Справа № 2-996/07
Суддя: Терьохін С.Є.
Дата ухвалення: 2007-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-996/07
ПОСТАНОВА

ІМ*ЯМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 року, Приморський районний суд міста
Одеси, в складі: головуючого - судді Терьохіна С Є., при секретарі - Лапшинської Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі
справу за адміністративним позовом громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Одеської
міської ради, виконкому Одеської міської ради, третьої (зацікавленої) особи,
без самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідачів - громадянина
ОСОБА_3, про визнання недійсним рішень виконкому міської ради, визнання
незаконним державного акту на право власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до суду з адміністративним позовом в якому
просили визнати протиправними та такими що не є чинними рішення виконкому
Одеської міської ради № 451, від 29 листопада 2002 року „Про прийняття в
експлуатацію житлового будинку під літерою „Г" та надвірних споруд, що
належать гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1".

Визнати протиправним та таким що не є чинним рішення
виконкому Одеської міської ради № 1245-XXIV
від 26 березня 2003 року, „Про затвердження проекту відведення та передачу
у приватну власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0307 га, за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських
будівель".

Зобов'язати виконком Одеської міської ради - скасувати
рішення виконкому Одеської міської ради № 451, від 29 листопада 2002 року „Про
прийняття в експлуатацію житлового будинку під літерою „Г" та надвірних
споруд, що належать гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, а також, скасувати
рішення виконкому Одеської міськох ради № 1245-XXIV
від 26 березня 2003 року, „Про затвердження проекту відведення та передачу
у приватну власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0307 га, за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель".

Визнати протиправним та таким що є не чинним свідоцтво
про право власності, № 023537, від 14 січня 2003 року, видане виконкомом
Одеської міської ради гром.
ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 - в частині виключення із обсягу споруд
що перебували у власності ОСОБА_4 літньої кухні під літ. „А" та сараю під
літ. „Б" - домоволодіння АДРЕСА_1

Зобов'язати виконком Одеської міської ради внести зміни
до свідоцтва про право власності, № 023537, від 14 січня 2003 року, видане
виконкомом Одеської міської ради гром.
ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1, в частині виключення із обсягу споруд що
перебували у власності ОСОБА_4 літньої кухні під літ. „А" та сараю під
літ. „Б" - домоволодіння АДРЕСА_1

Визнати протиправним та таким що не є чинним Державний
акт серії ОД № 067520 на право власності на земельну ділянку площею 0,0307 га,
по АДРЕСА_1, виданий гром.
ОСОБА_4 26 серпня 2004 року.

Зобов'язати виконком Одеської міської ради - скасувати Державний
акт серії ОД № 067520 на право власності на земельну ділянку площею 0,0307 га,
по АДРЕСА_1, виданий гром.
ОСОБА_4 26 серпня 2004 року.

Свої вимоги позивачі в заяві до суду, а також в
поясненнях даних під час розгляду справи обґрунтовували тим, що на підставі
договору купівлі-продажу від 12 березня 1951 року, громадянка ОСОБА_2, набула право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1. Також, позивачка вказала, що одночасно
з придбанням зазначеного будинку, вона отримала право користування земельною
ділянкою на якої розташований будинок площею 634 м. кв. В подальшому,
ОСОБА_2, придбала
право власності на зазначену ділянку.

Проте, сусідка ОСОБА_4, яка проживає в буд. АДРЕСА_1,
самочинно звела господарські споруди на частині земельної ділянки ОСОБА_2, які
використовуючи недійсні документи ввела в експлуатацію оскаржуваним рішенням
виконкому Одеської міської ради, від 29.11.2002 року.

Також, на підставі недійсних документів, з порушенням меж
земельної ділянки ОСОБА_2 виконкомом Одеської міською ради, було прийнято
рішення № 1245, від 26.03.2003 року, про передачу у власність ОСОБА_4 земельної
ділянки площею 0,0307 га, щодо якої 26.08.2004 року, вже померлій ОСОБА_4 був
виданий державний акт на право власності.

