Справа № 2а-124/2008
Суддя: Максимов М.Т.
Дата ухвалення: 2008-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-124/2008 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
грудня 2008 року Центрально-Міський
районний суд м.Макіївки Донецької області в складі:

Головуючого судді: Максимова
М.Т.

При секретарі: Сакаєвій
А.Р., Баклагіній К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Макіївці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення України у Центрально-Міському районі м.
Макіївки „Про стягнення недоотримання
коштів на оздоровлення за 2001-2007 роки”, -

Встановив:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2001-2007 роки, вказуючи, що є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії і згідно зі ст.. 48 Закону
України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” має право на щорічну допомогу на оздоровлення у
період 2001-2004 роки в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, у період
2005-2007 роки - п`яти мінімальних заробітних плат. Проте, відповідач сплачував
йому компенсацію на оздоровлення у 2001-2004 роках по 21,50 грн. щорічно, у
2005-2007 роках - по 120 грн. щорічно. Дії відповідача просив визнати
неправомірними та стягнути на свою користь недоплачену суму встановлених
законом платежів, а також невиплачену одноразову допомогу інвалідам ІІ групи у
розмірі 4885,20 грн..

У
судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та пояснив, що є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом ІІ групи та перебуває на обліку в установі відповідача як
особа, що постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. За 2001-2004 роки
він отримав компенсацію на оздоровлення у розмірі 21,50 грн. за кожний рік, за
2005-2007 роки - 120 грн. за кожний рік, у той час як мав отримати допомогу за
2001-2004 роки у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за кожний рік, у
2005-2007 роках у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за кожний рік. За його
підрахунками згідно з розмірами мінімальної заробітної плати у відповідні
періоди недоплачена сума за 2001-2007 роки складає 8745,00 грн, невиплачена
одноразова допомога інвалідам ІІ групи складає 45 мінімальних заробітних плат,
тобто 4885,20 грн..

Представник
відповідача позов не визнав і суду пояснив, що, дійсно, позивач знаходиться на
обліку в установі відповідача, як особа, що постраждала внаслідок аварії на
ЧАЕС, і згідно Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, має право на щорічну допомогу
на оздоровлення. Фінансування витрат цим громадянам, здійснюється за рахунок
державного бюджету. Конституцією України встановлено, що виключно за Законом
про держбюджет визначаються будь-які витрати держави на загальнодержавні потреби,
розмір та цільове використання витрат. Згідно ст.. 51 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів здійснюють витрати в межах бюджетних
асигнувань. Оскільки державою виділяється конкретна сума на виплату допомоги,
яка передбачена з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №
836 від 26.07.1996 року про розмір щорічної допомоги на оздоровлення для
учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, яка складала за 2001-2004 роки - 21,50 грн., а також
положень Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р., яким
така допомога визначена на 2005-2007 роки у сумі 120 грн. на рік, відповідач не
має права виходити за межі визначених сум, бо буде мати місце нецільове
використання державних коштів. Тому вважає, що відповідач вірно виплатив
позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення за період з 2001 р. по 2007 р. у
вказаному розмірі.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач
з 1986 року є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії та перебуває на обліку у відповідача як особа, яка постраждала
внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення серії А №
033209 /а.с.3/. За 2001-2004 роки йому виплачена допомога на оздоровлення по
21,50 грн. за кожен рік, за 2005-2007 роки - по 120 грн. за кожен рік /а.с.5/.

Згідно
зі ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 року № 796-ХІІ
( Закон № 796-ХІІ) учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії
щорічно виплачується допомога на оздоровлення за період 2001-2004 роки в розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат, за період 2005-2007 роки в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

При
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління ПСЗН керувалось постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 836), якою розмір такої допомоги
встановлений для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії у
розмірі 21,50 грн., а також постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір
зазначеної допомоги встановлений для учасників ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії у розмірі 120 грн..

Між
тим, з моменту прийняття зазначених постанов Кабінету Міністрів України
встановлені ними розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишилися
незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Відповідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України
та законами України.

Відповідно
до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №
9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя щодо
необхідності оцінки нормативно-правових актів будь-якого державного чи іншого
органи на предмет їх відповідності як Конституції України, так і закону,
визначено, що у випадку встановлення судом невідповідності чи суперечності
нормативно-правового акту, який підлягав
застосуванню, законові, суд зобов'язаний застосувати закон,
що регулює ці правовідносини.

Виходячи
з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Законів України про встановлення розміру мінімальної плати на
відповідні роки.

Відповідно
до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 зі
змінами та доповненнями, а також відповідно до Закону України № 2638-ІІІ від
11.07.2001 року органи соціального захисту населення здійснюють виплати
допомоги на оздоровлення з 29 жовтня 2003 року, тобто, відповідач став
розпорядником бюджетних коштів в цій частині тільки з 2003 року і по позовним
вимогам щодо стягнення такої допомоги за 2001-2002 роки УПСЗН
Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради є неналежним
відповідачем.

