Справа № 2а-123\07
Суддя: Нежура В.А.
Дата ухвалення: 2007-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2007 р. Голосіївський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Нежури
В.А.,

при
секретарі -
Зологіній Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Києві справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від
19.01.2005 р. № /3,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання
недійсним податкового повідомлення-рішення від 19.01.2005 р. №
/3, посилаючись на те, що за результатами документальної перевірки
дотримання ним, приватним нотаріусом ОСОБА_1., вимог чинного
законодавства з питання оподаткування за період з 16.07.2002 р. по 31.12.2003 p., проведеної співробітниками ДПІ у Голосіївському районі
м. Києва, були виявлені порушення, а саме:

·
не підтверджено
витрати в сумі 58 487 грн. на оплату маркетингових послуг та консультативних
послуг, наданих фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2., які зазначені в декларації про доходи за
2002 p.;

·
не підтверджено
витрати на придбання мобільних телефонів та оплату послуг зв'язку;

·
неправомірно
занесення внесків до Пенсійного фонду України за 4 квартал 2002 р та 4 квартал
2003 року.

Загалом за даними перевірки ДПІ у Голосіївському районі
м. Києва, з урахуванням подальших уточнень, зроблених на вимогу позивача, у останнього за 2002 р. виявлено
відсутність підтвердження витрат на суму 60 599 грн.

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва було 19.01.2005 p., було видано податкове повідомлення-рішення №
/3, яким визначено суму
податкового зобов'язання у розмірі 24 417 грн. 60 коп.

Позивач вважає,
що відповідачем неправомірно не враховано понесенні ним витрати, які пов'язані з отриманням доходу за період
16.07.2002 р. по 31.12.2003 p., a саме: - суми, що
були сплачені на підставі договорів про надання маркетингових та
консультативних послуг, укладених з
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2.; - внески до Пенсійного фонду
України за 4-й квартал 2002 р. та 4-й квартал 2003 p.;
- витрат на послуги мобільного зв'язку та на придбання
мобільних телефонів.

Позивач зазначає,
що суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2. йому були надані
консультаційні послуги щодо складання договорів, послуги з пошуку та пропозиції
інформаційно-пошукових систем правового характеру; послуги з пошуку та
пропозиції необхідної юридичної літератури; послуги з пошуку потенційних
клієнтів - рекламні послуги; послуги з оцінки можливості, доцільності та ефективності проведення
рекламної компанії. Позивач вважає, що
достатнім підтвердженням понесених ним витрат є договори з суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2.,
звіти про виконані роботи та письмові роботи зазначеного суб'єкта
підприємницької діяльності, які надані
позивачем на вимогу податкових органів щодо документального підтвердження
витрат.

2

Позивач вважає,
що саме посередницька діяльність зазначеного суб'єкта підприємницької
діяльності сприяла йому отримати в 2002-2003 p.p. прибутки.

Позивач вважає,
що при визначені оподатковуваного прибутку податкові органи мають
враховувати документально підтверджені витрати з валового прибутку лише після
відрахувань внесків до Пенсійного фонду України.

Крім того,
позивач вважає, що надав
податковим органам достатньо документальних підтверджень понесених ним витрат
на послуги мобільного зв'язку та придбання мобільних телефонів, а саме платіжні доручення на оплату послуг
зв'язку, договір про надання послуг
стільникового радіотелефонного зв'язку,
касові чеки та квитанції по оплаті вартості телефонів. Однак, як вказує позивач, податкові органи не врахували вказані
документи як підтвердження витрат.

Таким чином,
позивач, вважаючи, що податковими органами невірно зроблені
вирахування його прибутку, просить
визнати недійсним податкове повідомлення-рішення № /3 від 19.01.2005
р.

В судовому засіданні
позивач підтримав вимоги позову.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не
визнали, зазначивши, що позивачем штучно занижено суму чистого
доходу, оскільки ним в декларації про
доходи, одержані в 2002 p., зазначено, як
витрати, пов'язані із здісненням виду
діяльності - нотаріальні послуги населенню,
витрати на суму 60 599 грн.,
однак вони не підтверджені документально і тому їх неможливо віднести до
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу.

Вислухав пояснення сторін і їх представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно Декрету Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян",
об'єктом оподаткування доходів громадян, які мають постійне місце проживання в
Україні, є сукупний оподатковуваний
доход за календарний рік, одержаний з
різних джерел. Оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у
розділах II і III зазначеного
Декрету та розділах II і III Інструкції
"Про прибутковий податок з громадян", в тому числі від приватної нотаріальної та
адвокатської діяльності.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий
дохід, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. В разі, якщо ці витрати не можуть бути підтверджено
документально, вони враховуються
податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначними Головною державною податковою
інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та
Держкомітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які
включаються до складу валових витрат виробництва ( обігу) ( витрати згідно з
додатками 6 та 7 до Інструкції № 12 про прибутковий податок з громадян, затверджена наказом ГДПІ України від
21.04.93 p., зі змінами та доповненнями ( розділ 1V) та ст. 5
Закону України про оподаткування) або підлягають амортизації згідно зі ст. 8
Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Згідно
пункту 5.6. Закону до складу валових витрат платника податку відносяться
витрати на оплату праці фізичних осіб,
що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на виплату основної і
додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів ( робіт, послуг),
витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (
послуг), згідно з договорами
цивільно-правового характеру, будь-які
інші виплати

3

в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін ( крім
сум матеріальної допомоги, які
звільнені від оподаткування згідно з нормами закону, що регулює питання оподаткування доходів
фізичних осіб ( законодавства, що
встановлює правила оподаткування прибутковим податком з громадян).

Судом встановлено,
що позивачем на підтвердження витрат на оплату маркетингових послуг та
консультативних послуг, наданих
фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2., які зазначені в декларації про доходи за
2002 р. надано наступні документи: договори про надання маркетингових та
консультативних послуг, укладених з
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2., акти виконаних робіт, звіти по виконаних роботах; на
підтвердження витрат на придбання мобільних телефонів та оплату послуг
стільникового зв'язку надано платіжні доручення про оплату послуг зв'язку, договір про надання послуг стільникового
радіотелефонного зв'язку, касові чеки
та квитанції по оплаті вартості телефонів (т.1 а.с. 55-84,
т.2а.с-14-19).

Таким чином дотримання вимог законодавства щодо
документального підтвердження витрат позивачем було дотримано в повній мірі.

Законом України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21
грудня 2000 року № 2181-ІІІ, із
змінами та доповненнями, передбачене
самостійне визначення контролюючими органами суми податкового зобов'язання
платника податків (п.п. 4.2.2,
4.2 ст. 4). Під податковим зобов'язанням розуміється
- зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових
фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами
України (п. 1.2 ст. 1). Тобто,
податкові зобов'язання з ПДВ,
валові доходи та валові витрати повинні визначатись контролюючими
органами на підставі даних всіх первинних документів, так як відповідно до Закону "Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Інструкції по бухгалтерському обліку
податку на додану вартість, Закону
"Про оподаткування прибутку підприємств", Закону "Про податок на додану вартість", бухгалтерський та податковий облік
базується на даних первинних документів,
які підтверджують здійснення господарських операцій. Вказане
підтверджується і нормативними актами ДПА,
зокрема, Наказом Державної
податкової адміністрації України від 16.09.02 р. № 429 "Про затвердження
Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання
податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності -
юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими
підрозділами, який зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 29.12.02 р. за №1023/7311. В пунктах 1.7-1.8 та
розділу II Порядку
вказано: "Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства
викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених фактів. ...Не допускається
відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів."

Тобто, висновки
контролюючих органів про не типовість тих або інших господарських
операцій, зменшення розміру валових
витрат платників податків на суми витрат,
які підтверджені належним чином оформленими первинними документами -
актами виконаних робіт, не
відповідають вимогам чинних законодавчих та нормативних актів України.

Щодо сплати позивачем внесків до Пенсійного фонду
України: Згідно пункту 5.7. (підпункту 5.7.1) Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат платники
податку відносяться суми зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування та
інші види загальнообов'язкового ( в т.ч. державного) соціального

4

страхування фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з
платником податку, нараховані на
виплати, зазначені у підпункті 5.6.1.
цієї статті, за ставками та у
порядку, встановлену законом. Згідно листа Державної податкової
адміністрації України від 05.08.1997 р. № 17-0117/10-6209 "Про
оподаткування прибутків, одержуваних
приватними нотаріусами" сума внесків до Пенсійного фонду України
визначається за ставкою 32%, виходячи
з такого розрахунку: Чистий доход = валовий доход - витрати; Чистий доход 32 %
= розмір відрахувань до Пенсійного фонду.

Згідно ст. 11 ( пункт 11.2.1) згаданого Закону датою
збільшення валових витрат виробництва ( обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів із банківських рахунків платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх
з видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт ( послуг) - дата
фактичного отримання платником податку результатів робіт ( послуг). Таким чином
нарахування Пенсійних внесків відбулось раніше, ніж їх фактична сплата, а отже підлягає зарахуванню як витрати в
податковий період відповідного року.

Відповідно до ч. 2
ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не було
надано переконливих доказів щодо правомірності своїх дій, окрім тих, що ґрунтувались на його внутрішніх
переконаннях.

Таким чином, суд
прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача і визнати податкове
повідомлення-рішення № /3 від 19.01.2005 р. таким, що не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Керуючись Законом України "Про державну податкову
службу", Декретом КМУ "Про
прибутковий податок з громадян",
Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", ст.
ст. 104, 128,
ч.1 ст. 158,
159, ч. 2 п. 2 ст.
162, суд -

ПОСТАНОВИВ

Позовну заяву ОСОБА_1до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 19.01.2005 р. №
/3 - задовольнити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції може бути подано до Голосіївського районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення
постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.