Посилаючись на норму ст. 71 КАС України в частині обов'язку
доказування який покладений законом на відповідача - позивачі також вказали на
те, що ні виконком Одеської міської ради, ні міська рада, заперечуючи проти
позову, не надали суду будь-яких доказів, які б свідчили про законний характер
та підстави прийняття оскаржуваних рішень.

За таких умов, позивачі звернули увагу суду на такі
обставини, як те, що за наявними відомостями, починаючи з 1968 року, в
користуванні гром. ОСОБА_4,
перебувала самочинна зайнята земельна ділянка площею 200 м. кв. Решта площа
земельної ділянки яку займала ОСОБА_4 та яка наявна сьогодні у власності її
спадкоємця ОСОБА_3, була самочинно загарбана від площі земельної ділянки що
знаходилася в користуванні, власності гром. ОСОБА_2 В якості наслідків захвату
землі ОСОБА_2, позивачі зазначають втрату позивачкою можливості користуватися
та розпоряджатися часткою належної її на праві власності земельної ділянки,
зведення гром. ОСОБА_4 самочинного будівництва на землях ОСОБА_2 у вигляді
літньої кухні та сараю, зазначених відповідно під літ „А" та „Б" в
технічному паспорті КП „ОМБТІ та РОН", від 12.04.2002 року.

При розгляді як даної справи (про що свідчать відповідні
матеріали), а також при розгляді інших справ з даних питань було встановлено,
що третя особа гром. ОСОБА_4,
може користуватися лише земельною ділянкою пл. 200 м. кв., в АДРЕСА_1, а
вчинені ОСОБА_4 та узаконені протиправними рішеннями відповідачів споруди є
самочинними забудовами, що підтверджується інвентаризаційними відомостями ОМБТІ
та РОН, від 18.03.1968 року, архівною довідкою БТІ, від 02.04.2000 року,
встановлено рішеннями Жовтневого райсуду
м. Одеси, від 23.11.1994 року та Центрального райсуду м. Одеси, від
12.11.2001 року, іншими матеріалами та документами, що є в справі. Позивачами
також було вказано про те, що оскаржені рішення відповідача, приймались під час
дії зазначеного вище рішення Центрального райсуду м. Одеси, всупереч вимогам
ст. 124 Конституції України.

Також, в підтвердження своїх доводів позивачі послалися
на протест прокурора м. Одеси, № 913, за 2003 рік, де прокурор вимагав
скасувати рішення Одеського міськвиконкому № 451, від 29.11.2002 року з підстав
незаконного збільшення родиною

Склярук
для здійснення самочинного
будівництва своєї земельної ділянки за рахунок земель гром. ОСОБА_2, що призвело до
порушення прав останньої.

Окрім зазначених підстав позивачі вказали на те, що під
час відведення земельної ділянки гром.
ОСОБА_4 (з частиною земель ОСОБА_2), відповідачами не провадилась
обов'язкова при цьому кадастрова зйомка земельної ділянки, яке привело до відсутності
встановлених геодезичних меж та що на думку позивачів було зроблено навмисно, з
метою унеможливити проведення вимірювання спірної ділянки, яка відводилася по
малюнку, з тим щоб скрити факт захвату землі ОСОБА_2, а також з метою
приховування земель від державного обліку.

Також, позивачі звернули увагу суду на те, що в заяві
ОСОБА_4, від 13.08.2002 року до Одеської міської ради про безкоштовну передачу
у власність земельної ділянки - була допущена підробка підпису гром. ОСОБА_2 в частині заяви
де міститься згода суміжних землекористувачів (а.с. 77), так як ОСОБА_2, тривалий час
перебуваючи в спірних відносинах із ОСОБА_4 - не давала та не мала бажання
надавати останній своєї згоди на приватизацію що порушує її ж права.

(Стосовно даної тези позивачів, слід додатково зазначити,
що така згода для ОСОБА_4, дійсно повинна була б бути з боку ОСОБА_2, за умови
суміжного межування ділянок останніх, що в супереч доводам 3-ї особи,
підтверджується держ. актом на землю на ім*я ОСОБА_2, а.с. 194.
/Суд/).

В суді, позивачі свої вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач виконком Одеської міської ради, заперечував
проти позову на первісних засіданнях по справі, проте до суду, будучи
викликаний належним чином під час розгляду справи по суті - не з*явився, повідомлень
про причини не явки або про додаткові докази -не надав, що враховуючи
неодноразові не явки виконкому дало суду підстави відповідно до ч.4, ст. 128
КАС України, вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідач Одеська міська рада, будучи неодноразово
повідомленою про дату та час судового розгляду справи, свого представника до
суду - не направив, про причини не явки, не доповів, що також дозволило суду в
порядку ч.4, ст. 128 КАС України, розглянути позов за його відсутністю.

Третя особа на боці відповідачів гром. ОСОБА_3, який є
спадкоємцем майна померлої гром.
ОСОБА_4 - заперечував проти задоволення судом вимог адміністративного
позову, пояснивши що його покійна мати так само як і позивачка ОСОБА_2 ще у 50-х - 60-х
роках минулого сторіччя, займали вільні земельні ділянки в межах м. Одеси. В
той час ні яких документів ні в кого не було, межі ділянок не ким не
визначались, а люди користувалися землею в тому порядку який між ними склався.
В подальшому, його родиною були зведені необхідні для обслуговування будинку
господарські споруди, які в свою чергу разом із земельною ділянкою якою
фактично користувалася ОСОБА_4, були узаконені місцевою владою. За таких
підстав, ніхто земельних меж гром.
ОСОБА_2 - не
порушував, а оскаржені позивачами акти є правомірними та відповідають дійсному
порядку землекористування. Нібито незаконна забудова ОСОБА_4 проїзду по
АДРЕСА_1, розміром 22,0 м. на 3,6 м. - не відповідає дійсності, так як даний
проїзд не належить позивачки та не ким не визначений.

Суд, заслухавши пояснення та оцінивши доводи сторін, що
були присутні в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та перевіривши
законність підстав позову, дійшов висновку про можливість його задоволення,
виходячи із наступного.

Так, при постановленні рішення у справі, суд в першу
чергу керувався основоположними нормами процесуального та матеріального права,
які встановлюють вимоги як до сторін по справі так і до суб'єктів владних
повноважень щодо їх ставлення до виконання ними своїх прямих обов'язків,
наданих їм Конституцією та законами України, а також встановлюють порядок їх
участі в розгляді спорів, що законодавцем особливо кодифіковані в Кодекс
адміністративного судочинства (по тексту КАС) України.

Відповідно до ч.1, ст.
9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Аналогічна
норма також закріплена в ч.2, ст. 19 Основного закону.

Саме під цим кутом зору, суд оцінив всі підстави позову
та оскаржені акти відповідачів по даній справі та дійшов висновку що в діях
відповідачів, містяться порушення даних норм що закріплені як в процесуальному
(ст. 9 КАС), так і в матеріальному праві (ст. 19 Конституції України, ч.3, ст.
24 Закону України „Про місцеве самоврядування України").

Відповідно до ч.2, ст. 71 КАС України - в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Наведена вища норма права, маючи на меті виключно захист
інтересів людини та громадянина, юридичної особи що звертається за захистом до
суду - встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень і повідомлені
позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача -
суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не
спростує.

Відповідачі - суб'єкти владних повноважень, відповідно до
зазначеної вище імперативної норми процесуального законодавства - не надали
суду жодних фактичних даних, які судом могли б бути прийняті як докази
відповідно до вимог ст.ст. 69 та 70 ч.ч. 1 та 2 КАС України.

За таких обставин, суд визнає як доведені доводи позивача
про те, що через дії відповідачів, що виразилися в прийнятті оскаржених рішень,
позивачка ОСОБА_2, була
позбавлена частки своєї земельної ділянки на площу якої була збільшена площа
ділянки гром. ОСОБА_4, а також
відповідачем були протиправно узаконені самочинні будівлі, зведенні останньою в
т.ч. і на землі, приналежної ОСОБА_2

Так, стосовно передачі ОСОБА_4 земельної ділянки і видачі
її держ. акта на право власності на землю, що було здійснено на підставі
рішення виконкому Одеської міської ради № 1245-XXIV від 26 березня 2003 року, „Про затвердження проекту
відведення та передачу у приватну власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею
0,0307 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового
будинку і господарських будівель", державного акту серії ОД № 067520 на
право власності на земельну ділянку площею 0,0307 га, по АДРЕСА_1, виданому гром. ОСОБА_4 26
серпня 2004 року, суд зазначає нижче наступне;

Рішенням виконкому Іллічівської райради трудящих м.
Одеси, за № 467, за 07.06.1968 року (а.с. 62), на яке послався відповідач, в
користуванні гром. ОСОБА_4,
перебувала земельна ділянка площею лише 201 м. кв. При тому, Одеська міська рада не визначила з яких земель до
ділянки ОСОБА_4, було додано ще 192 м. кв. землі.

Наведений факт зазначений позивачами, прямо або
опосередковано, підтверджується: рішенням Центрального райсуду м. Одеси, від
12.11.2001 року (а.с. 47), яке повинно було б бути враховане відповідачем та
яке на час прийняття Одеською міською радою оскарженого рішення від 26.03.2003
року було чинним та повинно було б виконуватись усіма установами, органами та
громадянами відповідно до ч.5, ст. 124 Конституції України, ст. 14 діючого на
той час ЦПК України;

Рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси, від
22.02.2001 року (а.с. 98);

Висновком управління архітектури та містобудування, від
05.11.2002 року, (а.с. 66);

Пояснювальною запискою (а. с. 130);

Висновками судової земельновлаштувально-технічної
експертизи ОНДІ судових експертиз, № 2563, від 23.03.2000 року (а.с. 150);

Відсутністю згоди ОСОБА_2, як
суміжної землевласниці, підпис якої на заяві ОСОБА_4 про надання у власність
земельної ділянки, згідно поясненням позивачки її не належить, а виконана іншою
особою (а.с. 115), іншими матеріалами справи.

Стосовно виданого відповідачем державного акту серії ОД №
067520 на право власності на земельну ділянку площею 0,0307 га, по АДРЕСА_1, на
ім*я гром. ОСОБА_4
26 серпня 2004 року - суд зазначає наступне;

Відповідно до ч.1, ст. 25 Цивільного кодексу (ЦК) України -
цивільна правоздатність фізичної особи це здатність мати цивільні права та
обов'язки, до кола яких в т.ч. і відноситься право громадян на отримання
земельної ділянки відповідно до ст. ст. 116 та 118 Земельного кодексу України.
Частина 4 зазначеної норми ЦК
України встановлює, що цивільна правоздатність особи припиняється у момент
її смерті. За таких умов реалізувати своє право на отримання земельної ділянки
та на підтвердження чого одержати відповідний держ. акт (ст. 125, ч.1, та 126
ч.1 ЗК України) могла лише особа під час свого життя. Проте обставини справи
свідчать про протилежне.

Як було зазначено вище, державний акт на право власності
на землю ОСОБА_4, був складений 26.08.2004 року (а.с. 136), разом із тим гром. ОСОБА_4 ще
ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла, про що свідчить свідоцтво про смерть на а.с.8, що
унеможливлювало видачу її держ. акту на землю через понад чотири місяці після
смерті ?!

Вище наведені обставини дають суду підстави, вжити до
склавшихся правовідносин норму ч.3 (п."г"), ст. 152 ЗК України, яка
визначає захист громадянами прав на земельні ділянки в т.ч. і шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування

Відносно оскаржених рішень виконкому Одеської міської
ради №451, від 29 листопада 2002 року „Про прийняття в експлуатацію житлового
будинку під літерою „Г" та надвірних споруд, що належать гр. ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1", та свідоцтва про право власності на домоволодіння, №
023537, від 14 січня 2003 року, видане виконкомом Одеської міської ради гром. ОСОБА_4 на
домоволодіння АДРЕСА_1 -суд на підставі вищенаведеної ч.2, ст. 71 КАС України -
погоджується з усіма вищенаведеними доводами позивачів та додатково зазначає
про обставини, які свідчать про неправомірний характер вказаних оскаржених
рішень (актів).

