Справа № 2а-3/07
Суддя: Гудим О.М.
Дата ухвалення: 2007-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№2a-3/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2007
року Царичанський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючої -
судді Гудим О.М.

при секретарі - Чайковській В.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду смт. Царичанка Дніпропетровської області
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Царичанського РВ УМВС України в
Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача ОСОБА_2, про зобов'язання суб'єкта владних повноважень
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до
Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2, про зобов'язання
суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, а саме зобов'язати відповідача:
скасувати реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1і;
внести до належних позивачу за законом документів, тобто до Домової книги та до
реєстру місця проживання фізичних осіб достовірних відомостей щодо осіб, які
постійно проживають в жилому будинку по вказаній адресі; здійснити реєстрацію
дійсного місця постійного проживання ОСОБА_2В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка вказала, що за адресою знаходження належного їй на праві
власності жилого будинку АДРЕСА_1 зареєстрованою вважається особа, яка там не
проживає, і дозволу на реєстрацію її місця проживання вона не надавала. Це
стосується громадянки ОСОБА_2, що мешкає за адресою АДРЕСА_2. Вказала, що
згідно Положення про паспортну систему в СРСР, затверджену Постановою Ради
Міністрів СРСР від 28.08.1974 року № 677 відповідальними за дотриманням правил
паспортної системи є володільці будинків та інші особи у віданні яких
знаходяться житлові будівлі і приміщення. Серед вимог цих правил є й те, що в
паспортах громадян робляться відмітки, в т.ч. і про прописку та виписку (п.4).
А контроль за виконанням правил паспортної системи покладається на органи
внутрішніх справ (п.8). Відповідно до п.25 цього Положення умовою здійснення
реєстрації постійного місця проживання особи є згода особи, що надає житло.
Згідно ст.16 ч.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір
місця проживання" від 11.12.2003 року місце проживання особи, яке на день
набрання чинності цим Законом підтверджується пропискою або було відповідно
зареєстроване, вважається зареєстрованим.

Тому з
метою забезпечення дотримання правил паспортної системи вона (позивачка)
звернулась до відповідача- Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській
області в особі керівника групи ПРФО з заявою, в якій прохала: скасувати
реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1і; внести до
належних їй за законом документів, тобто до Домової книги та до реєстру місця
проживання фізичних осіб достовірних відомостей щодо осіб, які постійно
проживають в жилому будинку по вказаній адресі; здійснити реєстрацію дійсного
місця постійного проживання ОСОБА_2На обгрунтування своїх вимог в своїй заяві
ОСОБА_1 зазначала, що за договором дарування від 08.11.2004 року вона набула
право власності на жилий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Після
вчинення правочину і отримання документів на будинок з'ясувалося, що окрім її
(позивачки) сестри -

ОСОБА_8,
яка в ньому мешкає, за цією адресою зареєстроване місце проживання гр-ки ОСОБА_2, яка
мешкає за адресою АДРЕСА_2, яку вона через свою сестру неодноразово прохала
знятись з реєстрації за її власної ініціативи. Однак цього не сталося. З часу,
коли вона набула право власності на жилий будинок (а це: 08.11.2004 року)
ОСОБА_2 вона не бачила і знайти її дійсне місце проживання було проблематичним
для неї. Тому, вважає, що не може бути зареєстровано постійне місце проживання
особи, яка за такою адресою не проживає. Це може призвести не лише до порушення
виборчих та інших прав осіб, які зареєстровані, але не проживають за вказаним
місцем, а й до порушення належних їй прав власника, оскільки ніхто не може
проти волі власника здійснювати право використання адреси знаходження
нерухомості у власних інтересах. Таким чином, відомості про місце проживання
ОСОБА_2 із зазначенням адреси житла особи, що внесені до реєстраційного обліку
відповідного органу виконавчого органу з питань реєстрації не відповідають
дійсності. Ця невідповідність вимогам закону повинна бути усунена, а її інтереси
як власника житла, де ОСОБА_2 не проживає, але зареєстрована, повинні бути
враховані, а вимоги щодо скасування реєстрації цієї особи за адресою
знаходження належного їй житлового будинку повинні бути задоволені. ОСОБА_2
тривалий час проживає за адресою смт.Царичанка АДРЕСА_2, однак вимоги ст.6
Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання
в Україна" щодо 7-денного строку повідомлення про зміну місця проживання
не виконала.

