Справа № 2-А-21-1/08
Суддя: Вовк С.В.
Дата ухвалення: 2008-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2-А-21-1/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 року Печерський районний суд м. Києва в
складі:

Головуючого - судді: Вовка С.В.,

Суддів Литвинової І.В., Мельника А.В.,

при секретарі Горовій Н.Г,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Кабінету міністрів України, Національної комісії регулювання
електроенергетики України, Генеральної
прокуратури України, треті особи Уповноважена Верховної ради України з прав
людини, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов'язання
вчинити дії та визнання незаконною бездіяльність, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
відповідачів, у якому просив визнати незаконним рішення Кабінету Міністрів
України та Національної комісії регулювання електроенергетики України щодо
встановлення дискримінаційно завищеної ціни природного газу та зобов'язати
забезпечити єдиний рівень цін на природній газ для населення та для підприємств
комунальної теплоенергетики в частині надання послуг з опалення та гарячого
водопостачання населенню з 1 січня 2007 року; визнати незаконною бездіяльність
Генеральної прокуратури України щодо повідомлення про злочин, вчинений
посадовими особами НКРЕ України та ГП
України у навмисному невиконанні положень Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» щодо рівних можливостей доступу до отримання мінімальних
норм житлово-комунальних послуг, та зобов'язати її виконати вимоги ст. 97 КПК
України.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що Конституцією
України та Законами України гарантуються рівні можливостей доступу до отримання
мінімальних норм житлово-комунальних послуг незалежно від місця проживання. З
порушенням прав позивача, як мешканця багатоквартирного будинку, Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову № 1420 від 11.10.2006 та НКРЕ України
постанови № 338 від 19.10.2006 та № 1472 від 19.12.2006, відповідно до яких
розмір цін на природній газ диференційовано залежно від обсягу його річного
споживання.

Позивач вважає, що внаслідок прийняття таких
нормативно-правових актів порушено його законні права, тому звернувся до
Генеральної прокуратури України із заявою про злочин, яка в порушення ст. 97
КПК України не вчинила дій для її розгляду.

Під час розгляду справи позивача позов підтримав у
повному обсязі та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві просив
суд його задовольнити.

Представник відповідача Генеральної прокуратури України -
ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що у зв'язку з
відсутністю в Генеральної прокуратури України компетенції щодо розгляду
порушеного в заяві ОСОБА_1 питання, її було направлено для вирішення до
Державної інспекції з контролю за цінами Мінекономіки України та Національної
комісії регулювання енергетики України за належністю, що не суперечить вимогам
Закону України «Про звернення громадян».

Представник відповідача Національної комісії регулювання
електроенергетики України - ОСОБА_3 позов також не визнала та звернула увагу
суду, що НКРЕ України приймає постанови відповідно до рекомендацій Кабінету
Міністрів України та лише затверджує запропоновані проекти. Такий принцип було
дотримано й при винесенні постанови про встановлення роздрібних цін на газ для
населення, диференційованих залежно від обсягів споживання.

Представник відповідача Кабінету Міністрів України -
ОСОБА_4 вважає адміністративний позов ОСОБА_1 необґрунтованим, безпідставним та
таким, що не ґрунтується на законі. Постанову № 1420 від 11.10.2006 прийнята
Кабінетом Міністрів України з дотриманням процедури її винесення і затвердження
та в межах повноважень, наданих Конституцією України.

Третя особа - Уповноважений Верховної Ради України з прав
людини відмовився від надання пояснень у справі, оскільки позивач не вимагає
від неї подальшого втручання у вирішення спору.

Представник третьої особи НАК «Нафтобаз України» -
ОСОБА_5 з приводу позову ОСОБА_1 пояснив, що формування цін на природній газ
пов'язано із рівнем закупівельних цін на природній ресурс. Встановлення
диференційованих цін на газ - спосіб реалізації програми щодо забезпечення всіх
вітчизняних споживачів природнім газом, а не дискримінація прав позивача.

Суд, вислухавши думку представників сторін, вивчивши і
оголосивши матеріали справи, прийшов до висновку, що адміністративний позов
ОСОБА_1 слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 2 КАС України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

З приводу заяви позивача щодо порушення його права на
рівність можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних
послуг судом встановлено наступне.

Відповідно до абз. 5 п. 1 ст. 2 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних
послуг базується, зокрема, на принципі забезпечення рівних можливостей доступу
до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів
незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми
власності юридичних осіб тощо.

З метою реалізації такої державної політики у сфері
забезпечення рівного доступу всіх громадян та юридичних осіб до отримання
послуг опалення та гарячого водопостачання державою України в особі її
повноважних органів збудовано широку сітку мережі газопостачання від великих
міст до дрібних сіл і селищ та постійно здійснює заходи щодо її розширюється та
вдосконалюється; здійснює власний видобуток природного газу; закуповує природні
ресурси в інших країн-постачальників тощо. Тобто здійснює комплекс заходів щодо
надання можливості кожному скористатися, у разі наявності такого бажання, послугами опалення та гарячого
водопостачання.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, він є мешканцем
багатоповерхового будинку з централізованим газопостачанням та модульною
(даховою) котельною, тобто має доступ до користування такими
житлово-комунальними послугами як опалення та гаряче водопостачання.

Прийняття нормативно-правових актів про встановлення
диференційованого розміру цін на природній газ залежно від обсягу його річного
споживання жодним чином не позбавляє та обмежує права позивача користуватися у
разі бажання благами комунальних послуг.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в
якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж
товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для
всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір про надання комунальних послуг є публічним
договором, тому такі послуги надаються лише тим споживачам, які звертаються за
їх отриманням.

Диференціація сітки споживчих цін на природній газ залежно
від річного обсягу його споживання - це пільга, яка надана законом для
споживачів з найнижчим обсягом його споживання.

Таким чином, оцінюючи дії відповідачів щодо встановлення
диференційованих цін на природній газ у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням
права позивача на отримання послуг опалення та гарячого водопостачання, суд
дійшов висновку, що з точки зору закону право ОСОБА_1 жодним чином порушено не
було, ні як громадянина України - на доступ до мінімальних норм
житлово-комунальних послуг, ні як споживача за публічним договором - можливість
надання законом пільг певним категоріям споживачів прямо передбачена ч. 2 ст.
633 ЦК України.

Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що
механізм прийняття нормативно-правових актів передбачає багатоступеневу
перевірку їх ефективності, дієвості та необхідності прийнятого такого акту в
умов існуючої економічної, політичної та соціальної ситуації, його
співвідношення з іншими нормативними документами. Проекти законодавчих актів
розробляються та перевіряються провідними спеціалістами - фахівцями відповідної
галузі, сфери функціонування якої він стосується.

Державою створюються всі передумови для прийняття
нормативних актів, зміст яких продиктовано насамперед станом ринкової
економіки, а не бажанням дискримінувати права різних членів суспільства.

Створення гнучкої тарифної сітки за оплату послуг
користування природнім газом розроблена з метою забезпечення самоокупності
надання таких послуг, забезпечення можливості
і в подальшому здійснювати їх надання - спроба уникнути банкрутства,
закриття та повного руйнування системи газопостачання.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути
увагу ОСОБА_1 на те, що вимога забезпечити єдиний рівень цін на природній газ є
з його боку дискримінацією по відношенню до споживачів, яким надано пільги у
зв'язку з малими обсягами його споживання, та водночас не призведе до
покращення тарифу по оплаті для самого позивача.

Так, ОСОБА_1, відповідно до встановленої тарифної сітки,
належить до середньої групи споживачів, які сплачують середній розмір ціни,
тому у випадку зрівнювання тарифної ставки для всіх споживачів, сума грошових
коштів, що сплачуватиме позивач за користування природнім газом не зазнає
суттєвих змін.

Тому навіть з точки зору простих математичних розрахунків
права ОСОБА_1 не було порушено.

З приводу визнання
незаконною бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо розгляду
повідомлення про злочин, вчинений посадовими особами НКРЕ України та ГП України у навмисному
невиконанні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо
рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних
послуг, суд прийшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України по заяві або
повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані
не пізніше триденного строку прийняти одно з таких рішень: порушити кримінальну
справу, відмовити в порушенні кримінальної справи або направити заяву або
повідомлення за належністю.

Судом встановлено, що у зв'язку з відсутністю у
Генеральної прокуратури України компетенції вирішити заяву позивача, листом №
200307 від 071111-р її направлено за належністю до Державної інспекції з
контролю за цінами Мінекономіки України та Національної комісії регулювання
електроенергетики України.

Таким чином, судом не встановлено факту бездіяльності
Генеральної прокуратури України, на яку вказує позивач, тому суд приходить до
висновку, що права ОСОБА_1 в цій частині вимог також не були порушені.

На підставі викладеного, керуючись ст. 633 ЦК України,
ст. 97 КПК України, абз. 5 п. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», ст. ст. 17 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету міністрів
України, Національної комісії регулювання електроенергетики України, Генеральної прокуратури України,
треті особи Уповноважена Верховної ради України з прав людини, Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов'язання вчинити дії та визнання
незаконною бездіяльність - залишити без задоволення..

Постанова суду може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України -
з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий :

Судді: