Справа № 2а-80/08
Суддя: Стратейчук Л.З.
Дата ухвалення: 2008-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-80/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2008 року Центрально-Міський районний суд м. Макіївки у складі:

головуючого судді
Стратейчук Л.З.

при
секретарі
Торолашвілі О.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту
населення Центрально-Міського району м. Макіївки про стягнення одноразової компенсації,

В С Т А Н О В И
В:

Позивач
просить
стягнути з відповідача
недоплачену частину різниці у
компенсаціях, яка виплачується при встановленні інвалідності вищої групи, вказуючи, що є учасником ліквідації наслідків
на Чорнобильській АЕС і перебуває на обліку у відповідача, мав третю групу
інвалідності і у 2006 році був визнаний інвалідом 2 групи. При встановленні інвалідності вищої
групи відповідач йому виплатив компенсацію у сумі 94.80 грн, у той час як
згідно ст.. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” повинні були сплатити одноразову допомогу у розмірі 15 мінімальних
заробітних плат. Недоплачена частина різниці між компенсаціями за його
підрахунками складає 5905.20 коп. Дії відповідача щодо виплати різниці між
компенсаціями при встановленні інвалідності вищої групи у розмірі, визначеному
відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року просив визнати
неправомірними і стягнути на свою користь 5905.20 грн.

У
судовому засіданні позивач підтримав
свої вимоги и пояснив, що перебуває на
обліку в установі від подача як особа, що постраждала в наслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, мав інвалідність 3 групи, за висновком МСЕК від 24.07.2006
року йому встановлена 2 група інвалідності.
27.12.2006 року він отримав різницю у компенсаціях при встановленні
другої групи інвалідності після 3 групи у розмірі 94.80 грн, у той час як
відповідач був повинний виплатити 15 мінімальних заробітних плат одноразово, що
становить 6000 грн, виходячи з мінімальної заробітної плати
400 грн, що була встановлена з 01.12.2006 року і діяла на момент виплати.

Представник
відповідача ОСОБА_2, яка діяла за
довіреністю, позов не визнала і пояснила суду, що дійсно позивач знаходиться на обліку у відповідача, як
інвалід 2 групи, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС, і згідно Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” має право на отримання
різниці між компенсаціями при встановленні 2 групи інвалідності у розмірі 15
мінімальних заробітних плат.
Фінансування витрат громадянам,
які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, здійснюється за рахунок державного
бюджету. Конституцією України
встановлено, що виключно Законом
про держбюджет визначаються будь-які
витрати держави на загальнодержавні
потреби, розмір та цільове використання витрат. Оскільки державою виділяється конкретна
сума на виплату допомоги, яка передбачена з урахування положень постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року - розмір компенсації при
переході з 3 на 2 групу інвалідності становить 94.80 грн, дана сума була виплачена ОСОБА_1 29.12.2006
року і вважає, що відповідач вірно
виплатив позивачеві компенсацію
різниці у розмірі одноразової допомоги при встановленні інвалідності
вищої групи.

Вислухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача як постраждалий в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС та відноситься до першої категорії таких осіб (а.с.19), за висновком
МСЕК від 24.07.2006 року ОСОБА_1 визнаний інвалідом 2
групи(а.с.4), відповідачем проведена
доплата одноразової грошової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності
в сумі 94.80 грн 27.12.2006 року (а.с.18).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 48 ч.1,2,3 Закону України
“Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” при
встановленні другої групи інвалідності учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС
виплачується одноразова компенсація - 45 мінімальних заробітних плат, при
встановленні третьої групи інвалідності - 30 мінімальних заробітних плат, у
разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у
компенсаціях, виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася
на момент встановлення інвалідності.

Зазначений закон не містив обмежень
щодо застосування ст. 48 Закону № 796-ХІІ в частині виплати різниці між
компенсаціями при встановленні інвалідності вищої групи на час виникнення
спору.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму верховного Суду України від 1 листопаду
1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя
щодо необхідності оцінки нормативно-правових
актів будь-якого державного чи іншого органу на предмет їх
відповідальності як Конституції України,
так і закону, визначено, що у випадку встановлення судом невідповідності чи
суперечності нормативно-правового акту, який підлягав застосуванню, законові,
суд зобов'язаний застосовувати закон, що регулює ці правовідносини. Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів
над урядовими нормативними актами і з роз'яснень вказаної постанови Пленуму
Верховного Суду України при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме
ст.. 48 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України, яким
встановлені розміри мінімальної заробітної плати, а не постанова КМУ № 836 від
26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Таким чином, право ОСОБА_1 на виплату різниці компенсації прямо встановлено
Конституцією України та Законом України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того,
вказане право гарантовано ст.17 Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні гарантії», а також гарантований і розмір
спірної соціальної допомоги. До цього ж, в ч. 1 ст. 17 закону зазначено, що
соціальні гарантії встановлюються тільки законами з метою забезпечення
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

На момент встановлення позивачу інвалідності вищої групи - 24.07.2006 року,
відповідно до Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік”
встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 375 грн, яка зазначеним
законом була визначена з 1.07.2006 року.

Таким чином відповідач повинен був виплатити позивачеві компенсацію у
розмірі 375 х 15 = 5625 грн. Фактично УПСЗН виплатило ОСОБА_1 94.80 грн,
його дії щодо визначення розміру компенсації на підставі положень
Постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 „Про компенсаційні
виплати громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а також від 12.07.2005 року № 562
„Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є неправомірними,
а тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню недоплачена частина
компенсації у розмірі 5530.20 (5625-94.80) грн..

Керуючись ст. 9, 11, 159-163 КАС
України, ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, суд,

П О С Т А Н О В И
В :

Адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових
осіб Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міського
району м. Макіївки щодо виплати ОСОБА_1
компенсації при встановленні інвалідності вищої у розмірі, встановленому постановами
Кабінету міністрів України № 836, 562.

Сягнути з управління праці та
соціального захисту населення Центрально-Міського району м. Макіївки за рахунок
державного бюджету на користь ОСОБА_1 не виплачену частину компенсації при встановленні вищої групи
інвалідності у розмірі 5530.20
грн.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного
суду шляхом подачі до суду першої
інстанції протягом 10 днів з дня її
проголошення заяви про апеляційне
оскарження з наступною подачею апеляційної скарги протягом 20 днів, або без
попереднього подання заяви у строк 10 днів.

Суддя:
підпис

Рішення видано 11.11.2008 року, законної сили не набрало.

Копія вірна: суддя Л.З. Стратейчук