Справа № 2-а-2/2008
Суддя: Терещенко О.І.
Дата ухвалення: 2008-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2008 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Терещенко О. І.

при секретарі Павленко
О.Г.

з участю прокурора Глядчишиної
Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Білопіллі адміністративну справу за позовами прокурора Білопільського
району в інтересах ОСОБА_1. ОСОБА_2 до Білопільської районної ради про визнання
незаконним рішення 13 серії 5 скликання Білопільської районної ради від 24.09.2007
року, розпорядження голови Білопільської
районної ради від 26, 11.2007 року,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

10 12.2007 року
прокурор звернувся до суду з позовом до відповідача в інтересах позивачки
ОСОБА_2 про визнання незаконними рішення 13 сесії 5-го скликання Білопільської
районної ради від 24.09.2007 року,
розпорядження голови райради від 26.11. 2007 року, поновлення на роботі ОСОБА_2 і стягнення
середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що на засіданні 13 сесії 5-го скликання
районної ради 24.09.2007 року було прийнято рішення "Про внесення змін до структури
і чисельності виконавчого апарату районної ради на 2007 рік". яким скорочується
посада начальника організаційного відділу виконавчого апарату, яку займала ОСОБА_2, а двоє інших працівників відділу переводяться
в безпосереднє підпорядкування начальника загального відділу виконавчого
апарату районної ради. Вважає дане рішення незаконним, так як фактично ліквідується один із
структурних підрозділів виконавчого апарату райради. ОСОБА_2 має переважне
право на залишення на роботі перед іншими працівниками відділу, бо має більший стаж роботи, дві освіти і сама виховує неповнолітнього
сина. Тому просить поновити на роботі ОСОБА_2 - на посаді начальника
організаційного відділу виконавчого апарату Білопільської районної ради, визнавши незаконними зазначені вище рішення
сесії і розпорядження голови райради,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 596 грн. 97
коп.

2007
року з
аналогічним позовом до суду звернулась сама ОСОБА_2, посилалась на тіж обставини, що і прокурор, також просила поновити її на посаді
начальника організаційного відділу і стягнути середній заробіток у сумі 925
грн. за час вимушеного прогулу.

2008
року справи
були об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_2 в повному обсязі підтримала
свої позовні вимоги, просила визнати
незаконними рішення 13 сесії 5-го скликання Білопільської районної ради від
24.09.2007 року, розпорядження голови
районної ради від 26.11. 2007 року,
поновити її на посаді начальника організаційного відділу виконавчого
апарату Білопільської районної ради,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Прокурор Глядчишина Ю.Г.
повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_2

Представники відповідача ОСОБА_3., ОСОБА_4. позов
не визнали в повному обсязі. Показали,
що при звільнення ОСОБА_2 порушень трудового законодавства не було
допущено, тому і підстав поновлювати її
на роботі не має.

Заслухавши сторони,
прокурора, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

2

Судом
встановлено, що
позивачка ОСОБА_2 згідно розпорядження голови Білопільської районної ради № 71
від 24, 09, 2000 року була призначена на посаду спеціаліста II категорії
апарату районної ради з 26.09.2000 року за результатами конкурсу від 19,
09.2000 року (а. с. 18).

03.01.2002 року ОСОБА_2 була переведена на посаду
завідуючої організаційним відділом виконавчого апарату райради ( а. с. 11-12).

Відповідно до рішення районної ради від 15 12.2006 року
посада "завідувач відділом" перейменована на "начальник
відділу" ( а. с. 13, 28).

24.09.2007 року на 13-й сесії 5-го скликання
Білопільської районної ради було прийнято рішення про скорочення посади
начальника організаційного відділу виконавчого апарату районної ради з 26.11.
2007 року ( а. с. 29).

Прокурор і позивачка вважають дане рішення
незаконним, так як фактично, на їх думку,
ліквідується один із структурних підрозділів виконавчого апарату райради
і ОСОБА_2 має переважне право залишення на роботі між іншими працівниками цього
відділу - ОСОБА_5. і ОСОБА_6.

Але згідно н. 1
ст. 40 КЗпП України однією з
підстав для припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця є зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації (
банкрутства), або перепрофілювання
підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату
працівників.

Ліквідація - це така форма припинення юридичної
особи, при якій припиняються всі її
права й обов'язки.

Таким чином, судом
встановлено, що у відповідача ліквідація
установи не відбулась, а зменшення
однієї посади є скороченням штату працівників.

Відповідно до діючого трудового законодавства суд при
розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити
наявність підстав для звільнення ( чи мало місце скорочення штату чи
чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про
доцільність скорочення чисельності чи штату працівників. І власник має, на свій розсуд, вносити зміни до штатного розкладу.

Згідно п. 4 ч. 1
ст. 43 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях
районної ради вирішуються питання щодо затвердження за пропозицією голови ради
структури, чисельності виконавчого
апарату ради, витрат на утримання ради
та її виконавчого апарату.

Згідно п. 3 ч. 6
ст. 55 зазначеного вище Закону
голова районної ради вносить на затвердження ради пропозиції щодо структури
органів ради, її виконавчого
апарату, витрат на їх утримання.

Таким чином,
рішення 13 сесії 5-го скликання Білопільської районної ради від
24.09.2007 року про скорочення посади начальника організаційного відділу
виконавчого апарату районної ради з 26.11.2007 року не суперечить вимогам
зазначених вище законів і тому підстав для визнання його незаконним у суда немає.

