Справа № 2а-54/08
Суддя: Попова С.А.
Дата ухвалення: 2008-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2а-54/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2008 року місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

судді Попової С.А.,

при секретарі Ченгал О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Фролової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про
стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2002-2005 роки, 2007 рік, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2008 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом
до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району
Маріупольської міської ради про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення
за 2002-2005 роки і 2007 рік. В обгрунтування заявлених вимог посилається на
наступне. ОСОБА_1 має статус громадянина, постраждалого від наслідків
Чорнобильської катастрофи І категорії, має 3 групу інвалідності. Відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі за текстом - Закон) йому, як
учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, передбачена щорічна
компенсаційна виплата за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається на момент виплати. Проте,
в порушення вищеназваного Закону, місцеве УПСЗН щорічно виплачувало компенсацію
на оздоровлення не в повному обсязі, а саме, за 2002 -2005р.р. по 21,50грн., у
2007р. - 90грн. При виплаті компенсацій на оздоровлення відповідач, всупереч
ст. 48 названого Закону, користувався підзаконними актами - постановами
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р., № 562 від 12.07.2005 р., що
є порушенням його конституційних прав, оскільки значно звужує право на
отримання матеріальної допомоги. Внаслідок цього позивач недоотримав щорічну компенсацію
за шкоду, заподіяну здоров'ю за 2002р., 2003 р., 2004 р., 2005 р., 2007 роки в
розмірі: (165х 4-21,50)+(185х4-21,50)+(237 х 4 -21,50)+ (332
х4-21,5)+(460х4-90)=5340 грн. У зв"язку з відмовомою відповідача вчинити
перерахунок і доплату в добровільному порядку, позивач просить стягнути з
відповідача недоотриману суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2002-2005
роки, 2007 рік в загальній сумі 5340грн.

В судовому
засіданні позивач підтримав заявлені вимоги і дав пояснення аналогічні тим, що
викладені в позові.

Представник
відповідача - УПСЗН Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Фролова Л.А., що діє за довіреністю,
заперечуючи в судовому засіданні проти пред"явленого позову, пояснила, що
за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» витрати, пов'язані з реалізацією цього
Закону, фінансуються за рахунок державного бюджету. За Законами України про
Державний бюджет України на 2002-2007 рр. Кабінету Міністрів України надано
право встановлювати розміри соціальних виплат, які за законодавством
визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних
сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.
Міністерство праці і соціальної політики України, як головний розпорядник
коштів, забезпечує через місцеві органи праці та соціального захисту населення
виплату допомоги на оздоровлення громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірах, на які затверджені кошториси і які
розраховані згідно постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. № 836
„Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та від 12.07.2005р. № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. УПСЗН
Орджонікідзевського району, діючи в межах своїх повноважень як розпорядник
бюджетних коштів нижчого рівня, в межах бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами, як це передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу, здійснило виплату
позивачеві ОСОБА_1, як ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи 1
категорії інваліду 3 групи, щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до вищезгаданих постанов КМУ №
836 і № 562 у сумах по 21,50грн. за 2002-2005р.р., 90грн. - за 2007р. До того ж, представником відповідача
наголошено про пропущення строку звернення позивача із даним позовом до
адміністративного суду. У зв”язку з наведеним просила в задоволені позову
відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника
відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, має 3
групу інвалідності (а.с. 6-8, 9).

Статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок
Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам третьої групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно з
матеріалами справи (а.с. 23) УПСЗН Орджонікідзевського району Маріупольської
міської ради ОСОБА_1 була виплачена така допомога в розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України за вищезгаданими постановами № 836 і № 562: за 2002
р. - 21,50 грн. (в серпні 2004р.), за 2003 р. - 21,5грн. (в листопаді 2003р.),
за 2004 р.- 21,50 грн. (в липні 2004р.), за 2005 р. - 21,5грн. (в березні
2005р.), за 2007 р. - 90грн. (в травні 2007р.).

Відмовляючи позивачу в задоволенні його вимог про виплату
допомоги в повному обсязі,

відповідач посилається на ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно
з якою передбачено підвищення Кабінетом Міністрів України конкретних розмірів
всіх доплат, пенсій і компенсацій відповідно до зміни індексу вартості життя і
зростання мінімальної заробітної плати.

Суд не може погодитися з такими висновками відповідача з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого

самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у

спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно
законами України

визначаються права і свободи людини і громадянина,
гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки

громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. № 836, постановою Кабінету

Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 р. всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який встановив розмір щорічної

допомоги як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначену законом

на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Між тим, з
моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри щорічної

допомоги
залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово

змінювався
розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний

бюджет.

