Справа № 2-а-1734\07
Суддя: ТУРЕЦЬКА І.О.
Дата ухвалення: 2007-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а -173407 ПОСТАНОВА
Приморський районний суд м. Одеси у
головуючого судді - Турецької І.О.
при секретарі - Скоріній Т.С.
за участю представників:
від позивача - ОСОБА_2
від відповідача - Римар І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Приморської
районної адміністрації Одеської міської Ради про визнання діяльності, пов'язаною з виплатою щорічної разової грошової допомоги
протиправною та стягнення недоплачених сум
Позивач ОСОБА_1 у червні 2007 p., звернувшись з даним
адміністративним позовом, просив визнати діяльність Управління праці та соціального
захисту населення Приморської районної
адміністрації Одеської міської Ради, щодо розміру сплати разової грошової
допомоги інвалідам війни к
дню Перемоги неправомірною та стягнути на його дану допомогу за період 2004 р.
по 2007 р. включно. В якості, третьої особи на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог, позивач вказав Державне казначейство України.
В подальшому, представник позивача уточнив вимоги,
вказавши точні суми, які підлягають стягненню
з відповідача та виключив із коло осіб, які повинні приймати участь у справі -Державне
казначейство України.
В судовому засіданні, представник позивача, подрімуючи
заявлені вимоги, пояснив, що ОСОБА_1, як
учаснику бойових дій, на підставі Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №
3552-ХП (далі Закон), щорічно, до 05 травня повинна виплачуватись разова
грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідач, здійснюючи виплату цієї
допомоги, порушував вимоги даного Закону, які стосуються її розміру.
Так, у квітні 2004 р. допомога була надана в сумі -120
грн., у квітни 2005 р. - 250 грн., у квітні 2006 р. - 250 грн., у квітні 2007
Представник вважає, що недоплата
складала: у 2004 р. - 130грн., у 2005 р. - 1410 грн., у 2006 р. -1545
грн., у 2007 р. - 1770грн. 30 коп..
Суд, погодився з думкою
представника позивача про те, що Державне казначейство України не може
приймати участь у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог, тому що головним
розпорядником бюджетних коштів, які виділяються на дані цілі, є Міністерство праці та соціальної політики
України, структурним підрозділом якого, є -відповідач по справі.
Державне казначейство України лише здійснює розрахунково - касове
обслуговування розпорядників бюджетних коштів.
Представник відповідача позов не
визнала, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що щорічно розмір разової грошової
допомоги, передбачається нормами законів про Державний бюджет України,
відповідно на 2004, 2005, 2006 та 2007р.р..
В своїх письмових запереченнях, а
також у судовому засіданні, представник відповідача, пояснюючи процедуру, надходження до них коштів, на дані соціальні виплати,
звернула увагу суду на те, що Кабінетом Міністрів
України спочатку визначається обсяг соціальних виплат, а потім, ці дані
закладаються в державний бюджет.
На думку, представника відповідача,
якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян,
потребує фінансування за рахунок коштів державного бюджету України, його обсяги
не можуть визначатися будь - яким іншим законом як Законом України "Про
Даючи оцінку рішенням Конституційного суду України щодо визнання
неконституційними статей бюджету, які припиняють дії пільг, представник вважає,
що по - перше, для цього необхідно внести
зміни до законодавства України, яке передбачає ці пільги, а по друге, фінансово
забезпечити здійснення цих виплат.
Представник відповідача, заявляла
суду клопотання, про притягнення до участі у справі в якості співвідповідача -
Державне казначейство України, вважаючи, що ця установа здійснює контроль за
