Справа № 2а-75\07
Суддя: Розман М.М.
Дата ухвалення: 2007-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-7507
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
жовтня 2007 року. м. Тячів

Тячівський
районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Розман М. М. ,
суддів Ляшко С.
М. , Решетар В.І.
, при секретарі Цех Г.М. , з
участю позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
міста Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України
, третьої особи без заявления самостійних
вимог Вищої ради юстиції про визнання нечинним та скасування рішення суб'єкта
владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся в суд з адміністративним позовом до Верховної Ради України про
визнання не чинним і скасування рішення суб'єкта владних повноважень. Свої
вимоги мотивує тим, що Указом Президента
України від 28.12.1999 року № 1624/99 його призначено на посаду судді
Мукачівського районного суду строком на п'ять років, а Указом Президента України від 17.01.2002
року № 35/2002 переведено на посаду судді Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області і постановою Верховної Ради України від 21.04.2005 року №
2553-IV
обрано на посаду судді цього суду безстроково.

7 лютого 2007 року Вищою радою
юстиції прийнято рішення про внесення до Верховної

Ради України подання про звільнення його з посади судді Мукачівського
міськрайонного суду

за порушення присяги судді.

5 квітня
2007 року постановою Верховної Ради України його звільнено з посади судді
Мукачівського міськрайонного суду.

Дану
постанову вважає незаконною, як
таку, що прийнята з порушенням норм
чинного законодавства, оскільки
відповідно до п. 9 ст. 211 постанови
Верховної Ради України «Про Регламент Верховної Ради України» присутність судді
на пленарному засіданні Верховної Ради при розгляді питання про його звільнення
з підстав, зазначених у пунктах 1, 4 і 5 частини п'ятої статті 26 Конституції
України є обов'язковою.

Про
пленарне засідання Верховної Ради України ,
яке відбулося 5 квітня 2007 року о 12 годині 30 хвилин , до порядку денного якого було внесено подання
Вищої ради юстиції про звільнення його з посади судді , 5 квітня 2007 року на адресу суду надійшла
телеграма про виклик його на засідання Верховної Ради України та про цю
телеграму його повідомили в телефонному режимі о 10 годині 10 хвилин цього ж
дня і навіть, якщо би він не перебував
на лікуванні, то фізично не зміг би бути
о 12 годині 30 хвилин на пленарному засіданні Верховної Ради України.

О 10
годині 52 хвилини 05.04.2007 року ним було подано телеграму про неможливість
з'явитися на пленарне засідання Верховної Ради України у зв'язку з перебуванням
на денному стаціонарі.

В період прийняття даної
постанови Верховної Ради України він перебував на лікуванні

в Мукачівській ЦРЛ і з'явитися на засідання Верховної Ради України не міг
по причині

хвороби.

Крім
того, Комітет Верховної Ради України з
питань правосуддя, де розглядалось
подання про звільнення його з посади судді ,
його взагалі не повідомляв про час та місце розгляду такого
подання, хоча таке було розглянуто 4
квітня 2007 року , хоча відповідно до

чинного законодавства
лише у разі неявки без поважних причин судді,
стосовно якого розглядається подання про його звільнення з посади, з установленням Комітетом Верховної Ради
України факту отримання цією особою повідомлення про час і місце
засідання, розгляд питання щодо цього
судді проводиться за його відсутності. А комітет Верховної Ради України з
питань правосуддя та сама Верховна Рада України розглянули питання про його
звільнення у його відсутності та під час перебування на лікарняному, не маючи підтвердження того, що він був своєчасно повідомлений про час та
місце розгляду подання про його звільнення ,
що привело до порушення його прав.

Також
згідно до ст. 40 КзПп України не допускається звільнення
працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Просить
суд визнати протиправною та скасувати постанову Верховної Ради України від 5
квітня 2007 року «Про звільнення суддів» в частині звільнення його з посади
судді місцевого Мукачівського міськрайонного суду у зв'язку з порушенням
присяги судді.

Позивач
ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на викладені в
письмовій позовній заяві і додатково пояснив ,
що про засідання Комітету Верховної Ради України з питань правосуддя
, яке відбулося 04.04.2007 року він не
повідомлявся , а про пленарне засідання
Верховної Ради України , на якому
розглядалося його питання , він фактично
був повідомлений тільки в день засідання ,
чим був позбавлений права і можливості з'явитися на засідання і дати
пояснення. Крім цього , в той час він
перебував на лікуванні і у відповідності до ч.3
ст. 40 КзПп України у зв'язку з цим не допускалося його звільнення в
період тимчасової непрацездатності. Просить позов задовольнити.

Представник
позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав і пояснив , що при звільненні позивача було порушено
вимоги ст. ст. 19
, 20 ,
22 Закону України « Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади
професійного судді Верховною Радою України» та ч.9 ст.
211 Регламенту Верховної Ради України ,
за якими участь судді у засіданні при розгляді його питання є
обов'язковою , а також вимоги ч.3 ст. 40
КзПп України , які не допускають
звільнення працівника у період його непрацездатності. Просить позов
задовольнити.

