Справа № 2-а-75/2008
Суддя: Ільченко О.І.
Дата ухвалення: 2008-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-75/2008 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 року
місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний
суд
Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., при
секретарі Іценко Ю.О., за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Прилуки
адміністративну справу за позовом Прилуцького міжрайонного прокурора в
інтересах ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Прилуцької районної державної адміністрації про стягнення недоплаченої щорічної
грошової допомоги як учаснику війни, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Прилуцький міжрайонний
прокурор в інтересах ОСОБА_1 (пенсіонера, ветерана війни) звернувся до суду з
позовом, у якому просить стягнути з відповідача Управління праці та соціального захисту
населення Прилуцької райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 не виплачені суми
разової грошової допомоги, як учаснику війни за період 2005-2007 роки в розмірі
3148, 18 грн.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що
ОСОБА_1 має статус учасника війни та відповідно до положень Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком. Однак, відповідачем зазначена допомога за період 2005 - 2007
років виплачувалася не в повному обсязі, зокрема, у 2005 та 2006 роках їй було
виплачено по 50 грн., а у 2007 році - 55 грн.

У судовому засіданні представник
прокуратури повністю підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини,
викладені в позові, просить такий задовольнити. Сама ОСОБА_1 до суду не
з”явилася за станом здоров”я та віком, про що подала письмову заяву де просить
позов задовольнити.

Представник відповідача не вбачає
правових підстав і фінансових можливостей для задоволення позову ще і тому, що
не є розпорядником коштів і не є належним відповідачем.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до
переконання про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Судом
безспірно встановлено, що громадянка ОСОБА_1 являється учасником війни, що
підтверджується також копією відповідного посвідчення (а.с. 5) та відповідно до
положень ч.5 ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту “ від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон) має право на
отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком.

Із довідки
управління праці та соціального захисту населення Прилуцької районної державної
адміністрації вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту“ виплачено разову грошову
допомогу до 5 травня в 2005 та 2006 роках у сумі по 50 грн., а в 2007 році - 55
грн. ( а.с. 10), проти чого не заперечували і сторони в судовому засіданні.

Відповідно до
положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Утверджуючи і
забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила
певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного
права на соціальний захист і юридичними особами здійснення цього права, а тому
відповідно до частини другої ст.6 ч.2 , ст.19 ч.1, ст.68 Конституції України
вони є загальнообов”язковими, однаковою мірою повинні додержуватися органами
державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання
державою соціальних зобов”язань щодо окремих осіб ставить громадян в нерівні
умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно приводить до
порушення принципів соціальної, правової держави.

Зупинення дій
положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст і обсяг, є
обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених
Основним Законом України ( лише в умовах воєнного або надзвичайного стану в
певний строк).

Також Рішенням
Конституційного Суду України роз”яснено, що окремі положення Законів про
Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і
гарантій є такими, що не відповідають Конституції України.

Окрім того,
встановлений ч.2 ст.95 Конституції України, ч.2 ст.38 Бюджетного Кодексу
України перелік правовідносин, які регулюються Законом “Про Державний бюджет
України” є вичерпним, а тому цей Закон не може скасовувати чи змінювати обсяг
прав і обов”язків, пільг, компенсацій і гарантій передбачених іншими законами
України, зокрема і Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими
законами України правове регулювання соціальних відносин.

За змістом
положень ч.2, 3 ст.22 Основного Закону України конституційні права
гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які
призвели б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже,
встановлення Законами України “Про Державний бюджет України...” відповідно на
2005, 2006 та 2007 роки розміру виплат щорічної разової грошової допомоги,
виходячи з обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників
Державного бюджету, обмежило обсяг прав громадян визначених Законом України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Залишивши
незмінним зміст права на отримання щорічної разової грошової допомоги, Закони
України “Про Державний бюджет України ...” відповідно на 2005, 2006 та 2007
роки звузили обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати
і водночас фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов
існування ветеранів війни.

Таким чином, у
даному випадку необхідно керуватися положеннями Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а не положеннями відповідинх
Законів України ”Про державний бюджет України ....” на 2005, 2006 та 2007 роки.

Згідно приписам
ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд
вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов”язковість яких надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, міжнародному договору, згода на обов”язковість яких надана Верховною
Радою України, або іншому правовому акту суд, застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Конституцією
України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина. Її права і
свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а
їх утвердження і забезпечення є головним обов”язком держави (стаття 3), права і
свободи людини є є невідчуджуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і
обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може
бути звужений (стаття 22).

Окрім того,
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 “Про
незалежність судової влади” звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та
22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші
нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи
людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг
встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1
п.19).

За таких обставин суд не
вважає такою, що заслуговує на увагу позиція відповідача про відсутність
правових підстав задовольнити вимоги позивачки а тому, враховуючи фактично
отриманий розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачкою
ОСОБА_1 на загальну суму 155 грн. (по 50 грн. в 2005-2006р.р. та 55 грн. у
2007р.) та відповідно установлені розміри мінімальної пенсії за віком на момент
проведення таких виплат за відповідний період, необхідно стягнути з відповідача
на користь позивачки: за 2005 рік - 946грн. (332 грн. х 3 - 50грн.), за 2006
рік - 1027грн. (359 грн. х 3 - 50 грн.), за 2007 рік 1175 грн. 33 коп. (410,06
грн. х 3 - 55 грн.), а всього 3148грн. 18 коп..

На
підставі викладеного, ст.ст. 3, 6, 8, 19, 21, 22, 95 Конституції України, ст.2
ч.3, ст. 14 ч.5 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” від 22 жовтня 1993 року, ст.38 Бюджетного Кодексу України,
керуючись ст.ст. 9, 69, 70, 71, 94, 158-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов Прилуцького
міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської
області про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику війни
- задовольнити повністю.

Стягнути з
управління праці та соціального захисту населення Прилуцької районної державної
адміністрації Чернігівської області на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня,
період 2005 - 2007 років у сумі 3148 грн. (три тисячі сто сорок вісім) грн.
18 коп.

Постанова
суду може бути оскаржено до Київського
апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду має бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.5
ст.186 КАС України

Головуючий: О.Ільченко