Справа № 2а-242/08
Суддя: Панасюк С.Л.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-242/08
м. Ковель 15
міськрайонний суд під головуванням
судді Панасюка
секретаря Віндюк Н.І.
позивача ОСОБА_1
позивача ОСОБА_2
відповідача Чирук Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до Служби громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Ковельського МВ УМВС України у Волинській області про
визнання протиправним рішення і його скасування,
звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб Ковельського МВ УМВС України у Волинській області
про визнання протиправним і скасування рішення про його видворення за межі
України та заборону подальшого в'їзду в Україну.
обгрунтовані тим, що позивач, громадянин Республіки Узбекистан, на законних
підставах тимчасово перебуває в Україні. Рішенням начальника СГІРФО Ковельського
МВ УМВС України у Волинській області № 9/885 від 03 вересня 2008 року його
видворено за межі України і зобов'язано покинути територію України до 13
вересня 2008 року. Крім цього, позивачу цим же рішенням заборонено подальший
в'їзд в Україну строком на один рік. Позивач вважає, що вказаним рішеннням
порушені його права, оскільки він не вчиняв на території України протиправних
дій, які могли б бути підставою для його видворення та заборони подальшого
в'їзду. На території України перебуває його малолітній син, який навчається у
школі, а також матір дитини, яка є підприємцем, і вказане рішення фактично на
тривалий час позбавляє його право на спілкування з ними, перешкоджатиме
виконанню його обов'язку утримувати і виховувати дитину. До того ж, позивача не
було повідомлено про час і дату розгляду питання про його видворення, не роз
'яснено право на захист, не надано будь-якої інформації щодо підстав його
видворення. Просить зазначене рішенння визнати протиправним та його скасувати.
відповідача позов не визнала повністю, заперечує проти його задоволення,
вважаючи дії відповідача правомірними.
задовольнити повністю.
громадянин Республіки Узбекистан, на законних підставах тимчасово перебуває в
Україні, що не заперечено відповідачем.
Рішенням начальника СГІРФО Ковельського МВ УМВС України у
Волинській області № 9/885 від 03 вересня 2008 року його видворено за межі
України і зобов'язано покинути територію України до 13 вересня 2008 року. Крім
цього, позивачу цим же рішенням заборонено подальший в'їзд в Україну строком на
один рік.

Статтею 1
Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (дата
ратифікації: 17.07.97 р., дата набуття чинності: 01.12.99 р.)(далі -
Конвенції)передбачено процедурні гарантії, що стосуються вислання іноземців, а
саме:

1. Іноземець,
який законно проживає на території держави, не може бути висланий за її межі
інакше ніж на виконання рішення, прийнятого відповідно до закону, і повинен
мати можливість:

a) наведення
доводів проти свого вислання;

b) перегляду
своєї справи; і

c) представлення
з цією метою перед компетентним органом або перед особою чи особами,
призначеними цим органом.

2. Іноземець
може бути висланий ще до того, як він здійснив свої права, передбачені в
підпунктах "a", "b" та "c" пункту 1 цієї статті,
коли таке вислання є необхідним в інтересах публічного порядку або ґрунтується
на міркуваннях національної безпеки.

Згідно ч.2 ст.71
КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не
довів, що він надав позивачу можливість навести доводи проти свого вислання
(видворення). Із змісту рішення про видворення цього не видно, не представлено
також доказів того, що вказане рішення було вручене позивачу в перекладі на
мову, якою він володіє, відповідач обмежився лише тим, що через два дні після
прийняття рішення відібрав у позивача розписку, якою той підтвердив, що йому
було повідомлено про видворення (без зазначення підстав такого рішення), а
також зобов'язався у встановлений термін залишити територію України.

З наведеного
слідує висновок, що відповідач і не прагнув забезпечити здійснення передбачених
вище прав позивача, прийняв рішення про видворення, не поцікавившись можливими
доводами позивача проти такого рішення, не вручив позивачу вказане рішення у
формі, доступній для його сприйняття, а метою відібрання названої розписки є не
підтвердження дотримання прав позивача, а забезпечення виконання рішення про
видворення.

З огляду на
наведені у рішенні підстави видворення, а саме, вчинення позивачем
адміністративних правопорушень - появи в громадських місцях у п'яному вигляді
(ч.1 ст.178 КпАП України), за яке позивач дістав попередження, керування
транспортним засобом без посвідчення водія у стані сп'яніння (ч.1 ст.126, ч.1
ст.130 КпАП України), за які на позивача накладені штрафи у розмірі,
відповідно, 68 грн. та 340 грн., то ці підстави ніяким чином не можуть зумовити
таку надмірну та непропорційну реакцію як безумовне, без здійснення
передбачених вище прав, видворення з території України та ще й з забороною
подальшого в'їзду в Україну строком на один рік.

