Справа № 2-а-24/07
Суддя: Марченко Н.В.
Дата ухвалення: 2007-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2- а-24/07 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2007 року Заводський районний суд м. Запоріжжя
в складі судді
-Марченко
Н.В.

при секретарі -
Фурдак В.И.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Запоріжжя визнання
дій посадових осіб ДПІ у Заводському районі м.
Запоріжжя неправомірними

УСТАНОВИВ

Позивач звернулась до суду
з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя визнання дій посадових осіб ДПІ у
Заводському районі м. Запоріжжя неправомірними

В позові вона указала,
що 28 серпня 2006 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за
заповітом та заповідальним розпорядженням від своєї матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вона отримала, як спадкоємець першого ступеня
спорідненості, спадкове майно.

Спадкове майно складається
з:

Грошових вкладів в розмірі 80 (вісімдесяти) грн.. 94 коп.
з належними відсотками, що зберігаються
в ФВОБ НОМЕР_1Вільнянського району Запорізької області, рахунки НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, компенсаційний рахунок НОМЕР_5, у тому числі всіх видів нарахованої
компенсації, що підтверджується
довідкою, виданою Шевченківським
відділенням НОМЕР_6м. Запоріжжя ВАТ
„Державний ощадний банк України" 05.06.2006 р. заНОМЕР_7;

Грошової суми в розмірі 6 060 (шести тисяч шістдесяти)
гривень 36 копійок, яка зберігається на
вказаному рахунку.

На початку травня місяця до неї надійшло Податкове
повідомлення від 30 квітня 2007 року за НОМЕР_8, а пізніше рішення ДПІ у Заводському районі м.
Запоріжжя НОМЕР_9 від 23.08.07 про стягнення коштів та продаж активів, що належать позивачці.

Граничний строк сплати за даним повідомленням становив
30-днів. Адміністративний позов було подано до Заводського суду м. Запоріжжя наприкінці травня місяця 2007
року, тобто встановлений податковою
строк для адміністративного оскарження
відповідно до вимог Закону
України "Про

порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними
та державними цільовими фондами" позивачкою не прострочений, відповідно сума в розмірі 5112, 67 грн., як помилково вважає перший заступник
начальника ДПІ у Заводському районі
ОСОБА_3, не являється узгодженою.

Оподаткування доходу,
отриманого платником податку внаслідок прийняття ним у спадщину
коштів, майна, майнових чи немайнових прав, регламентується ст. 13
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003
року НОМЕР_10 Пунктом 6 розділу 17 Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких
інших законодавчих актів України" від 25.03.2005 року № 2505 до ст. 13
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" внесено
зміни, згідно з якими, починаючи з другого кварталу 2005 року, не підлягають оподаткуванню (включенню до
річної податкової декларації за 2005 рік) доходи, одержані у вигляді вартості нерухомих та
рухомих об'єктів спадщини спадкоємцями,
які відносяться до ч.1ена сім'ї спадкодавця першого та другого ступеня
споріднення.

ч.1енами сім'ї фізичної особи першого ступеня
споріднення, відповідно до п. 1.20.4 та
п. 1.20.1 ст. 1 Закону України „Про податок з доходів
фізичних осіб" вважаються її батьки та батьки її чоловіка або
дружини, її чоловік або дружина, діти як такої фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, у тому числі усиновлені ними діти.
Тобто, позивачка як дочка своєї матері
ОСОБА_2, являється спадкоємцем першого
ступеня спорідненості. І отримала право на спадщину після 1 квітня 2005
року, а саме 28 серпня 2006 року, тобто після набрання чинності законом. Отже,
будь-які дії працівників податкової інспекції по визначенню процентної
ставки в розмірі 13 %, замість 0 %, являються неправомірними.

Посадові особи державної податкової інспекції, ототожнюють отриману позивачкою спадщину на
земельний пай яка посвідчена сертифікатом на земельний пай з комерційною
власністю і корпоративним правом, але ця
думка являється помилковою оскільки:

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається в статутному фонді
(майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші
правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

Відповідно до Національного стандарту №1 «Загальні засади
оцінки майна і майнових прав»,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003
року №1440, цілісний майновий комплекс -
це об"єкт, сукупність активів якого
дає змогу провадити певну господарську діяльність. Цілісними майновими
комплексами є підприємства, а також їхні
структурні підрозділи

(цехи,
виробництва, дільниці тощо), які можуть бути виділені в установленому
порядку в самостійні об'єкти з подальшим складанням відповідного балансу та
можуть бути зареєстровані як самостійні суб"єкти господарської діяльності
тощо.