Відповідно до даного рішення сесії 26.11.2007 року було
прийнято розпорядження голови районної ради про звільнення з 26.11.2007 року
ОСОБА_2 з посади начальника організаційного відділу виконавчого апарату
районної ради ( а. с. 31).

Як зазначалось вже вище,
суд не може обговорювати питання про доцільність проведення скорочення
штату на підприємствах, в
установах, організаціях. Це право
належить виключно роботодавцю. Суди лише перевіряють дотримання законодавства
про порядок звільнення.

Згідно ч.ч. 1, 2
ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 2
місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і
праці враховують переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
6.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"
передбачено, що розглядаючи трудові

3

спори, пов'язані
зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці, зокрема
ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником або
уповноваженим ним органом норм законодавства,
що регулюють вивільнення працівника,
які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те,
що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи
уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою
на іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник
переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці
про наступне вивільнення.

Судом встановлено,
що ОСОБА_2 відповідачем своєчасно,
не менше чим за 2 місяці, була
попереджена про скорочення її посади ( а. с.
30).

Відповідно до
ст. 43 КЗпП України згода
профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_2 була отримана відповідачем (а.
с. 103).

Позивачка і прокурор посилаються на те, що вона мала переважне право на залишення на
роботі порівняно з ОСОБА_5. та ОСОБА_6

Але відповідачем було прийнято рішення про скорочення
однієї посади -начальника організаційного відділу виконавчого апарату районної
ради, яку обіймала ОСОБА_2, а ОСОБА_5. і ОСОБА_6 працюють на посадах
консультантів, які не скорочувались.
Тому і порівнювати ОСОБА_2 з ОСОБА_5. та ОСОБА_6. з приводу переважного права
залишення на посаді неможливо і вимоги
ст. 42 КЗпП України у даному
випадку не застосовуються.

Відповідно до
ст. 49-2 КЗпП України при
вивільненні працівнику має бути запропонована робота за відповідним фахом (
спеціальністю) і лише при відсутності такої роботи - інша робота, яка є на підприємстві, в установі,
організації.

Судом встановлено,
що при прийнятті відповідачем рішення 24, 09, 2007 року про скорочення посади
начальника організаційного відділу вільних вакансій у нього не було взагалі.

06.10.2007 року вивільнилась посада головного бухгалтера
і вакантною вона була до 06.11.2007 року (а. с.
108).

09.10.2007 року відповідачем було запропоновано ОСОБА_2
зайняти вакантну посаду головного бухгалтера ( а. с. 109).

Від отримання даного листа ОСОБА_2 відмовилась, також відмовилась від посади головного
бухгалтера, про що був складений акт (
а. с. 120).

Сумніватись у достовірності
даного акту у суда немає підстав.

Свідки ОСОБА_7.,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, які складали і підписували акт, суду підтвердили, що дійсно ОСОБА_2 пропонувалось отримати
листа про зайняття вакантної посади головного бухгалтера, але вона відмовилася отримати цього листа. їй
був зачитаний даний лист, від посади
головного бухгалтера ОСОБА_2 відмовилась.

Дані свідки в неприязних стосунках з ОСОБА_2 не
перебувають і підстав обмовляти її у свідків немає, що підтвердила і сама позивачка.

Прокурор зазначила,
що свідки є зацікавленими особами,
так як працюють у відповідача.

Але в чому полягає зацікавленість даних свідків у
розгляді справи ні прокурор, ні
позивачка суду не довели. Крім того,
свідок ОСОБА_7. в установі відповідача вже не працює, перебуває на пенсії.

В судовому засіданні 05.03.2008 року ОСОБА_2
зазначила, що їй посада головного
бухгалтера не пропонувалась. А якщо б запропоновувалась, то вона б від неї не відмовилась, хоча і немає відповідної освіти, пішла б навчатись.

Але в судовому засіданні 04.02.2008 року позивачка на
питання суду про посаду головного бухгалтера відповіла, що на дану посаду вона не претендувала.

4

Підстав не приймати в якості доказу зазначений акт і
сумніватись у його достовірності у суда немає.

Так згідно акту перевірки заступником Головного
державного інспектора праці Сумської області № 18-08-131/1184 від 03.12.2007
року загальна процедура порядку вивільнення ОСОБА_2 дотримана( ас. 121-125).

Крім того, при
проведенні прокуратурою перевірки підстав звільнення ОСОБА_2, і при внесенні протесту на рішення сесії від
24.09.2007 року, при зверненні до суду
як прокурором, так і позивачкою, жодного разу не зазначалось питання про те, що відповідач не пропонував ОСОБА_2 вакантних
посад.

06.11.2007 року посада головного бухгалтера була
заповнена. З цього часу і до дня прийняття розпорядження головою районної ради
26.11.2007 року про звільнення ОСОБА_2 вакантних посад у відповідача не було.

Таким чином, суд
приходить до висновку, що порушень вимог
трудового законодавства з боку відповідача при розірванні трудових
правовідносин з ОСОБА_2 не було допущено,
тому позовні вимоги позивачки і прокурора задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст.
40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, п.
19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.111992 року "Про
практику розгляду судами трудових спорів", ст.
ст. 43, 55 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні", ст.
ст. 2, 9, 69-71, 79, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог прокурора Білопільського
району в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_2 до
Білопільської районної ради про визнання незаконним рішення 13 серії 5
скликання Білопільської районної ради від 24.09.2007 року, розпорядження голови Білопільської районної
ради від 26.11.2007 року, поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського
апеляційного адміністративного суду через Білопільський районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня її проголошення
та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.