дотриманням учасниками бюджетного процесу, бюджетного законодавства, а також
управляє наявними фінансовими ресурсами,
контролює відповідність кошторисів розпорядників бюджетних коштів
- розпису державного та місцевих бюджетів.
Суд, не погодився з даною думкою відповідача, про те, що
Державне казначейство України повинно бути
відповідачем по справі, мотивуючи це тим, що казначейство за період 2004 - 2007
р. свої обов'язки щодо виділення коштів, заявлених Мінпраці України і
передбачених Законом України "Про Державний бюджет" виконало в
обставини справи та перевірив їх доказами, суд прийшов до висновку що позов є обґрунтований
та підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1., є - учасником бойових дій. Як, учаснику бойових
дій, на підставі Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", йому, щорічно до 05 травня повинна виплачуватись
разова грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.
У квітні 2004 р. відповідачем йому
виплачена допомога, як учаснику бойових дій у сумі 120 грн., у квітни
2005 р. - 250 грн., у квітні 2006 р. - 250 грн., у квітні 2007 року - 280 грн..
Зараз тим, п. 1 „а" постанови
Кабінету Міністрів України „Про підвищення розмірів трудових пенсій" від 15.04.2003 р. № 544, встановив розмір мінімальної пенсії за віком
на 2004-й рік - 50 гривен, у зв'язку з чим, позивачу грошова допомога
повинна була бути виплачена в розмірі - 250 гри.
Далі, ст. 28 Закону України „Про
обов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. (у редакції
Закону від 23.12.2004 p.), встановила, що мінімальний розмір пенсії за віком,
складає прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність.
Статтею 1 Закону України „Про
затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік" від 19.10. 2004 р.
розмір такого прожиткового мінімуму визначений у розмірі -332 грн., тобто
грошова допомога, яка повинна була виплачена позивачу складала - 1 660 грн.
Розмір, мінімальної пенсії за віком
станом на 01.04.2006 p., склав - 359 грн., тому сума виплат повинна була складати - 1 795 грн.
Розмір мінімальної пенсії за віком станом на 2007 р.
склав - 410грн.06 коп., відповідно позивачу повинні були виплатити - 2 050 грн.
З урахуванням, виплаченої ОСОБА_1
грошової допомоги, недоплата склала у 2004 році - 130 грн., у
2005 році - 1 410 грн., у 2006 році - 1 545 грн., у 2007 році - 1 770грн. 30
Відмова відповідача, у виплаті
позивачу належних сум грошової допомоги, суперечить діючому законодавству
України та фактично обмежує його права і пільги, як учасника бойових дії, які
передбачені п. 27 ч. 1 ст.13 Закону.
Так, ст. 2 даного Закону передбачає,
що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, що обмежують права і пільги ветеранів війни, є -
Стаття 22 Конституції України, забороняє звуження змісту
та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів.
Крім того, слід підкреслити, що рішення Конституційного
Суду України, мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли, внаслідок дії
положень статей законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного
Суду, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Тому, суд, розглядаючи даний спір,
керується не тільки Законами, якими передбачені умови,
порядок та розмір виплати даної допомоги, але і рішеннями
Конституційного Суду України.
Конституційний Суд України, неодноразово розглядав
питання щодо конституційності положень Законів України „Про Державний бюджет
України" у частині, обмеження пільг, компенсацій, і гарантій окремих категорії громадян.
Так, розглянув справу №
1-27/2004 про зупинення дії
або обмеження пільг,
компенсацій і гарантій,
Конституційний Суд України,
рішенням № 20-рп/2004 р. від 01.12.2004 р. визнав неконституційними положення ст. 44 Закону України „Про Державний
бюджет України на

