Справа № 2-а-134/2008
Суддя: Демченко B.C.
Дата ухвалення: 2008-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 - а - 134/2008
12 листопада 2008 року м.
районний суд Черкаської області
головуючої судді Демченко В.С.
при секретарі Северин О.П.
за участі: представника позивача ОСОБА_2
представників відповідача Сеник Т.В., Добровольської С.А.
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородки адміністративну
справу провадження в якій відкрито за
позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Звенигородському районі Черкаської області про визнання протиправною бездіяльність та
зобов'язання призначити підвищення до пенсії
Гр. ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом
до управління Пенсійного Фонду України в
Звенигородському району про визнання
протиправною бездіяльність та зобов'язання призначення та виплати щомісячного підвищення
до пенсії. На обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що є «
дитиною війни» в розумінні Закону
України « Про соціальний захист дітей війни» і має право на пільги передбачені
цим законом. Зокрема, посилаючись
на статтю 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» позивачка
зазначила, що вона має право на одержання
щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за
Позивачка також вказала, що бездіяльність відповідача грубо порушила її законні
права отримувати щомісячну
доплату до пенсії в належному розмірі, що свідчить про нехтуваннями правами громадян з боку управління
Пенсійного Фонду України в Звенигородському районі.
позивачка просить поновити
пропущений нею встановлений ст.
99 КАС України строк для
звернення до адміністративного суду за
захистом своїх прав та інтересів, річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, як пропущений з поважних причин. Посилаючись на те, що її
законні права було обмежено внаслідок
прийняття Законів України, які рішеннями Конституційного Суду України були визнані неконституційними.
В зв'язку цим про порушення своїх прав вона дізналася через півтора року через
засобами масової інформації.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2
адміністративний позов позивачки підтримала повністю просить його задовольнити, зобов'язати відповідача
призначити та виплатити підвищення до пенсії її довірительки як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком за 2006 -2008 роки та поновити їй
строк на звернення до адміністративного суду, як пропущений з поважних причин,
враховуючи те, що законодавство, яке регулювало виплату підвищення дітям війни
часто мінялося і важко було зрозуміти
коли ж діє цей закон, а також те, що її довірителька є особою похилого віку, їй
виповнилося 73 роки, вона часто хворіє. Так в 2007 -2008 роках вона своєчасно
не звернулася до адміністративного суду
через тривалу хворобу.
Представники відповідача позов не визнали і в
задоволенні його росять відмовити в
першу чергу через те, що позивачка пропустила встановлений ст.99 КАС України річний строк на звернення до адміністративного суду, що є
відповідно до ст. 100 КАС підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із
Крім того на обгрунтування своїх заперечень проти
адміністративного позову позивачки вони зазначали, що відповідач діяв в межах
повноважень , наданих йому законами
України та підзаконними нормативно - правовими актами. Закрема, ст. 7 Закону
України « Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансування
виплат по даному закону проводиться з державного бюджету, а не з бюджету
Крім того представники відповідача зазначили, що ч.3
ст.28 Закону України « Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний
розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом. Тому зазначений мінімальний розмір пенсії за віком для
перерахунків чи підвищення пенсій не застосовується. Також вказали, що жодним
законом не передбачено які органи повинні виплачувати підвищення пенсії дітям війни, за рахунок яких коштів та
джерел, в якому процедурному порядку і яким чином обчислювати вказаний розмір. Лише з 1.01.2008
року механізм реалізації положень ст.6 Закону України № 2195 врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України « Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України ( пп.2, п.41 розділу ІІ),
згідно з яким дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія закону України
« Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або грошового
утримання чи соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників
війни. Ст. 14 Закону України « Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що
учасникам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога підвищуються
на10% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність. Тому дітям війни, в тому числі і позивачці,
виплачується починаючи з 1.01.2008 року
по 47 гривень на місяць, з 1.04.2008 року
- по 48,1грн., з 1.07.2008 року - 48,2 грн., з 1. 10.2008 року - по 49,8 грн.
Вислухавши пояснення представників сторін , вивчивши
матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких
грунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких
Судом встановлено, що
ОСОБА_1 є громадянкою України і народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а.с.4). Згідно ст. 1
Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є особа, яка є
громадянином України та якій на час закінчення ( 2 вересня 1945 року)
Другої світової війни було менше 18
років. Відповідно позивачка є дитиною
війни в розумінні Закону України « Про соціальний захист дітей війни».
Представники відповідача не
заперечують цього факту.
Виходячи із того, що позивачка є дитиною війни в розумінні Закону України «
Про соціальний захист дітей війни, суд вважає, що на неї повність поширюються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені цим Законом, в тому числі й право на
підвищення пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком, як передбачено ст. 6
Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України « Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок 20 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом.
Трудовий стаж позивачки складає 41 рік 10 місяці 5 днів. Цього факту також не
заперечують представники відповідача.
При цьому ст. 28 Закону
України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено,
що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз.1 ч.1 цієї
статті застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених відповідно з цим Законом. Однак, суд
вважає, за можливе застосувати саме
ч.1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір
пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь - якої пенсії,
а лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії,
передбаченої Законом України « Про
соціальний захист дітей війни». Оскільки
цей закон передбачає в якості
критерію визначення розміру щомісячної доплати
до пенсії, розмір мінімальної
пенсії за віком, що на думку суду, не
суперечить вимогам ч.3 ст. 28 Закону України« Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в
інших випадках передбачених Законом.
Таким чином, щомісячне підвищення до пенсії для дітей війни є формою
соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто
фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни на соціальний захист. В той же час, відповідно до ст. 7 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок державного бюджету, а не за
рахунок Пенсійного Фонду України. За
умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок
дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерел коштів,
з яких має виплачуватись зазначена надбавка. Однак, в той же час, на думку суду,
це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі і на
отримання підвищення до пенсії, яке
прямо передбачено законом. Суд звертає увагу сторін на те, що реалізація особою
права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно - правових актів національного
законодавства не може бути поставлена у
залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади
на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не
приймається до уваги. Так, наприклад у
справі «Кечко проти України»
Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргументу
України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх обов'язків.
Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-У набрав чинності
Про внесення змін до Закону України»
«Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 19.06.2006 року № 3367-ІУ
пункт 17 ст. 77 виключено, ст. 110 викладено в новій редакції, якою
встановлено, пільги дітям війни передбачені ст.6 Закону України запроваджуються поетапно, за результатами
виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів за погодженням з Комітетом
Верховної Ради з питань бюджету.
Рішенням Конституційного суду України від 9.07.2007 року
№ 6-рп/2007 рік визнано неконституційними:

п.12 ст. 71 Закону України» Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію
статті 6 Закону України» Про соціальний
захист дітей війни з урахуванням ст. 111
цього Закону;

ст. 111, за якою підвищення пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України « Про
соціальний захист дітей війни»
виплачується особам, які є інвалідами( крім тих на яких поширюється дія Закону
України « Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки,
встановленої для учасників війни.

та зазначено:

що зупинення дії
положень законів, якими визначено
права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може
мати місце лише у випадках передбачених
Основним Законом України;

наслідок зупинення
на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації
чи інші форми соціальних гарантій,
відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового
мінімуму та порушує гарантоване ст. 48
Конституції України право кожного на
достатній життєвий рівень.

оскільки предмет
закону про Державний бюджет України чітко
визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може
скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

таким чином Верховна Рада України неповноважна при
прийняття закону про Державний бюджет
України включати до нього положення про
внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів
України та /або будь - яким чином змінювати визначене іншими законами України
правове регулювання суспільних відносин.

Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10- рп/2008 визнано
неконституційним п. 41 розділу ІІ « Внесення змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України « Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-17, згідно якого
текст ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» викладено
в такій редакції: « Дітям війни ( крім
тих на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або до щомісячного довічного
грошового утримання чи держаної соціальної допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.»

Таким чином судом встановлено, що починаючи з 19.01.2006
року і по 31.12.2006 року та з 9.07.2007 року і по даний час ст. 6 Закону України діє в редакції цього закону від 18.11.2004 року, згідно якої дітям
війни пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком, а не на 10%
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність як стверджують представники відповідача. І проведення
з 1.01.2008 року виплат в зазначеному розмірі дітям війни
в тому числі і позивачці суперечить чинному законодавству зазначеному
вище.

Отже суд вважає, що позивачка мала право на підвищення
пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком починаючи з 19.01.2006 року і до 31.12.2006
року та з 9.07.2007 року і по
331.12.2008 року.

Однак, на думку суду,
в позові в частині підвищення
пенсії як дитині війни за 2006 рік слід
відмовити в зв'язку з пропуском без
поважних причин, встановленого ст. 99 КАС України річного строку для звернення до
адміністративного суду за захистом
порушеного права чи інтересу. Суд
також вважає, що позивачка пропустила строк на звернення до
адміністративного суду за захистом порушеного права на підвищення
пенсії як дитині війни в 2007 році з
поважних причин оскільки тривалий час
тяжко хворіла і продовжує хворіти до
цього часу, що підтверджується наданими її представником медичними довідками,
тому пропущений нею строк підлягає
поновленню.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається
на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи є частково обгрунтованими та відповідно такими що
підлягають задоволенню частково, а саме: відповідача слід зобов'язати
нарахувати підвищення до пенсії
позивачки , передбачене ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей
війни» в розмірі30% мінімальної пенсії за віком, за період з 9 липня 2007 року
по 31грудня 2008 року.

На підставі ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 року з наступними змінами і доповненнями, п.1 рішення
Конституційного Суду України № 6-рп/2007
від 9.07.2007 року, п.2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2007 року, керуючись ст. 6,10-12,69- 71, 99, 100,
104,158-163,167 КАС України, суд , -

п о с т
а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Звенигородському
районі нарахувати підвищення до
пенсії ОСОБА_1 передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2008
року.

В
задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Київської області.

Постанова суду
набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо
її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження постанови
суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення постанови,
а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення у повному
обсязі.. Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається в строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються апеляційному адміністративному
суду Київської області через
Звенигородський районний суд. Одночасно копія апеляційної скарги надсилається
до апеляційного адміністративного суду Київської області.

Суддя