Відповідно до
ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом

законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні

посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що

передбачені
Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та

законів України,
а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною

Радою України.
Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на

підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У разі

невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному

договору, згода
на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому

акту суд
застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином,
оскільки правова норма про розмір щорічної допомоги на оздоровлення,

встановлена ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» була діючою, виходячи із загальних засад
пріоритетності

законів над
урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають

застосуванню ст.
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та «Про внесення змін до Закону України «Про Державний

бюджет України
на 2003 рік», «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет

України на 2004
рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», Закону України
“Про державний бюджет на 2007 рік”, а не постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно статті 71
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що

постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», дія положень цього Закону не може

призупинятися
іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Дійсно, п. 30 ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» з метою

приведення
окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію
абзаців 2-

7 частини 4
статті 48 Закон 796-ХИ в частині виплати допомоги на оздоровлення у розмірах

відповідно до
мінімальної заробітної плати.

Поряд з цим,
09.07.2007 року Конституційним Судом України у справі № 1-29/2007 (справа про

соціальні гарантії громадян) ухвалено Рішення №
6-рп/2007, відповідно до якого, визнані такими,

що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення, зокрема, п. 30 ст. 71

Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік».

Конституційний
Суд України відзначив, що положеннями Закону України «Про

Державний бюджет
України на 2007 рік» не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і

обов'язків,
пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України,
не

можуть вноситися
зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше

(додаткове)
правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Таким чином,
відповідач неправомірно керувався Постановами Кабінету Міністрів України при
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві за 2001-2005р.р., 2007р.

Враховуючи
вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і,
визначаючи розмір недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з
розмірів мінімальних заробітних плат на момент виплати, яку відповідач
зобов”язаний виплатити ОСОБА_1, як інваліду 3 групи, виходить з наступних
розрахунків.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2002 р. в
сумі 21,50 грн. виплачена позивачу в серпні 2004р. Розмір
мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги складав 205 грн.,
тобто розмір допомоги за 2002 р. повинен складати 820 грн. З урахуванням
отриманої позивачем допомоги за 2002 р., з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 798,50грн. (820-21,50).

Щорічна допомога на оздоровлення за
2003 р. в сумі 21,50 грн. виплачена позивачу в листопаді 2003р. Розмір мінімальної заробітної плати на час виплати
допомоги складав 185 грн., тобто розмір допомоги за 2003 р. повинен складати
740 грн. З урахуванням отриманої позивачем допомоги за 2003 р., з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню 718,50грн. (740-21,50).

Щорічна допомога на оздоровлення за 2004 р. в
сумі 21,50 грн. виплачена позивачу в липні 2004р. Розмір мінімальної заробітної плати на час виплати
допомоги складав 205 грн., тобто розмір допомоги за 2004р. повинен складати 820
грн. З урахуванням отриманої позивачем допомоги за 2004 р., з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 798,50грн. (820-21,50).

Щорічна допомога
на оздоровлення за 2005 р. в сумі 21,5 грн. виплачена позивачу в березні 2005
року. Розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги складав 262
грн., тобто розмір допомоги за 2005 р. повинен складати 1048 грн. З урахуванням
отриманої позивачем допомоги за 2005 р., з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 1026,50грн. (1048-21,50).

Щорічна допомога на оздоровлення за 2007 р. в сумі 90
грн. виплачена позивачу в травні 2007р. Розмір мінімальної заробітної плати на
час виплати допомоги складав 420 грн., тобто розмір допомоги за 2007 р. повинен
складати 1680 грн. З урахуванням отриманої позивачем допомоги за 2007 р., з
відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1590 грн.

Усього розмір недоотриманої позивачем допомоги на
оздоровлення складає 4932 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Доводи ж
відповідача про сплив строку звернення позивача із даним позовом, зважаючи на
положення п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, згідно з якою позовна давність не
розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням
здоров'я, суд вважає безпідставними.

Оскільки
відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у

відповідності до
ст. 88 КАС України звільнити його від сплати судових витрат на користь

держави.

На підставі
викладеного, ст. ст. 19, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України
"Про

статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи",

керуючись ст.
ст. 8-11, 88, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення

Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради
про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2002-2005 роки, 2007 рік
- задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради за рахунок
коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотримані суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2002-2005 роки, 2007 рік у розмірі 4932 (чотири
тисячі дев"ятьсот тридцять дві) гривні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької
області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови
в повному обсязі та подальшої подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

В
судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови, повний
текст складено 18 червня 2008 року.

Суддя ______________________ С.А.Попова