Справа № 22-а-1273-Ф/07
Суддя: Полянська В.О.
Дата ухвалення: 2007-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №
22-а-1273-Ф/07р.

Головуючий
у першій інстанції
Белоусов Е.Ф.

Суддя-доповідач
Полянська В.О.

25 вересня 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого судді: Моісеєнко Т.І.,

суддів Мамасуєвої Л.О. Полянської В. О.,

при секретарі: Петриченко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Феодосії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Держдепартаменту України з питань виконання покарань в АР Крим про
встановлення пенсійної надбавки за апеляційною скаргою Управління
Держдепартаменту України з питань виконання покарань в АР Крим на постанову
Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 29 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

28 березня 2007 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Держдепартаменту України з
питань виконання покарань в АР Крим про встановлення пенсійної надбавки.

Свої вимоги мотивує тим, що
в період з 1999 року по 2005 рік вона проходила службу в органах
кримінально-виконавчої системи на посаді старшого інспектора Керченського
відділення кримінально-виконавчої інспекції УДДУПВП в АР Крим. Прослужив більш
20 років, згідно Указу Президента України у 2001 році вона придбала право на
пенсію, але продовжувала служити і далі, чим придбала право на доплату від суми
передбачуваній пенсії. Вказана надбавка виплачувалася їй до кінця 2001 року,
потім виплати та нарахування були призупинені на підставі Указівки голови
Держдепартаменту №9/2 - 3094Лв від 17 жовтня 2001 року. Наказом № 9 від 19
січня 2005 року начальника УДДУПВП були відновлені додаткові види грошового
забезпечення, проте у списку співробітників, які мали право на доплату від
передбачуваної пенсії її прізвища не було. Даний факт керівництвом не
коментувався, мотивованої відмови вона не отримала. 3 01 лютого вона вийшла не
пенсію, розмір якої нарахований згідно грошового атестату без обліку спірної
надбавки. Відповідач відмовляється у добровільному порядку виплатити належну їй
суму надбавки для подальшого перерахування призначеної пенсії. Позивачка
просила відновити строк позовної давності, вважає його не пропущеним, оскільки
після виходу на пенсію вона весь цей час листувалася з відповідачем, зверталася
до Залізничного районного суду м. Сімферополі.

Постановою Керченського
міського суду АР Крим від 29 травня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволений.

2

Зобов'язано Управління
Держдепартаменту України з питань виконання покарань в АР Крим провести
перерахунок атестата грошового забезпечення з доплатою від суми передбачуваної
пенсії в розмірі - 50% починаючи з 01 січня 2005 року і направити його в
пенсійний відділ фінансового управління УДДПВП в АР Крим.

В апеляційній скарзі
УДДУПВП в АР Крим просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову
у задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на
неправильне застосування судом матеріального і процесуального права, неповне
з'ясування суттєвих обставин по справі і надання неналежної правової оцінки
доказам, які надавалися апелянтом.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС
України суд апеляційній інстанції переглядає судове рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка відповідно до
п. 3 Указу Президента від 04 жовтня 1996 року № 926/96 «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників
органів внутрішній справ» безсуперечно мала право на доплату від суми
передбачуваної пенсії в розмірі - 50%. Також суд дійшов до висновку про те, що
позивачка пропустила строк звернення до суду з поважних причин, ураховуючи
листування ОСОБА_1 з відповідачем та звернення до суду.

З такими висновками суду не
може погодитися колегія суддів, оскільки судове рішення не відповідає нормам
матеріального права. Крім того, позивач втратив право звернення до суду в
зв'язку з пропуском строку звернення за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до п. 3 Указу
Президента від 04 жовтня 1996 року № 926/96 «Про умови грошового забезпечення
осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів
внутрішній справ», керівникам органів внутрішніх справ надано право у межах
асигнувань, що виділяються на утримання цих органів установлювати особам
рядового ті начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на
пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та
в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату від 25 до 50 відсотків суми
пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Відповідно до п. 8.1.2. Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових
актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу
кримінально-виконавчої системи, затвердженою наказом Державного департаменту
України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року № 203 доплати за
право на пенсію виплачуються за рішенням керівника органу або установи.

Таким чином, вищенаведені
нормативні акти вказують на те, що доплата від суми передбачуваної пенсії не є
обов'язковою, її виплата залежить від асигнувань, що виділяються на утримання
органів кримінально-виконавчої системи та рішення керівника органу чи установи.

Тобто висновок суду про
обов'язковість виплати надбавки за передбачувану пенсію не є правильним,
оскільки не відповідає вищевказаним нормам Закону.

Як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_1 вийшла на пенсію з 01 лютого 2005 року. Про те, що з січня 2005
року їй не призначена надбавка за право на пенсію позивачка знала, що
підтверджується її позовною заявою, але до суду вона звернулася лише у березні
2007 року.

Тобто пропустила строк,
встановлений ч.2 ст. 99 КАС України, згідно якої для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи

3

встановлюється річний
строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100
КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні позову.

З матеріалів справи
вбачається, що позивачка не надала суду доказів про поважність причин пропуску
строку звернення до суду, оскільки посилання позивачки на листування між нею та
відповідачем щодо призначення і виплати надбавки за передбачувану пенсію не
можна вважати поважною причиною.

Колегія суддів вважає, що
доводи апелянта про відсутність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1
заслуговують на увагу. Постанова суду першої інстанції за вищенаведених підстав
підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови з відмовою у
задоволенні позову.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч.
1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу
Управління Держдепартаменту України з питань виконання покарань в АР Крим
задовольнити.

Постанову Керченського
міського суду Автономної Республіці Крим від 29 травня 2007 року скасувати.

Прийняти по справі нову
постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до Управління
Держдепартаменту України з питань виконання покарань в АР Крим про встановлення
пенсійної надбавки.

Постанова суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили.