Справа № 2а-1657/2007
Суддя: Дерус А.В.
Дата ухвалення: 2007-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-1657
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2007 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі
головуючого судді Деруса А.В.,

при секретарі Брус
Н.П.

розглянувши у відкритому судновому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини А 1818 про стягнення
заборгованості по грошевому забезпеченню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Військової частини А 1818 про стягнення заборгованості по грошевому
забезпеченню, яка виникла у період
проходження позивачем військової служби на посаді старшого офіцера штабу у
зв'язку з недоплатою надбавки за безперервну службу у Збройних силах
України, введеної Указом Президента
України від05.05.2003р.№389 «Про надбавки військовослужбовцем ЗС України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету в справах охорони
державного кордону України й Керування державної охорони України за безперервну
службу»(далі Указ Президента).

На день введення в дію Указу
Президента, позивач мав вислугу понад 15
календарних років військової служби і відповідно до пункту 1 Указу мав право на
отримання щомісячної надбавки до грошевого забезпечення у розмірі 50 %, а понад 20 календарних років у розмірі 70%..

Позивач вказав, що за травень 2003року йому зовсім нічого не
виплатили, з01.06.2003р.поЗ 1.10.2003
року, за грудень 2003року, з 01.02.2004року по 30.09.2004року, з 1.02.2005 року по 31.03.2005 року, надбавка йому виплачувалось у розмірі 10%, а
з жовтня 2004 року по січень 2005 року,
надбавка йому виплачувалось у розмірі 40%, крім того йому не виплачена
матеріальна допомога на оздоровлення за 2003 - 2005 рік у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач
підтримав позов, просить суд
задовольнити позов, стягнути на його
користь з відповідача заборгованість по виплаті грошевого забезпечення, яка виникла із за недоплати відповідачем
щомісячної надбавки за безперервну службу у Збройних Силах України, що входить в грошеве забезпечення
військовослужбовця, а також грошеву
допомогу на оздоровлення у повному обсязі за 2003-2005рокі.

Представник відповідача позов не
визнав, пояснивши, що грошове забезпечення позивачу
виплачувалося відповідно до діючого законодавства, наказів Міністра Оборони України й підстав
для доплати грошевого забезпечення не має.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає,
що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до Указу Президента
з01.05.2003р.встановлена надбавка за безперервну службу в Збройних Силах
України при вислузі понад 15 календарних років у розмірі 50%, а понад 20 календарних років у розмірі 70%..

. Відповідно до пункту 1 Указу
Президента на Міністра Оборони покладено визначити порядок і умови виплати
надбавки за безперервну службу в Збройних Силах. А згідно пункту 2 Указу
Президента, виплату надбавки за
безперервну службу передбачено здійснювати за рахунок коштів Державного
Бюджету, виділюваних на утримання
Збройних Сил України.

Міністр Оборони України на
виконання Указу Президента26.05.2003р. видав наказ № 149, яким затвердив Інструкцію про порядок і умови
виплати надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України(далі
Інструкція).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції
, надбавка виплачується по місцю штатної
служби за попередній місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за
поточний місяць. Пунктом 4 Інструкції визначені порядок і умови виплати
надбавки, при цьому яких-небудь вказівок
на можливе заниження розміру виплати надбавки військовослужбовцеві не
втримується, за винятком підпункту 4.3
Інструкції, яким передбачене позбавлення
виплати надбавки військовослужбовцеві в повному обсязі при накладенні на
військовослужбовця дисциплінарного стягнення й до його зняття, але не більше шести місяців .

Дисциплінарних стягнень у період із
травня 2003 року по день звільнення на позивача не накладалося, що підтверджується довідкою грошового
забезпечення за зазначений період.

Згідно
довідки про грошове забезпечення позивача,
надбавка за безперервну службу йому нараховувалася в розмірі 10%, за винятком листопада 2003року, січня 2004року, коли вона була виплачена в повному
обсязі, та з жовтня 2004року по січень
2005року, коли надбавка за безперервну
службу позивачу була виплачена у розмірі 40%.Крім того, позивачу відповідно до п.3З Наказу МО України №75 від
5.03.2001р., не була виплачена в повному
обсязі грошова допомога на оздоровлення за 2003 - 2005 рік.

Судом
встановлено, що відповідно до Закону
України«Про державний бюджет України на 2004рік», паспортом бюджетної програми на 2004
рік, який затверджений спільним наказом
Міністром фінансів і Міністром оборони України за №15/87 від 31.01.2004р., середній місячний розмір грошового
забезпечення старшого офіцера в 2004 році визначений у розмірі 2056грн.30коп.3гідно
Закону України«Про державний бюджет України на 2005рік», паспортом бюджетної програми на 2005
рік, який затверджений спільним наказом
Міністром фінансів і Міністром оборони України за №75/55 від 31.01.2005р., середній місячний розмір грошового
забезпечення старшого офіцера в 2005 році визначений у розмірі 2028грн. 10коп.
До старшого офіцерського складу законодавець у додатку 3 до ст. Ю Уставу Внутрішньої служби Збройних Сил
України відносить осіб, що мають військове звання від майора до
полковника.

Разом з
тим, представник відповідача
підтвердив, що кошторисом Військової
частини А 1818були передбачені кошти для виплати позивачу вказаної надбавки у
максимальному розмірі.

Судом
також встановлено, що відповідач у
відповідності до Розпоряджень Міністра оборони України у виді телеграм від
26.05.2003 року за №146/2095 та від 16.01.2004 року за №146/1/11 позивачу
щомісячно у періоди з 01.06.2003року по 31.10.2003року та з з01.02.2004року по
30.09. 2004року, з 1.02.2005року по
31.03.2005року виплачував вказану надбавку у розмірі 10%, а з жовтня 2004року
по січень 2005року у розмірі40%, тобто у
не повному розмірі, передбаченого для
вказаного виду грошевого забезпечення військовослужбовців. У листопаді, грудні 2003 року вказана надбавка
виплачувалась позивачу у повному розмірі,
встановленому вищевказаним Указом Президента і Інструкцією його
місячного грошевого забезпечення. Вказані телеграми міністра оборони не
зареєстровані у міністерстві юстиції, не
занесені до державного реєстру нормативно-правових актів які видаються
міністерствами та зачапають права,
свободи й законні інтереси громадян,
а тому згідно Указу Президента України відОЗ.Ю.1992р."Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої
влади", пункту 15 Постанови
Кабінету Міністрів від28.12.1992р.№731, є не чинними і не підлягають
застосуванню.

Разом з
тим Указом Президента Міністру Оборони України не надано повноважень щодо зміни
розміру вказаної надбавки, у зв'язку з
чим вказані розпорядження Міністра оборони України не можуть бути застосовані, оскільки вони суперечать статті 22, 24
Конституції України, статтям 2, 9 Закону
України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", вказаному Указу Президента України.

Пунктом2Указу
Президента передбачено здійснювати виплату надбавки з 1.05.2003 року за рахунок
коштів, передбачених у бюджеті на
утримання Збройних Сил України. У відповідності зі ст. 43 Конституції України у позивача є право
на заробітну плату не нижче певної законом.
Згідно ч.3 ст. 15 3акону України«Про оплату праці», з урахуванням положень ст.
11ЦПК України, а з 1.01.2004р. і
з урахуванням положень ст. 8 ЦК України, оплата праці здійснюється в першочерговому
порядку.

Посилання відповідача на лист
департаменту фінансів міністерства оборони України про нестачу коштів, про те,
що фінансування у 2004році здійснено лише на 82%, не можуть бути прийняти судом до уваги з
наступних підстав. В ухвалі судової палати з цивільних справ Верховного суду
України від 15травня2002року, судова
палата дійшла висновку, що скорочення
бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових
окладів, надбавок, доплат
до них. Крім того, Міністр
Оборони України, одночасно з вказаними
телеграмами, наказом №88від 19.03.2004р.встановив
з 01.03.2004р. виплату щомісячної надбавки окремим категоріям
військовослужбовців військової служби правопорядку в Збройних Силах України у
відсотках до грошового забезпечення при стажі служби понад 15років у розмірі
50% і понад 20 років у розмірі 70%, а
наказом№308від30.07.2004р. встановив з 01.06. 2004р. виплату щомісячної
надбавки військовослужбовцем структурних підрозділів центрального апарата
Міністерства оборони, Генерального
штабу, інспекції безпеки польотів
авіації, головному управлінню
залізничних військ, 27управлінню по
фінансуванню військових частин і організацій центрального підпорядкування, центру інформації обліку й статистики, головному командному центру, головному управлінню оперативного
забезпечення, головному управлінню
військової служби правопорядку,
головному

квартирно-експлуатаційному
управлінню, управлінню служби
військ, управлінню пожежної
безпеки, військово-музичному управлінню, управлінню верифікації, військової інспекції енергонагляду при стажі
служби понад 15 років у розмірі 50%, а
понад 20 років у розмірі 70%.

Суд бере
до уваги, що стаття 24 Конституції
України гарантує громадянам рівні права перед законом. Рівність прав військовослужбовців перед
Законом укладається в їхньому рівному праві на соціальний захист, гарантований статтями 17, 46 Конституції
України. Статтею93акону України«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їхніх родин»встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців
визначається залежно від посади,
військового звання, кваліфікації, науковому ступеню й ученого звання, тривалості й умов військової служби. Яких або
вказівок на привілеї в одержанні розміру надбавки за безперервну службу одних
військовослужбовців у порівнянні з іншими,
залежно від проходження служби в центральному апарату Міністерства
оборони, Генеральному штабі або штабі
оперативному командуванні ні Конституція України, ні Закон,
ні Указ Президента не містять. Тому військовослужбовці, які займали рівні посади, мають однакове звання, кваліфікацію,
учене звання й науковий ступінь,
вислугу років і умови проходження служби й не відрізняються по інших
ознаках, одержуючи однакове по виду
грошове забезпечення, повинні одержувати
й однаковий розмір надбавки за безперервну службу згідно пункту 1 Указу
Президента, що не може залежати від
того, де військовослужбовець проходить
військову службу - у центральному апарату Міністерства оборони або штабі
Південного оперативного командування. Наявність цієї диспропорції в розмірах
грошового забезпечення військовослужбовців є,
по суті, обмеженням у правах
одних військовослужбовців у порівнянні з іншими.

Суд, оцінюючи представлені сторонами докази, вважає вимоги позивача обгрунтованими, а бездіяльність відповідача, пов'язану з не нарахуванням розміру надбавки
за безперервну службу в розмірі 50% та 70% у відповідності з календарною
вислугою із травня 2003року, за винятком місяців коли вона виплачувалася в
повному обсязі, суд вважає
неправомірними й такими, які порушують
права позивача.

На
підставі викладеного й керуючись
ст. ст. 17, 24, 46 Конституції України, ст. 9 Закону України«Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин», Указу Президента України від05.05.2003р. №
389«Про надбавки військовослужбовцем ЗС України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету в справах охорони
державного кордону України й Керування державної охорони України за безперервну
службу», статтями 159, 160, 161, 162 КАС
Україна, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини А 1818 задовольнити повністю.

Зобов'язати
Військову частину А 1818 зробити доплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з
урахуванням надбавки за безперервну службу та премії за періоди: за травень
2003року виплатити надбавку в повному розмірі,
з 01.06.2003року по 31.10.2003року доплатити 40%, за грудень 2003року доплатити 40%, з 01.02.2004року по 30.09.2004року доплатити
40%, з 01.10.2004року по 31.01.2005року
доплатити 10%, з 1.02.2005року по
31.03.2005року доплатити 40% і грошову допомогу на оздоровлення в повному
обсязі за 2003, 2004 , 2005 рік.

Рішення суду може бути
оскаржено, про що протягом десяти днів з
дня проголошення подається заява про апеляційне оскарження рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в термін десяти днів з дня
проголошення, без подання попередньої
заяви про оскарження.