Пунктом
37 ст. 77 Закону України № 3235-ІV
від 20.12.2005 року „Про державний бюджет України на 2006 рік” зупинено дію
другого та третього абзаців частини четвертої ст. 48 Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 року № 796-ХІІ в частині виплати компенсацій і
допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Даний закон
Конституційним Судом України до теперішнього часу не визнаний неконституційним
у відповідних частинах, тому застосування Закону № 796-ХІІ до виниклих між
сторонами в справі правовідносин у 2006 році виключається.

Таким
чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання
неправомірними дії відповідача у частині відмови у виплаті позивачу щомісячної
допомоги на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки.

Відповідно
до ст. 48 Закону № 796-ХІІ розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Згідно
довідки відповідача одноразова грошова допомога за 2003 рік у сумі 21,50 грн.
була виплачена 03.09.2004 року, за 2004 рік - у сумі 21,50 грн. - 29.03.2005
року, за 2005 рік - у розмірі 120 грн. 13.12.2005 року, за 2007 рік - у сумі
120 грн. 24.10.2007 року.

Відповідно
до ст. 89 Закону України „Про Державний бюджет України на 2004 рік” розмір
мінімальної заробітної плати встановлений з 01.01.2004 року у розмірі 205 грн.,
з 01.09.2004 року - 237 грн..

Згідно
зі ст. 83 Закону України „Про держаний бюджет України на 2005 рік” розмір
мінімальної заробітної плати встановлений з 01.01.2005 року у розмірі 262 грн.,
з 01.04.2005 року - 290 грн., з 01.07.2005 року - 310 грн., з 01.09.2005 року -
332 грн.

Згідно
зі ст. 76 Закону України „Про Держаний бюджет України на 2007 рік” розмірі
мінімальної заробітної плати встановлений з 01.01.2007 року у розмірі 400 грн.,
з 01.04.2007 року - 420 грн., з 01.07.2007 року - 440 грн., з 01.09.2007 року -
460 грн..

Зі
змісту цих законів не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості
застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норм ст.
48 Закону № 796-ХІІ.

З
зазначеної вище довідки відповідача видно, що річну допомогу на оздоровлення
позивач отримав: за 2003 рік 03.09.2004 року при встановленій законом
мінімальній заробітній платі 237 грн., за 2004 рік 29.03.2004 року при
мінімальній заробітній платі 262 грн., за 2005 рік - 13.12.2005 року при
мінімальній заробітній платі 332 грн., за 2007 рік - 24.10.2007 року при
мінімальній заробітній платі 460 грн.

Таким
чином, недоплачена частина щорічної допомоги на оздоровлення складає: за 2003
рік - 926,50 грн. (4*237 грн. - 21,50 грн.), за 2004 рік - 1026,50 грн. (4*262
грн. - 21,50 грн.), за 2005 рік - 1540 грн. (5*332 грн. - 120 грн.), за 2007
рік - 2180 грн. (5*460 грн. - 120 грн.), а тому недоплачена частина щорічної
допомоги на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки складає 5673,00 грн. (926,50
грн. + 1026,50 грн. + 1540 грн. + 2180 грн.)

Ст.
99 КАС України передбачено річний строк для звернення до суду з
адміністративним позовом, якщо не встановлено інше.

Відповідно
до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Таким
чином, позовна давність до даних правовідносин не застосовується.

Відповідно
до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян потерпілих
внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, яким встановлена група
інвалідності передбачена одноразова допомога у наступних розмірах: інвалідам
ІІІ групи - 30 мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІ групи - 45 мінімальних
заробітних плат. У разі встановлення найвищої групи виплачується різниця по
допомозі, тобто 15 заробітних плат. Тобто, позивачу повинні були виплатити
332*15=4980 грн..

Таким
чином суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача частину
недоотриманої щорічної допомоги у розмірі 5673 грн. та невиплачену одноразову
допомогу за ІІ групу інвалідності у розмірі 4885,20 грн.

Керуючись
ст. ст. 9, 11, 159-163 КАС України, ст. 48 Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії посадових осіб Управління праці та соціального захисту
населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради
щодо виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки
у розмірі, встановленому постановами Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної
адміністрації Макіївської міської ради за рахунок державного бюджету на користь
ОСОБА_1 невиплачену частину щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005,
2007 роки у розмірі 5673 (п`ять тисяч шістсот сімдесят три) грн.., а також
невиплачену одноразову допомогу за ІІ групу інвалідності у розмірі 4885 (чотири
тисячі вісімсот вісімдесят п'ять)грн.. 20коп., а усього стягнути 10558 (десять
тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім ) грн.

Постанова
може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом
подачі до суду першої інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення, заяви
про апеляційне оскарження з наступною подачею апеляційної скарги протягом 20
днів, або без попереднього подання заяви у строк 10 днів.

Суддя: М.Т.Максимов