Згідно п. 17 Перехідних положень ЗКУ, сертифікати на земельний пай, отримані громадянами, визнані правовстановлюючими документами
тільки при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, жодних інших прав (тим більше
корпоративних), особа яка є власником
сертифікату, реалізувати не може.

Сертифікат на земельний пай діє до виділення власникам
земельних паїв у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм
державних актів на землю. Тобто до фактичного виділення землі в натурі особа
має лише право на виділення, а не
реальний об"єкт землю.

Пунктом 14 Перехідних положень Земельного кодексу України
встановлена заборона до і січня 2007 року щодо внесення права на земельну
частку (пай) до статутних фондів господарських товариств.

Відповідно до Указу Президента України від 3 грудня 1999
року №1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування
аграрного сектору економіки" запроваджено обов'язкове укладання
підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для
сільськогосподарських потреб, договорів
оренди земельної частки (паю), з
власниками цих часток (паїв) з виплатою орендної плати у натуральній або
грошовій формах.

Таким чином,
сертифікат на земельну частку (пай) посвідчує право на земельну частку
(пай) - не визначену в натурі земельну ділянку.

Державним комітетом України по земельних ресурсах в
своєму листі від 25.07.2006 року, надано
роз'яснення стосовно оподаткування спадщини на земельну частку (пай).

В ньому зазначено,
що згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в
натурі (на Місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)»
основним документом, що посвідчує право
на земельну частку (пай), є сертифікат
на право на земельну частку (пай),
виданий районною (міською) державною адміністрацією.

На підставі пункту «в» статті 13 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року №889 оподаткуванню
підлягає об'єкт спадщини платника податку,
а саме, цінний папір (крім
депозитного (ощадного), іпотечного
сертифіката), корпоративне право, власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (промислова) власність або
право на отримання доходу з неї.

Закон
України "Про цінні папери та фондовий
ринок", зокрема ст. 3 цього Закону, не визначає сертифікат на право на земельну
частку (пай) як цінний папір.

Оскільки сертифікат на земельну частку (пай) не належить
до об'єктів спадщини", які
визначені як об"єкти оподаткування
ст. 13 вищевизначеного
Закону, спадкоємець такого сертифікату
не повинен сплачувати податок відповідно до чинного законодавства.

Більш того,
виходячи зі змісту ст. ст.
177, 194 Цивільного кодексу України,
документ може бути визнаний цінним папером тільки у тому випадку, коли він має ознаки об'єкту цивільних
прав, тобто сам по собі являє
матеріальне чи нематеріальне благо,
сертифікат на земельну частку (пай) не можна розцінювати як об"єкт
цивільних прав, таким об"єктом є
сама земельна ділянка (пай), а
сертифікат лише посвідчує наявність у громадянина такого права і не є
об"єктом цивільного обороту.

Право на
земельну частку (пай),
посвідчене сертифікатом, не
можна віднести до жодного з наведених різновидів об"єктів
комерційної власності. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений
позов. Представник відповідача в судовому засіданні 04.09.07 позов не визнав
, суду пояснив , що вони вважають, що пай є комерційною власністю, тому повинен сплачуватись податок в розмірі
13 відсотків.

Вислухавши сторони,
дослідивши докази по справі, суд
вважає позов таким , що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до
ст. ст. 1,
6 Закону України
"Про систему

оподаткування" ставки податків
та об'єкти оподаткування можуть

встановлюватись виключно
законами України про оподаткування.

Як встановлено судом,
ОСОБА_1 успадкувала після смерті матері ОСОБА_2. яка померла 06.11.05 року, право на земельну частку(пай), яка перебуває у колективній власності ВАТ
„Запорізька січ" Матвіївської сільської ради Вільнянського району
Запорізької області, розміром 3, 42 в
умовних кадастрових гектарах, без
визначення меж цієї частки в натурі, яка
належала померлій на підставі сертифікату про право на земельну частку
(пай), а також грошові вклади, 80 (вісімдесяти) грн.. 94 коп.3 належними
відсотками, що зберігаються в ФВОБ
НОМЕР_1Вільнянського району Запорізької області, рахунки НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, компенсаційний рахунок
НОМЕР_5, у тому числі всіх видів
нарахованої компенсації, що підтверджується
довідкою, виданою Шевченківським
відділенням НОМЕР_6м. Запоріжжя ВАТ
„Державний ощадний банк України" 05.06.2006 р. за НОМЕР_7; грошової суми в
розмірі 6 060 (шести тисяч шістдесяти) гривень 36 копійок, яка зберігається на вказаному рахунку,

