління державного нагляду
охорони праці в Одеській області 28 вересня 2006 року.

Як
вбачається з вищенаведених актів загиблий ОСОБА_2.
працював експедитором МПП «Експрес-сервіс» і в день загибелі 27 лютого 2004
року під час проведення вантажно-розвантажувальних робіт на контейнерному
терміналі ПІК «Фріц Компаніз Україна», що знаходиться на території ДП «Одеський
морський торговельний порт», надавав експедиторські послуги ПІК «Фріц Компаніз
Україна» за дорученням МПП «Експрес-сервіс», на якому працював експедитором.

Суд не
приймає до уваги доводи Фонду щодо відсутності трудових відносин між ОСОБА_2.
та МПП «Експрес-сервіс», оскільки наявні в матеріалах справи докази та
встановлені на їх підставі обставини справи підтверджують, що ОСОБА_2. з жовтня 2003
року по лютий 2004 року перебував у фактичних трудових відносинах з МПП
«Експрес-сервіс», в його обов'язки входила організація завантаження контейнерів
на автотранспорт МПП «Експрес-сервіс», зокрема за дорученнями інших суб'єктів
господарювання, в даному випадку - ПІК «Фріц Компаніз Україна». При цьому
загиблий був ознайомлений з правилами

безпеки знаходження на
території ДП «Одеський морський
торговельний порт», зробивши про
це відмітку на інструкції щодо охорони праці.

Дані
факти, викладені в оскаржуваних Фондом актах, підтверджуються проведеною
перевіркою Чорноморської транспортної прокуратури та представником МПП
«Експрес-сервіс».

У
відповідності з положеннями ст.24 КЗпП України трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника
фактично було допущено до роботи.

Згідно
пункту 2 Порядку, на який Фонд посилається як на одне з обґрунтувань своїх
позовних вимог, передбачено, що дія Порядку поширюється, зокрема, на осіб, у
тому числі іноземців та осіб без громадянства, які відповідно до законодавства
уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт) або фактично були допущені до
роботи в інтересах підприємства.

Крім
того, згідно частини 1 ст.10 Закону для страхування від нещасного випадку на
виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування здійснюється в
безособовій формі. Всі особи, перелічені у статті 8 цього Закону, зокрема,
особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), вважаються
застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного
виконання страхувальниками своїх зобов'язань щодо сплати страхових внесків.

З огляду
на викладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_2.
фактично був допущений до роботи в інтересах МПП «Експрес-сервіс»,
перебував з МПП «Експрес-сервіс» у трудових відносинах, нещасний випадок з ним
стався на виробництві. З цього випливає, що на ОСОБА_2поширюються положення
чинного трудового законодавства України, зокрема КЗпП України, Порядку
розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і
аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
№1112 від 25.09.2004 року, та Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Щодо
доводів Фонду відносно порушення його законних прав та інтересів шляхом
складання оскаржуваних ним акту про нещасний випадок, пов'язаного з
виробництвом, та акту розслідування нещасного випадку, суд виходить з
наступного.

Відповідно
до частини 6 статті 13 Закону факт нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом
Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Питання
розслідування нещасного випадку на виробництві згідно з Законом України «Про
охорону праці» відноситься до сфери організації здорових і безпечних умов праці
на підприємстві, а не до сфери регулювання питань соціального страхування від
нещасних випадків.

Статтею
55 Закону передбачено право виконавчих органів Фонду звертатися до суду за
вирішенням спорів щодо сум страхових внесків, розміру шкоди та прав на
відшкодування, накладення штрафів та з інших питань, але факт нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, який пов'язаний з виробництвом, та
професійного захворювання, який пов'язаний з виробництвом, не може бути
оскаржений Фондом (його регіональними відділеннями).

Порядок
розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і
аварій на виробництві не містить норм, які б надавали права робочим органам
Фонду на оскарження актів, зокрема тих, що є предметом розгляду даної справи.

Відповідно
до п.59 Порядку право на оскарження змісту актів мають роботодавці, потерпілий
або члени його сім'ї чи особа, яка представляє його інтереси. Зазначений
перелік є вичерпним, розширеному трактуванню не підлягає, тому Фонд не належить
до числа осіб, яким надано право оспорювати зміст актів щодо ОСОБА_2

Пункт 58
Порядку передбачає, що у разі надходження скарги або незгоди з висновками
спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку керівник
Держнаглядохоронпраці або його територіального органу з метою забезпечення
об'єктивності спеціального розслідування має право призначити повторне
(додаткове) спеціальне розслідування такого випадку спеціальною комісією в
іншому складі і за результатами її роботи скасувати висновки попередньої
спеціальної комісії. Таким чином,
законодавством визначено

конкретний
механізм щодо оскарження обставин та причин нещасного
випадку.

З огляду
на викладене суд дійшов висновку, що у Фонду не має достатніх правових підстав
для задоволення позовних вимог, а оскаржувані ним акт №1 про нещасний випадок
від 27.09.2006 року, пов'язаний з виробництвом, та акт розслідування нещасного
випадку від 27.09.2006 року, складені правомочною на те комісією у
відповідності з чинним законодавством та відповідають дійсним обставинам щодо
нещасного випадку на виробництві відносно ОСОБА_2 1981
року народження.

Керуючись
ст.24 КЗпП України, ст.ст.8, 10, 13, 55 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», п.п.2, 58, 59
Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1112 від 25.09.2004 року,
ст.ст.3, 17, 71 94, 162, 163, 167, 256 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволені позову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Приморському районі м.Одеси до
Територіального управління державного нагляду охорони праці в Одеській області,
Малого приватного підприємства «Експрес-сервіс», Дочірнього підприємства
«Гамбург порт консалтінг Україна» за участю третьої особи на стороні
відповідача ОСОБА_1про визнання недійсними акту про нещасний випадок,
пов'язаного з виробництвом, та акту розслідування нещасного випадку - відмовити.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.