Згідно ч.1 ст.32
Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»
іноземець та особа без громадянства, які вчинили злочин або адміністративне
правопорушення, після відбуття призначеного йому покарання чи виконання
адміністративного стягнення може бути видворений за межі України. За рішенням
органу внутрішніх справ видворення іноземця та особи без громадянства за межі
України може супроводжуватися забороною подальшого в'їзду в Україну строком до
п'яти років.

Таким чином,
передбачені вказаними нормами санкції не є обов'язковим наслідком вчинення
правопорушень, вони лише можуть настати.

Зазначена
конструкція вказаних норм, якщо розглядати її з точки зору пріоритету
забезпечення прав людини, зобов'язує державний орган при прийнятті рішення про
видворення та заборону подальшого в'їзду керуватися не довільним розсудом, а
обрати таке рішення, щоб ущемлення прав особи виглядало необхідним,
пропорційним і виваженим, таким, без якого неможливо обійтися.

Недотримання цих
вимог веде до порушення прав людини.

Вчинені
позивачем адміністративні правопорушення безумовно посягають на публічний
порядок, однак, ступінь цього посягання аж ніяк не може переважити передбачене
ст.8 Конвенції право позивача на повагу до свого сімейного життя, передбачене
ч.3 ст.4 Сімейного Кодексу України право позивача на проживання в сім'ї (особа
може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку,
встановлених законом), передбачене ст.ст.151, 153 цього ж Кодексу право
позивача на особисте виховання дитини, його право на спілкування з дитиною.

Згідно ч.2 ст.18
Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»
іноземці та особи без громадянства мають рівні з громадянами України права і
обов'язки у шлюбних і сімейних відносинах.

Та обставина, що
позивач має малолітню дитину, яка проживає і навчається в Україні, а також та
обставина, що мати дитини також проживає в Україні і займається підприємницькою
діяльністю, підтверджується паспортом позивача, паспортом матері дитини,
довідкою загальноосвітньої школи І - ІІІ ступеня № 5 м. Ковеля, свідоцтвом про
народження дитини, свідоцтвом про відповідність особи зображенню на
фотографічному відбитку, свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця, патентом на зайняття підприємницькою діяльністю і існування
цих обставин не спростоване відповідачем.

Як видно з
постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за появу
в громадських місцях у п'яному вигляді він дістав лише попередження, за
керування транспортним засобом без посвідчення водія у стані сп'яніння -
штрафи, які відразу ж сплатив. У постанові судді про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності зазначено, що він напередодні випив пиво,
тобто у справі були відсутні докази середнього або важкого ступеня сп'яніння,
щиро розкаявся у вчиненому, що суддя сприйняв як пом'якшуючу обставину.

Зазначені
обставини значно знижують ступінь посягання на публічний порядок, що безумовно
мало бути враховано відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення.

Таким чином,
відповідач не дотримав передбачених міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, процедурних гарантій, що
стосуються вислання іноземців, зокрема, не забезпечив позивачу можливості
навести доводи проти свого вислання, які існували і заслуговували на увагу, не
врахував ступінь посягання на публічний порядок правопорушень, вчинених
позивачем, застосував нерозмірні щодо цих правопорушень санкції, а отже,
порушив права позивача.

Суд визнає
обгрунтованим обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав і вважає, що
для їх відновлення необхідно і достатньо визнати протиправним оспорюване
рішення та скасувати його.

Керуючись ст.
11, 71, 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі статті 1 Протоколу № 7 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод, ст.8 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ч.2 ст.18, ч.1 ст.32 Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства», ч.3 ст.4, ст.ст.151, 153 Сімейного Кодексу
України, суд

п о с т а н о в
и в :

Позов ОСОБА_1 до
Служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ковельського МВ
УМВС України у Волинській області про визнання протиправним рішення і його
скасування задовольнити повністю.

Визнати
протиправним і скасувати рішення начальника Служби громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Ковельського міськрайонного відділу Управління
Міністерства внутрішніх органів у Волинській області № 9/885 від 03 вересня
2008 року про видворення за межі України громадянини Республіки Узбекистан
ОСОБА_1 та заборону йому подальшого в'їзду на територію України строком на 1
(один) рік.

Присудити з
Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в
сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова суду
може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через
Ковельський міськрайонний суд в такому порядку:

заяву про
апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів з
дня складення постанови у повному обсязі;

апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Постанова суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк,
постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

ГОЛОВУЮЧИЙ С.Л.
ПАНАСЮК