Справа № 2а-463/08
Суддя: Толстой О.О.
Дата ухвалення: 2008-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-463/08
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2008
року Путивльський районний
суд Сумської області у складі
: головуючого - судді Толстого О.О., при
секретарі - Фостовій М.М., розглянувши в порядку письмового провадження в залі
суду м. Путивль справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду
України в Путивльському районі(далі - Управління) про зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2008 року позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом, який мотивує тим, що є дитиною війни і згідно зі
ст. 6 Закону України Закону
України “Про соціальний захист дітей війни” має право на отримання щомісячної
соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Всупереч
вимогам цього закону така допомога протягом 2006-2008 рр. йому не надавалась.

Зазначав, що Конституційний суд України своїм рішенням №
6рп/2007 від 09.07.2007 р. визнав неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України “Про
державний бюджет України на 2007 рік” від 19.12.2006 р., якими зупинялась дія
ст. 6 Закону України “Про соціальний
захист дітей війни”. Посилаючись на преюдиціальне значення цього рішення,
просив зобов'язати суб'єкта владних повноважень нарахувати йому як дитині війни
щомісячну соціальну допомогу за період з січня 2006 по липень 2008 рр. у
загальному розмірі 3400 грн. 30 коп., відповідно наведеного у позовній заяві
розрахунку, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону
України ”Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Також поновити
строк звернення до адміністративного суду, оскільки право на отримання цієї
соціальної допомоги було порушено шляхом прийняття ряду неконституційних
нормативно-правових актів, про що вона
дізналася лише на початку серпня 2007 р. після висвітлення в ЗМІ подій,
пов'язаних з прийняттям КСУ вказаного рішення.

Сторони подали письмові заяви про розгляд справи за їх
відсутності.

Вивчивши матеріали справи суд приходить
до висновку про часткове задоволення позову з таких міркувань.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача(а.с
10-12), він вважає позовні такими, що не підлягають задоволенню, оскільки
згідно зі ст. 7 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного
фонду України, кошти якого використовуються виключно за призначенням і
вилученню не підлягають в силу п. 9 Положення Про Пенсійний фонд України.
Управління діяло у відповідності з положеннями ст.ст. 77,110 Закону України
“Про державний бюджет України на 2006 рік ”, ст.ст. 71,111 Закону України “Про
державний бюджет України на 2007 рік ”, а рішення КСУ № 6-рп/2007 року від 09 липня 2007 року не має зворотної дії у часі. В 2008 році
позивачу виплачувалась надбавка до пенсії в розмірі, передбаченому п. 41
розділу ІІ Закону України ”Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення
змін до деяких законодавчих актів України”. Існує законодавча невизначеність
порядку обчислення розміру мінімальної пенсії за віком з метою реалізації
положень ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, оскільки
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, не може бути застосований в
силу ч. 3 цієї статті. Також наголошує про застосування наслідків пропущення
строків звернення до суду, встановлених ч.1 ст. 100 КАС України, які позивач
пропустив без поважних причин.

Установлено судом, що позивач є дитиною
війни, отримує пенсію та перебуває на обліку в Управлінні(а.с 5-6), яке є
органом Фонду зі статусом юридичної особи, і згідно наданих повноважень
призначає(здійснює перерахунок) й виплачує пенсії відповідним категоріям громадян,
що вбачається з Положення(а.с 14-15).

У відповідності до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з конституційних гарантій прав та свобод людини і
громадянина є недопущення їх скасування(ч. 2 ст. 22 Конституції України) чи
звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесення змін до
чинних(ч. 3 ст. 22 Конституції України).

Статтею 6 Закону України “Про соціальний захист дітей
війни ”(в редакції Закону 2195-ІV від 18.11.04 р.) передбачено, що дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога,
яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій,
передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету
України(ст.7).

Згідно довідки Управління(а.с 14), як дитина війни
позивач підвищення до пенсії отримав лише в 2008 році: в січні-березні по 47
грн., в квітні-червні по 48,10 грн., за липень-вересень по 48,20 грн., в жовтні
- 49,80 грн.

В період заявлених позовних вимог діяло наступне
законодавство.

Дію статті 6 Закону України ”Про
соціальний захист дітей війни” було зупинено на 2006 рік пунктом 17 статті 77 Закону України ”Про
державний бюджет України на 2006 рік”, а статтею 110(в редакції від 19.01.06
р.) установила поетапне запровадження в 2006 році виплат, встановлених ст. 6 за
результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному
Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом ВР України з питань
бюджету.

На 2007 рік дію статті 6 зазначеного Закону було зупинено
пунктом 12 статті 71 Закону України ”Про державний бюджет
України на 2007 рік”, а статтею 111 було установлено, що у 2007 році підвищення
до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України
”Про соціальний захист дітей війни” виплачується особам, які є інвалідами( крім
тих, на яких поширюється дія Закону України ”Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки,
встановленої для учасників війни.

Пунктом 41 розділу ІІ Закону України ”Про державний
бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів
України” статтю 6 Закону України ”Про соціальний захист дітей війни” викладено
у новій редакції, відповідно до якої дітям війни(крім тих, на яких поширюється
дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

У п.3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997
року за № 4-зп(у справі про набуття чинності Конституцією України)
Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не
може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правововими актами
однакової юридичної сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або
часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям
нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 року
від 09.07.2007 року(справа про соціальні
гарантії громадян) визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення
пункту 12 статті 71, статті 111 Закону України ”Про державний бюджет на 2007
рік” .

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 року
від 22.05.2008 року(справа щодо предмета та змісту закону про державний бюджет)
визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними)
положення пункту 41 розділу ІІ Закону України ”Про державний бюджет України на
2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України”.

За приписами ст. 152 Конституції України і ст. 73 Закону
України ”Про Конституційний Суд України” закони, інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність зі дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність і
зворотної дії у часі не мають.

Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод(далі - Конвенція) визначено, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності з
прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка згідно зі
ст. 17 Закону України ”Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини”,
застосовуються судами як джерело права, Європейський суд з прав людини, зокрема
у справі ”Кечко проти України”, дав тлумачення поняттю ”майно”, яке міститься в
ч.1 ст.1 Протоколу 1 до Конвенції, в т.ч і як боргів, що становлять майно. При
цьому питання, що потребує визначення, полягає у тому чи мав відповідно до
обставин справи, взятих в цілому, заявник право на майновий інтерес, захищений
ст.1 Протоколу 1. Одночасно Європейський суд зауважив, що в межах свободи дій
держави визначати, які надбавки виплачувати з державного бюджету. Держава може
вводити, призупиняти чи закінчувати виплати таких надбавок, вносячи відповідні
зміни в законодавство. Якщо чинне правове положення передбачає виплату певних
надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади
не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні закони є
чинними.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку
про те, що саме з 09.07. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. Управління повинно
було виплачувати позивачеві підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни”(в редакції Закону 2195-ІV від
18.11.04 р.), а позовні вимоги в частині нарахування такого підвищення до
зазначених дат, є безпідставними, оскільки дії суб'єкта владних повноважень
базувались на спеціальних та чинних на той час положеннях законодавства.

Стосовно розмірів підвищення, визначених п. 8 постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року, то вони суперечать
ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, і тому не можуть бути
застосовані за правилом частини 4 ст. 9 КАС України, яким визначено,
що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Варто також констатувати, що пунктом 6 частини першої
статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада
України. Конституція не давала права парламенту делегувати свої повноваження
іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Підсумовуючи свої аргументи, суд вважає неприйнятними
доводи відповідача:

- про застосування наслідків пропущення позивачем строку
звернення до суду, встановлених ст. 100 КАС України, оскільки мало місце
втручання у право позивача на мірне володіння майном у розумінні Конвенції;

- відсутність фінансового забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених Законом України ”Про соціальний захист дітей
війни”, яке здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного
фонду України, оскільки відсутність
бюджетних асигнувань не може бути підставою для порушення права громадянина на
отримання соціальної допомоги, в т.ч підвищення до пенсії, яке є предметом
судового розгляду;

- про законодавчу невизначеність порядку обчислення
розміру мінімальної пенсії за віком з метою реалізації положень ст. 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни”( з огляду на те, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений статті 28
Закону України ”Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”,
застосовується в силу ч. 3 цієї статті виключно для визначення пенсій,
призначених згідно з цим Законом), позаяк забороняється відмова в
розгляді та вирішенні
адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні правовідносини(ч. 4 ст. 8
КАС України), і у разі відсутності закону, що регулює спірні правовідносини,
суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини(аналогія закону) - ч. 7
ст. 9 КАС України.

Таким чином, оскільки
на цей час порядок обчислення
мінімальної пенсії за віком з метою
реалізації норм Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, не
визначений, тому необхідно застосовувати
загальні норми, які в
даному випадку містяться у відповідних статтях Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Частиною 1 статті 28 цього Закону визначено, що
мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, який суд і застосовує як розрахункову
величину.

У період за який задовольняються позовні вимоги цей
розмір був таким: у 2007 році - з 1 квітня - 410,06 грн., з 1 жовтня - 415,11
грн.(ст. 62 Закону України ”Про державний бюджет на 2007 рік ” зі змінами від
15.03.07 р.); у 2008 році - з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня 2008 року - 482
грн.(ст.58 ”Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України”).

З урахуванням отриманих позивачем сум, підлягає
нарахуванню підвищення до пенсії в загальному розмірі 1031,45 грн., із
розрахунку: за 2007 рік - з липня по 123,02 грн.(410,06 грн. x 30 : 100), з
жовтня по 124,53 грн.(415,11 грн. x 30 : 100); за 2008 рік - з травня по 96,20
грн.(481 грн. х 30 : 100 - 48,10 грн.), з липня по 96,40 грн.(482 грн. х 30 :
100 - 48,20 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Протоколу 1 до
Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 19, 22, 75,
92, 152 Конституції України, ст. 73 Закону України ”Про Конституційний Суд
України”, Законом України ”Про державний бюджет на 2006 рік”, ст.
62 Закону України ”Про державний бюджет на 2007 рік ”(зі змінами від
15.03.07р.), Законом України ”Про державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих актів України”, ч. 1 ст. 28 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, ст.ст. 3, 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни”, ст.ст. 8-11, 71, 94, 122, 160-163 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області нарахувати йому недоплачене підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни“
за липень - грудень 2007 року і травень
- липень 2008 року, в загальному розмірі 1031,45 грн.(одна тисяча
тридцять одна гривня сорок п'ять
копійок), виходячи із розрахунку викладеному у мотивувальній частині
постанови.

3. У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського
апеляційного адміністративного суду через
Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня
складання постанови у повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС
України .

Постанова виготовлена у повному обсязі 12 грудня 2008
року.

Суддя