Справа № 2-а-193/2007
Суддя: Рябота В.І.
Дата ухвалення: 2007-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2007 року
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого -
судді Рябота В.І., при секретарі Риндя
Л.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прилуцького
МРВ УМВС в Чернігівській області про визнання дій не законними, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач 21 червня 2006 року о 12 год. 30 хв. в приміщенні
Прилуцького міськрайонного суду його було затримано працівниками Прилуцького
МРВ УМВС в Чернігівській області і поміщено в Прилуцький ІТТ де він утримувався
до 27 червня 2006 року, після чого його
було етапом відправлено до Чернігівського СІЗО №31. Підставою для його, позивача,
затримання був вирок Ніжинського міськрайонного суду від 13 червня 2006
року яким його, позивача, було засуджено за ст.
376 ч. 1 КК України до п'яти місяців арешту. Мотивуючи тим, що дії відповідача по його, позивача,
затриманню і утриманню під вартою грубо порушили його права, передбачені Конституцією України та
Конвенцією про захист прав і основних свобод людини, що при здійсненні затримання 21 червня 2006
року і при подальшому його утриманні та етапуванні до СІЗО м. Чернігова відповідачем порушені вимоги КПК
України, оскільки на час затримання
вирок Ніжинського міськрайсуду від 13 червня 2006 року не набрав законної
сили, позивач і просить суд визнати дії
Прилуцького МРВ УМВС по його затриманню 21 червня 2006 року, подальшому утриманню під вартою та етапуванню
до СІЗО № 31 м. Чернігова, а також неприйняття мір для його негайного
звільнення з під варти неправомірними, і
що дані неправомірні дії відповідача поставили його в край невигідні умови для
захисту від пред'явленого йому обвинувачення.

В
судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та доповнив їх і додатково
просить суд визнати: 1. що вирок Ніжинського міськрайсуду від 13 червня 2006
року по його справі є лише одним з трьох обов'язкових ( ? ), але недостатніх підстав для законного взяття
і утримання його під вартою;

2. що в вироку Ніжинського
міськрайсуду від 13 червня 2006 року відсутнє вирішення питання про

«запобіжний захід» і саме «до набрання вироком законної сили»;

3.
штучне виділення будь-чого з міри покарання встановленої
судом: «п'ять місяців арешту, взявши
підсудного ( а не засудженого ) під варту із зали судового засідання»
недопустимим;

4.
що весь спірний період відповідач утримував його під
вартою виключно на підставі вироку, який
не набрав законної сили;

5.
що за весь спірний період відповідач не прийняв ніяких
мір для забезпечення його прав,
передбачених Конституцією України та Конвенцією про захист прав і
основних свобод людини;

6.
що наполягаючи на своїх повноваженнях виконувати любий
вирок, незалежно від його змісту та
вступу чи ні в законну силу, відповідач
може «не тільки на підставах та в порядку,
встановлених законом» може виконати любий вирок, а така «виконавчисть» в правовій державі
недопустима.

Представник
відповідача заявлених вимог не визнав в повному обсязі.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи суд приходить до висновку, що
заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав:

Вироком
Ніжинського міськрайсуду від 13 червня 2006 року позивача було визнано «винним
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 376
ч.1 КК України» і йому було призначено покарання «у вигляді п'яти місяців
арешту, взявши підсудного під варту із
зали судового засідання. Строк відбуття покарання рахувати з дня взяття під
варту», тобто в вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст.
335 КПК України, чітко визначено
остаточна міра покарання та початок строку відбуття покарання. Позивач на
проголошенні вироку був відсутній, а
тому взяти

його під
варту із зали судового засідання виявилося неможливим. Відповідно до ч. 5 ст.
124 Конституції України судові рішення є ОБОВ'ЯЗКОВИМИ до виконання на
всій території України, а тому, оскільки 13 червня 2007 року вирок суду не
було виконано, то на його виконання 21
червня 2007 року працівниками Прилуцького МРВ УМВС і було затримано
позивача, тобто відповідач діяв в межах
своїх повноважень виконуючи законний вирок Ніжинського місьрайсуду. Даний
висновок підтверджується і п. а) ч. 1
ст. 5 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, де
зазначено, що «Жодна людина не може бути
позбавлена волі інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, в таких випадках, як: законне ув'язнення людини після її
засудження компетентним судом, а в
даному випадку є законний вирок суду в якому зазначено міру покарання ( арешт )
і початок терміну відбуття покарання ( з дня взяття під варту, взявши під варту із зали судового засідання
).

Таким
чином, оскільки відповідач затримуючи 21
червня 2007 року позивача діяв в межах своїх повноважень на виконання законного
вироку Ніжинського місьрайсуду, то
вимоги позивача про визнання дій відповідача по його затриманню 21 червня 2006
року, подальшому утриманню під вартою та
етапуванню до СІЗО № 31 м. Чернігова, а також неприйняття мір для його негайного
звільнення з під варти неправомірними, і
що дані неправомірні дії відповідача поставили його в край невигідні умови для
захисту від пред'явленого йому обвинувачення є необгрунтованими і задоволенню
не підлягають.

Що
стосується додаткових вимог позивача стосовно: 1. що вирок Ніжинського
міськрайсуду від 13 червня 2006 року по його справі є лише одним з трьох
обов'язкових ( ? ), але недостатніх
підстав для законного взяття і утримання його під вартою;

2. що в вироку Ніжинського
міськрайсуду від 13 червня 2006 року відсутнє вирішення питання про

«запобіжний захід» і саме «до набрання вироком законної сили»;

3. штучне виділення будь-чого з міри
покарання встановленої судом: «п'ять місяців арешту,

взявши підсудного ( а не засудженого ) під варту із зали судового
засідання» недопустимим, то

предметом Даного спору є визнання дій відповідача (Прилуцького МРВ УМВС)

незаконними, а заявлені позивачем
додаткові вимоги стосуються Ніжинського міськрайсуду, який

не є стороною по справі, а тому дані
вимоги не можуть бути розглянуті в даному судовому

засіданні.

Що стосується
додаткових вимог позивача стосовно: 4. що весь спірний період відповідач
утримував його під вартою виключно на підставі вироку, який не набрав законної сили;

5. що за весь спірний період
відповідач не прийняв ніяких мір для забезпечення його прав,

передбачених Конституцією України та Конвенцією про захист прав і основних
свобод людини;

6. що наполягаючи на своїх
повноваженнях виконувати любий вирок,
незалежно від його змісту та

вступу чи ні в законну силу,
відповідач може «не тільки на підставах та в порядку, встановлених

законом» може виконати любий вирок,
а така «виконавчисть» в правовій державі недопустима, то

оскільки судом визнано, що
відповідач діяв в межах своїх повноважень,
то дані вимоги також

безпідставні і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ,
ст. 9, 11,
71, 159, 160,
161, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні
адміністративного позову до Прилуцького МРВ УМВС в Чернігівській області про
визнання дій не законними - ВІДМОВИТИ.

Постанову
може бути оскаржено в Київському апеляційному адміністративному суді через
Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі, а апеляційна скарга на постанову суду має
бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.