3

2004 рік", згідно з якої, обмежені розмірі
щорічної разової допомоги інвалідам війни та деяким іншим особам. Тобто, норма закону, якою
відповідачем, обґрунтовувався розмір фактично виплаченої допомоги у 2004 р.
- визнана - не чинною.

При цьому, визначивши
свою правову позицію, Конституційний Суд України,
підкреслив, що здійснення заходів по
забезпеченню пільг, компенсацій і гарантій не залежить від наявності фінансування
із бюджету, а має безумовний характер ( п. 6 Рішення).

Тому, на думку суду, дії відповідача, по встановленню розміру
грошової допомоги у 2005 р. з урахуванням ст. 30 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та ст. 30 Закону України "Про Державний
бюджет України" на 2006 рік", в яких, ця пільга була зупинена, є -
протиправними та такими, що суперечать Конституції України.

В подальшому, а саме 09.07.2007 p., це знову знайшло
своє підтвердження у рішенні Конституційного
Суду України, який визнав неконституційними положення ст. 29 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року щодо
обмежень розмірів щорічної разової допомоги інвалідам війни та деяким іншим
особам.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку
звернення до адміністративного суду, є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому
наполягає одна із сторін.

Як, вбачається із заперечень
представника відповідача, вона, наполягає на застосуванні даної норми
закону.

Між тим, частина 2 даної статті,
надає суду можливість поновити цей строк, якщо для цього є підстави.

Представник позивача, обґрунтовуючи
поважність причин пропущення строку звернення до суду, пояснив, що
стаття 99 КАС України передбачає не тільки річний строк для звернення, а також
посилається на інші закони, які встановлюють ці строки.

За його думкою, необхідно звернутися до норм
матеріального права, а саме до норм цивільного кодексу України, якій в пункті 3 ч.1 ст. 263 передбачає, що
перебіг позовної давності зупиняється, у разі зупинення дії закону або
іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини.

Враховуючи, що Законами України
„Про Державний бюджет України" на 2005, 2006, 2007 роки була
зупинена дія ч,5 ст.13 Закону, строк давності для звернення до
адміністративного суду, по ствердженню представника позивача - не пропущений.

Суд, повністю погоджується з
мотивами та доводами представника позивача, щодо причин, які стали
підставою для пропуску строку звернення ОСОБА_1 за захистом своїх прав,
відносно виплати грошової допомоги у 2004 - 2005 р. р.. Суд вважає, що ці
причини є -поважними і тому вважає за необхідним вирішити дану справу по суті.

Даючи, оцінку запереченням
відповідача, суд вважає, що вони не засновані на законі, а тому, не можуть
бути прийняти судом до уваги.

Так, головний довід заперечень відповідача, це посилання
на Закон України „Про Державний бюджет
України", в якому відсутні, на сьогоднішній день, кошти, для виплат
зазначеним особам грошової допомоги в повному обсязі.

Спростовуючи даний довід, суд, посилається на вищевказані
рішення Конституційного Суду України, які
стверджують, що систематичне зупинення законами про Державний бюджет України дії чинних законів України, щодо надання пільг,
компенсацій і гарантій, фактично скасовує їх дію. Внаслідок зупинення на
певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій,
відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом
прожиткового мінімуму (ч.3 ст.46 Конституції України), та порушується
гарантоване у ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвій
рівень.

Також, необхідно зауважите, що посилання відповідача на
те, що тільки з вини Державного казначейства
України, громадяни позбавлені соціальних гарантій, не відповідає нормам
Бюджетного кодексу. Так, частина 1 п.7 ст.2 Бюджетного кодексу, встановлює, що
повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання
бюджету, надаються -розпоряднику бюджетних коштів, відповідно до
бюджетного призначення. Відповідно, до ст.22 Бюджетного кодексу, Мінпраці
України, є - головним розпорядником бюджетних коштів, а міністр, приймає
рішення щодо їх розподілу.

4

Більш того, коли готується проект бюджету на
наступний рік, кожне міністерство в тому числі і Мінпраці
України, надає свої пропозиції, щодо асигнувань по кожній із програм. Функція
Державного казначейства України, зводиться в здійсненні розрахунково - касовому
обслуговуванню розпорядників бюджетних коштів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 7 -13, 158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Приморської районної адміністрації
Одеської міської Ради про визнання діяльності, пов'язаною з виплатою
щорічної разової грошової допомоги протиправною та стягнення недоплачених сум -
задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту
населення Приморської районної адміністрації Одеської міської Ради щодо
обмежень права ОСОБА_1 в отриманні разової грошової допомоги, як учасника
бойових дій к Дню Перемоги
за період 2004 - 2007 років - протиправною.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Приморської районної адміністрації
Одеської міської Ради на користь ОСОБА_1 разову грошову допомогу за
2004-й рік у розмірі - 130 гривень, за 2005-й рік у розмірі - 1 410 гривень, за 2006 рік у розмірі - 1
545 гривень, за 2007 рік - у розмірі -1 770 грн. 30 коп..

Заява про апеляційне оскарження постанови суду та
апеляційна скарга подаються до Одеського
апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Заява
про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня
її складання в повному обсязі, а апеляційна
скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.