В травні 2007
року працівниками Заводської ДПІ ОСОБА_1 було вручене податкове
повідомлення НОМЕР_8 від 30.04.2007 року,
згідно

якого віна повинен сплатити податок у розмірі 13 % від суми оцінки
спадкового манна.

Згідно ст. 13 Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" зі змінами 25.03.2005 року,
не підлягають оподаткуванню доходи,
одержані у вигляді вартості нерухомих та рухомих об'єктів спадщини
спадкоємцями, які відносяться до ч.1ена
сім*ї спадкодавця першого ступеня споріднення. Підпунктом 13.2.1 „в"
пункту 13.2 ст. 13 Закону України „Про податок з доходів
фізичних осіб" передбачено, за
ставкою п 7.1 цього ж Закону (13% на період 2004-2006р) підлягає вартість
об*єктів комерційної власності , а саме
- цінний папір (крім депозитного (ощадного),
іпотечного сертифікату),
корпоративне право, власність на
об*єкт бізнесу як такий, тобто власність
на цілісний майновий комплекс,
інтелектуальна (промислова) власність або право на отримання доходу за
нею, успадкованих будь-якими особами
незалежно від ступеня їх споріднення з спадкодавцем.

Проте сертифікат про право на земельну частку (пай), відповідно до вимог ст.
ст. 1, 3 Закону України „Про
цінні папери і фондову біржу", не
являються цінними паперами. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу
України сертифікати на земельну частку (пай),
отримані громадянами являються правовстановлюючими документами при
реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) внатурі (на
місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності
на землю.

Статтею 167 Господарського кодексу України
передбачено, що корпоративні права- це
права особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською організацією,
отримання певної частки, прибутку
(дивідендів) данної організації та актів у разі ліквідації останньої відповідно
до закону, а також інші
правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

Пунктом 14 Перехідних положень Земельного кодексу України
встановлена заборона до 1 січня 2007 року щодо внесення права на земельну
частку (пай) до статутних фондів господарських товариств.

Відповідно до Указу Президента України від 3 грудня 1999
року №1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування
аграрного сектору економіки" запроваджено обов'язкове укладання
підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для
сільськогосподарських потреб, договорів
оренди земельної частки (паю), з
власниками цих часток ( паїв) з виплатою орендної плати у натуральній або
грошовій формах.

Таким чином,
сертифікат на земельну частку (пай) посвідчує право на земельну
частку(пай) - не визначену в натурі земельну ділянку.

Таким чином суд вважає ,
що сертифікат на право на земельну частку (пай) це майнове право і як
об'єкт комерційної діяльності поряд з корпоративним правом його не можна
ототожнювати.

Крім того,
відповідач не довів суду своє право тлумачити норми закону, фактично доповнюючи вичерпний перелік
об'єктів оподаткування що містяться у
ст. 13 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Відповідач помилково визначив статус свідоцтва на право на земельну частку (пай)
як об'єкт комерційної власності ототожнивши його з корпоративним правом.

Керуючись ст.
ст. 158 ч.1, ст. . 159-163
КАС України, ст. 13 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", Пунктом 14, 17 Перехідних положень Земельного кодексу
України, ст. ст. 1,
3 Закону України „Про цінні папери і
фондову біржу", 167 Господарського
кодексу України ст. суд -

ПОСТАНОВИВ

Позов задовольнити .

Дії посадових осіб ДШ у
Заводському районі щодо стягнення 5112, 67 грн. визнати як неправомірні.

Податкове повідомлення
НОМЕР_8 від 30.04.2007
року, податкову вимогу від 13
червня НОМЕР_11 та рішення НОМЕР_9 від 23.08.2007 року ДПІ у Заводському районі
м. Запоріжжя , скасувати як такі, що суперечать чинному законодавству України.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі протягом 10 днів
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження , або самої апеляційної скарги. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження ,
апеляційна скарга подається протягом 20 днів з дні подачі заяви про
апеляційне оскарження.