Так, як визнано самими структурними підрозділами
відповідача (заключения управління
архітектури та містобудування Одеського міськвиконкому від 05.11.2002 року,
(а.с.66), та заключння ГРП інспекції державного архітектурно-будівельного
контролю, від 09.09.2002 року, а.с. 67) - гром.
ОСОБА_4, здійснила самочинне будівництво господарських споруд за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 105 ЦК України в діючий на той час
редакції 1963 року - громадянин що здійснив таке самочинне будівництво не мав
права ним розпоряджатися, а виконавчі органи місцевого самоврядування повинні
були б звернутися до суду із позовом про знесення самочинної забудови або її
вилучення.

Разом із тим, відповідач не виконав даної імперативної
норми матеріального закону, прийнявши дану забудову в експлуатацію, пославшися
на норму п.п.1, п. 16, ст. 31 Закону України „Про місцеве самоврядування в
Україні".

З таким визначенням відповідача, суд не може погодитись,
враховуюче те, що наведена норма місцевого законодавства, передбачає
повноваження виконавчих органів селищної, сільської та міської рад по прийняттю
в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів у випадку коли будівництво було
здійснене в порядку, встановленому законодавством. Щодо самочинного будівництва
дана імперативна норма закону будь-якими повноваженнями виконавчі органи
відповідної ради - не наділяє.

Сукупність обставин наведених позивачем, встановлених та
перевірених судом, свідчить про неправомірний характер дії відповідачів при
прийнятті оскаржених актів, та дозволяє суду в повному обсязі задовольнити
вимоги позивачів.

керуючись ст.
ст. 2, 7, 9, 11, 69, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправним та такими що не є чинним рішення
виконкому Одеської міської ради № 451, від 29 листопада 2002 року „Про
прийняття в експлуатацію житлового будинку під літерою „Г" та надвірних
споруд, що належать гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1".

Визнати протиправним та таким що не є чинним рішення
Одеської міської ради № 1245-XXIV
від 26 березня 2003 року, „Про затвердження проекту відведення та передачу
у приватну власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0307 га, за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель".

Зобов'язати виконком Одеської міської ради - скасувати
рішення виконкому Одеської міської ради № 451, від 29 листопада 2002 року „Про
прийняття в експлуатацію житлового будинку під літерою „Г" та надвірних
споруд, що належать гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, а також, зобов'язати
Одеську міську раду скасувати рішення Одеської міської ради № 1245-XXIV від 26
березня 2003 року, „Про затвердження проекту відведення та передачу у приватну
власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0307 га, за адресою: АДРЕСА_1,
для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських
будівель".

Визнати протиправним та таким що є не чинним свідоцтво
про право власності на домоволодіння, № 023537, від 14 січня 2003 року, видане
виконкомом Одеської міської ради гром.
ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 - в частині виключення із обсягу споруд
що перебували у власності ОСОБА_4 літньої кухні під літ. „А" та сараю під
літ. „Б" - домоволодіння АДРЕСА_1

Зобов'язати виконком Одеської міської ради внести зміни
до свідоцтва про право власності на домоволодіння, № 023537, від 14 січня 2003
року, видане виконкомом Одеської міської ради гром. ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1, в частині виключення
із обсягу споруд що перебували у власності ОСОБА_4 літньої кухні під літ.
„А" та сараю під літ. „Б" -домоволодіння АДРЕСА_1

Визнати протиправним та таким що не є чинним Державний
акт серії ОД № 067520 на право власності на земельну ділянку площею 0,0307 га,
по АДРЕСА_1, виданому гром.
ОСОБА_4 26 серпня 2004 року.

Зобов'язати Одеську міську раду - скасувати Державний акт
серії ОД № 067520 на право власності на земельну ділянку площею 0,0307 га, по
АДРЕСА_1, виданому гром.
ОСОБА_4 26 серпня 2004 року.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови може бути
подана до суду протягом 10-ти днів, після її проголошення. Апеляційна скарга на
дану постанову суду, протягом

20-ти днів, після
звернення із заявою
про її оскарження
до Адміністративного апеляційного
суду Одеської області, через Приморський районний суд м. Одеси.