Проте,
18.07.2006 року вона (позивачка ОСОБА_1) отримала відповідь від начальника
Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, в якій заначається,
що " заява про скасування реєстрації постійного місця проживання осіб не
може бути задоволена через те, що згідно положень ЗУ "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в Україні" та відомчих інструкцій зняття
реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, яка
знімається з реєстрації, а у разі смерті особи - на підставі оригіналу
свідоцтва про смерть такої особи і відповідної заяви власника житла. Питання
скасування реєстрації місця проживання осіб може бути вирішене лише в судовому
порядку", тобто в задоволенні її вимог суб'єктом владних повноважень було
відмовлено.

Однак з цим вона
(позивачка) категорично не погоджується, вважає бездіяльність суб'єкта владних
повноважень неправомірною, оскільки саме на органи внутрішніх справ
покладається обов'язок контролю за виконанням правил паспортної системи
громадянами.

Тому, прохає
зобов'язати відповідача: скасувати реєстрацію постійного місця проживання
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1і; внести до належних позивачу за законом
документів, тобто до Домової книги та до реєстру місця проживання фізичних осіб
достовірних відомостей щодо осіб, які постійно проживають в жилому будинку по
вказаній адресі; здійснити реєстрацію дійсного місця постійного проживання
ОСОБА_2Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, в зв'язку з поганим
станом здоров'я, звернулась до суду з письмовою заявою, в якій прохає справу
розглядати без її особистої участі, а за участі свого представника ОСОБА_3

У
судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, пояснивши що він підтримує позовні вимоги позивачки
ОСОБА_1 в повному обсязі.

Прохає
позовні вимоги задоволити повністю, зобов'язати відповідача - Царичанський РВ
УМВС України в Дніпропетровській області: скасувати реєстрацію постійного місця
проживання ОСОБА_2 за адресою: ОСОБА_3

Робочий,№9 Дніпропетровської області; внести до належних
позивачу за законом документів, тобто до Домової книги та до реєстру місця
проживання фізичних осіб достовірних відомостей щодо осіб, які постійно
проживають в жилому будинку по вказаній адресі; здійснити реєстрацію дійсного
місця постійного проживання ОСОБА_2Представник відповідача - Царичанського РВ
УМВС України в Дніпропетровській області позов не визнав взагалі, пояснивши, що
дійсно згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця
проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі
заяви самої особи, яка бажає знятись з реєстрації, рішення суду, свідоцтва про
смерть в разі смерті особи, але ніяк не на підставі лише заяви власника
житлового будинку коли існує жива особа, яку власник житлового будинку бажає
зняти з реєстрації. А тому позивачці ОСОБА_1 Царичанським РВ на її звернення
про зняття з реєстрації зокрема ОСОБА_5 було відмовлено. До адміністративної
відповідальності ОСОБА_2 по ст.197 КУпАП Царичанським РВ не притягалось.

Третя особа, , яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 вважають, що в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 повинно бути відмовлено, оскільки такі позовні вимоги як зняття її з
реєстрації місця проживання за адресою ОСОБА_3 Робочий,№9 ніяк не можуть бути
задоволені за наявності рішення суду, яке вступило в законну силу, про її
вселення саме в цей житловий будинок за вказаною адресою, по якій і
зареєстровано її постійне місце проживання. Це рішення суду ОСОБА_2 має намір
виконувати, тобто вселятись в цей житловий будинок і проживати там зі своєю
донькою, де вони і раніше проживали однією сімєю близько 16 років за життя її
чоловіка - ОСОБА_7. Але ОСОБА_8(колишня свекруха ОСОБА_2), яка там залишилась
проживати і на даний час весь час чинить їй перешкоди в проживанні в цьому
будинку. Цей факт вже встановлений рішенням суду і не підлягає доказуванню в
даній справі. Крім цього, ОСОБА_2 пояснила, що має також намір звернутись з
відповідною заявою до Царичанського РВ про реєстрацію її тимчасового місця
перебування за іншою адресою, вимогу позивачки щодо виселення її з даного
житлового будинку не виконувала, так як рішення суду про її вселення до цього
часу ще не виконано,тобто в цей будинок вона до цього часу не може вселитись
через постійні суперечки, чим продовжуються чинитись їй перешкоди до цього.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_4, представника
відповідача- Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській області, третю
особу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6, а також свідка ОСОБА_8, вивчивши надані
матеріали, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не
підлягає із слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що за адресою знаходження належного
позивачці ОСОБА_1 на праві власності жилого будинку АДРЕСА_1, згідно договору
дарування від 08.11.2004 року, укладеного ОСОБА_8 (а.с.5,6), зареєстрованою
вважається особа, яка там не проживає, і дозволу на реєстрацію її місця
проживання вона, як новий власник цього житлового будинку, не надавала. Це
стосується громадянки ОСОБА_2, що має на даний час місце перебування за адресою
АДРЕСА_2, оскільки й до цього часу іншого постійного місця проживання вона не
має, що підтверджується домовою книгою (а.с.116-118).

Тому
ОСОБА_1 (позивачка) звернулась до відповідача- Царичанського РВ УМВС України в
Дніпропетровській області в особі керівника групи ПРФО з заявою( а.с.19), в
якій прохала: скасувати реєстрацію
постійного місця проживання
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1і; внести до належних їй за законом
документів, тобто до Домової книги та до реєстру місця проживання фізичних осіб
достовірних відомостей щодо осіб, які постійно проживають в жилому будинку по
вказаній адресі; здійснити реєстрацію дійсного місця постійного проживання
ОСОБА_2На обгрунтування своїх вимог в своїй заяві до Царичанського РВ УМВС
України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 зазначала, що за договором
дарування від 08.11.2004 року вона набула право власності на жилий будинок, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Після вчинення правочину і отримання документів
на будинок з'ясувалося, що окрім її (позивачки) сестри - ОСОБА_8, яка в ньому
мешкає, за цією адресою зареєстроване місце проживання гр-ки ОСОБА_2, яка
мешкає за адресою АДРЕСА_2, яку вона через свою сестру неодноразово прохала
знятись з реєстрації за її власної ініціативи. Однак цього не сталося. З часу,
коли вона набула право власності на жилий будинок (а це: 08.11.2004 року)
ОСОБА_2 вона не бачила і знайти її дійсне місце проживання було проблематичним
для неї. Тому, вважає, що не може бути зареєстровано постійне місце проживання
особи, яка за такою адресою не проживає. Це може призвести не лише до порушення
виборчих та інших прав осіб, які зареєстровані, але не проживають за вказаним
місцем, а й до порушення належних їй прав власника, оскільки ніхто не може
проти волі власника здійснювати право використання адреси знаходження
нерухомості у власних інтересах. Таким чином, відомості про місце проживання
ОСОБА_2 із зазначенням адреси житла особи, що внесені до реєстраційного обліку
відповідного органу виконавчого органу з питань реєстрації не відповідають
дійсності. Ця невідповідність вимогам закону повинна бути усунена, а її
(ОСОБА_1) інтереси, як власника житла, де ОСОБА_2 не проживає, але
зареєстрована, повинні бути враховані, а вимоги щодо скасування реєстрації цієї
особи за адресою знаходження належного їй житлового будинку повинні бути
задоволені. В цій заяві ОСОБА_1 вказала також, що ОСОБА_2 тривалий час проживає
за адресою смт.Царичанка АДРЕСА_2, однак вимоги ст.6 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україна" щодо
7-денного строку повідомлення про зміну місця проживання не виконала.

На
вказану заяву ОСОБА_1 18.07.2006 року вона отримала відповідь від начальника
Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.20,42), в якій
заначається, що " заява про скасування реєстрації постійного місця
проживання осіб не може бути задоволена через те, що згідно положень ЗУ "Про свободу
пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та відомчих
інструкцій зняття реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви
особи, яка знімається з реєстрації, а у разі смерті особи - на підставі
оригіналу свідоцтва про смерть такої особи і відповідної заяви власника житла.
Питання скасування реєстрації місця проживання осіб може бути вирішене лише в
судовому порядку", тобто в задоволенні її вимог суб'єктом владних
повноважень було відмовлено.

Однак з цим вона
(позивачка) категорично не погоджується, вважає бездіяльність суб'єкта владних
повноважень неправомірною, оскільки саме на органи внутрішніх справ
покладається обов'язок контролю за виконанням правил паспортної системи
громадянами.

Тому,
позивачка ОСОБА_1 прохає зобов'язати відповідача: скасувати реєстрацію
постійного місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1і; внести до належних
позивачу за законом документів, тобто до Домової книги та до реєстру місця
проживання фізичних осіб достовірних відомостей щодо осіб, які постійно
проживають в жилому будинку по вказаній адресі; здійснити реєстрацію дійсного
місця постійного проживання ОСОБА_2

Проте, на думку суду, з вимогами позивачки ОСОБА_1 та її представника щодо
скасування реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1і; внесення до належних позивачу за законом документів, тобто до
Домової книги та до реєстру місця проживання фізичних осіб достовірних
відомостей щодо осіб, які постійно проживають в жилому будинку по вказаній
адресі; здійснення реєстрації дійсного місця постійного проживання ОСОБА_2 та
їх доводами погодитись не можливо, як вони не знайшли в судовому засіданні
свого повного підтвердження.

Так, відповідно до ст.П КАСУ розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна
особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд.

Відповідно до ст.71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею
72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній,
цивільній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, рішенням Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 07.02.2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право на користування жилим
приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні житлом, вселення та про визнання недійсним договору
дарування, що в свою чергу підтверджено і рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 травня 2007 року по даній справі, достовірно
встановлені, а тому і не підлягають доказуванню відповідно до ст.72 КАСУ при
розгляді даної адміністративної справи слідуючі обставини.

В даному
рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області ( а.с. 97-98) вказано, що
будинок АДРЕСА_1, ( тобто, в якому зареєстровано постійне місце проживання
ОСОБА_2 - третьої особи по даній адміністративній справі) був збудований згідно
відповідного технічного паспорту приблизно в 1975 році ОСОБА_8та її покійним
нині - чоловіком ОСОБА_9, в якому проживали зазначені особи та їх син ОСОБА_7 (
нині теж покійний). Вперше правовстановлюючі документи на зазначене
домоволодіння були оформлені в 2004 році і згідно свідоцтва від 04.11.2004 року
право власності належало ОСОБА_8, а 08.11.2004 року між ОСОБА_8та її рідною
сестрою ОСОБА_1 було укладено договір дарування цього будинку. Після укладення
27.06.87 року шлюбу з ОСОБА_7 в зазначений будинок в якості ч.1ена сім'ї
вселилась ОСОБА_2, яка була прописана в будинку 05.09.88року. Про вселення
ОСОБА_2 в спірний будинок саме в якості ч.1ена сім'ї свідчать зібрані по справі
докази, зокрема пояснення відповідачки ОСОБА_8 не оспорювання в судовому
порядку прописки ОСОБА_2 в даному будинку. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7, саме через наявність конфлікту між ОСОБА_8та ОСОБА_2 остання вимушено
залишила вказаний будинок, оскільки їй створювались перешкоди в користуванні
даним житлом, що свідчить про наявність поважних причин не проживання в будинку
понад 6

місяців.
Суттєвою є обставина щодо відсутності у ОСОБА_2 до цього часу іншого постійного
місця проживання.

Таким чином, рішення Царичанського райсуду
від 07.02.2007 року по вказаній справі зазначеним рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 24.05.2007 року в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування і стягнення
судових витрат скасовано та постановлено у даній частині нове рішення, яким
ОСОБА_2в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування
будинку АДРЕСА_1 укладеного 08.11.2004 року між ОСОБА_8та ОСОБА_1 відмовлено, а
в решті рішення райсуду залишено
без змін, тобто в частині відмови в задоволенні первісного позову про визнання
особи втратившою право користування жилим приміщення та задоволення зустрічного
позову про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення ОСОБА_5 у
вказаний будинок(а.с.98).

До того ж, дане рішення суду вступило в законну силу і як пояснила в
судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 вона має намір на виконання даного
рішення суду вселитися в цей житловий будинок і проживати за місцем реєстрації
її постійного місця проживання, тоді як допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 і на даний час не погоджується на вселення ОСОБА_2, як і сама позивачка
ОСОБА_1 категорично це заперечує, про що також свідчить її особиста заява до
суду (а.с. 119). Вони обоє заперечують проти проживання ОСОБА_2 разом з
ОСОБА_8в цьому будинку, в якому сама вона так і залишилась проживати за згодою
ОСОБА_1, і теж вважає, що на вимоги позивачки ОСОБА_1, яка є новою власницею
цього будинку слід скасувати реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_2 за
вказаною адресою, через те, що вони перебувають в неприязнених відносинах та в
даному житловому будинку житлова площа, яка складає 38,1 кв.м. не відповідає
нормам для проживання на ній декількох осіб.

Тому, на думку суду, оскільки мається рішення суду, яке вступило в законну
силу про вселення ОСОБА_2 в житловий будинок по місцю реєстрації її постійного
місця проживання, а саме : по АДРЕСА_2, тому й скасування такої реєстрації не
доцільне і без волевиявлення ОСОБА_2 не можливе, до того ж така реєстрація була
вчинена ще 05.09.88 року (прописка) після вселення ОСОБА_2 в цей будинок в
якості ч.1ена сім'ї за згодою її колишнього власника.

Згідно ст.3З Конституції України кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадянам України гарантується свобода пересування
та вільний вибір місця проживання на її території. Реєстрація місця проживання
чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації
прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх обмеження.

Місце проживання, згідно ст.3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» -
адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком
понад шість місяців на рік, а менше шести місяців на рік - місце перебування.
Проте, як з достовірністю встановлено ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації
її постійного місця проживання в будинку понад шість місяців за наявності
поважних на те причин, оскільки їй постійно, навіть до даного часу, створювались
перешкоди в користуванні даним житлом і іншого постійного місця проживання вона
не має.

Відповідно
до ст.6 вказаного Закону громадяни зобов'язані протягом 10 днів після

прибуття
до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Заява особи про
реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання
особи. Згідно до ст.7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації
за новим місцем проживання особи, рішення суду, свідоцтва про смерть. ОСОБА_2 з
такою заявою до Царичанського РВ не зверталась, оскільки має намір вселитись в
цей будинок згідно рішення суду.

Тому, Царичанський РВ УМВС України в Дніпропетровській на думку суду
правомірно відмовив позивачці ОСОБА_1 в скасуванні реєстрації місця постійного
проживання особи- ОСОБА_2 за вказаною адресою по АДРЕСА_1 без наявності її
особистої заяви, якою б вона підтвердила своє волевиявлення щодо вільного
обрання свого місця проживання та в здійсненні реєстрації іншого місця її
постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2, зазначеного самою ОСОБА_1, а не
ОСОБА_2

Згідно ст.8 Закону реєстрація місця перебування здійснюється теж лише за
заявою особи, яка зобов'язана подати її протягом 7 днів після прибуття в місце
перебування. При реєстрації місця перебування особи інформація про неї
повідомляється до органу реєстрації за місцем проживання особи.

Проте, ОСОБА_2 постійне місце проживання вимушено залишила більше ніж на
шість місяців, хоча про реєстрацію її місця перебування вона в органи
реєстрації із відповідною заявою не зверталася, про що стверджує як сама третя
особа ОСОБА_2, так і
представник відповідача, який пояснив також, що дійсно ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності по ст.197 КУпАП не притягалась, як не
притягалась до відповідної адмінвідповідальності і сама позивачка, хоча ця
обставина на думку суду не є підставою для скасування Царичанським РВ
реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою, а тому
відомості, які маються в реєстрі місця проживання фізичних осіб щодо осіб, які
постійно проживають в жилому будинку на думку суду є достовірними, в зв'язку з
чим не слід і вносити до належних позивачці документів, тобто до Домової книги
нових відомостей, а також за таких обставин не можливо здійснити реєстрацію як
зазначає позивачка дійсного місця постійного проживання ОСОБА_5, так як воно і так
здійснено і відповідає дійсності.

Отже, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 щодо скасування реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1і; внесення до належних позивачу за законом документів, тобто
до Домової книги та до реєстру місця проживання фізичних осіб достовірних
відомостей щодо осіб, які постійно проживають в жилому будинку по вказаній
адресі; здійснення реєстрації дійсного місця постійного проживання ОСОБА_2 не
має.

Судові витрати,
відповідно до ст.94 КАСУ слід покласти на позивача .

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 158-163,167,186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Царичанського РВ УМВС
України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні відповідача ОСОБА_2, про зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчинити певні дії, зокрема щодо скасування рієстрації постійного
місця проживання ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 та щодо зобов'язання відповідача
внести достовірні відомості до Домової книги щодо осіб, які постійно проживають
в даному житловому будинку та до реєстру місця постійного проживання фізичних
осіб , а також здійснення реєстрації дійсного місця постійного проживання
ОСОБА_2, відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана протягом 10 днів з
дня проголошення постанови, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до

статті 160 КАСУ
- з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.