Представник
відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що в лютому місяці 2007 року було внесено до
Верховної Ради України подання Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді
Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1 у зв'язку з порушенням присяги судді.
Дане подання було в установленому порядку розглянуто на засіданні Комітету
Верховної Ради України з питань правосуддя ,
а в подальшому на пленарному засіданні Верховної Ради України та
задоволено. Як про засідання Комітету Верховної Ради України з питань
правосуддя , так і пленарне засідання
Верховної Ради України ОСОБА_1 в установленому порядку повідомлявся. Його
неявка, відповідно до ст. 22
Закону України « Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади
професійного судді Верховною Радою України»,
не є перешкодою для розгляду питання по суті. Верховна Рада України не
врахувала факт перебування позивача на лікуванні , оскільки трудових відносин між Верховною
Радою України і ОСОБА_1 не існує , а
тому положення ст. 40 КзПп України в даному випадку не
застосовується. Вважає , що Верховна
Рада України , при звільненні позивача
, діяла в установленому порядку і
відповідно до Регламенту Верховної Ради України.Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник
третьої особи ОСОБА_7в судовому
засіданні пояснила , що при внесенні
подання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області у зв'язку з порушенням присяги судді Вища рада
юстиції діяла у межах своїх повноважень. Стосовно оскаржуваного рішення
пояснень немає , оскільки це стосується
Верховної Ради України. Просить розглянути справу у відповідності до діючого
законодавства.

Заслухавши
пояснення сторін , дослідивши всі
обставини справи , суд дійшов наступного
висновку.

В
судовому засіданні встановлено , що
згідно до постанови Верховної Ради України № 880-Y від 5 квітня 2007 року « Про звільнення судців «
звільнено з посади судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської
області ОСОБА_1 у зв'язку з порушенням присяги судді.

Підставою
для прийняття даного рішення стало подання Вищої ради юстиції від 7 лютого 2007
року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області у зв'язку з порушенням присяги судді , яке 4 квітня 2007 року було розглянуто на
засіданні Комітету Верховної Ради України з питань правосуддя та отримало
рекомендацію на його задоволення.

Згідно
до ст.
6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав , свобод та інтересів незалежним і
неупередженим судом , а згідно до
ч.2 ст. 2 цього Кодексу до
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення , дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень , крім випадків , коли щодо таких рішень , дій чи бездіяльності Конституцією чи законами
України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею
17 ч.1 п.2 КАС України визначено , що
компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття
громадян на публічну службу , її
проходження , звільнення з публічної
служби.

За
змістом п.15 ч.1 ст. З КАС України публічна служба - це діяльність
на державних політичних посадах ,
професійна діяльність суддів ,
прокурорів , військова служба
, альтернативна (невійськова) служба
, дипломатична служба , інша державна служба , служба в органах влади Автономної Республіки
Крим , органах місцевого самоврядування.

У
відповідності до ст. 2 ч.3 КАС України у
справах щодо оскарження рішень , дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють
, чи прийняті(вчинені) вони:

1)
на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України;

2)
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття

рішення (вчинення дії);

4)
безсторонньо (неупереджено);

5)
добросовісно;

6)
розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій

дискримінації;

8)
пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких
спрямоване це рішення (дія);

9)
з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття
рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно
до ст.
126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів
гарантується Конституцією України і законами України.

Статтею
11 ч.1 п.1 Закону України « Про статус суддів» визначено , що незалежність суддів забезпечується , зокрема ,
встановленим законом порядком їх обрання ( призначення) , зупинення їх повноважень та звільнення з
посади.

У
відповідності до 4.5 п.5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з
посади органом, що його обрав або
призначив у разі порушення суддею присяги.

Порядок звільнення з
посади професійного судді визначається Законом України « Про порядок обрання на
посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України».

Згідно
до ст.
17 ч.2 цього Закону ініціювання питання про звільнення суддів з підстав
, передбачених п. 5 частини 5 статті 126
Конституції України відбувається шляхом внесення Вищою радою юстиції подання до
Верховної Ради України про звільнення судді.

Це
подання , згідно до ст.
ст. 19-21 вказаного Закону
розглядається Комітетом Верховної Ради України і який вносить на пленарне
засідання Верховної Ради України пропозицію про рекомендацію або не
рекомендацію щодо звільнення з посади судді. Про час і місце засідання Комітету
Верховної Ради України повідомляється суддя ,
щодо якого порушено питання про звільнення його з посади. Участь
судді, стосовно якого розглядається
подання про звільнення його з посади з підстав , зазначених у п. 5 частини 5 статті 126
Конституції України , у засіданні
Комітету Верховної Ради України є обов'язковою. У разі повторної неявки без
поважних причин судді , стосовно якого
розглядається подання про звільнення його з посади , при встановленні факту отримання ним
повідомлення про час і місце засідання ,
розгляд питання щодо цього судді проводиться за його відсутності.

Згідно
до ст.
22 ч.2 даного Закону присутність судді на пленарному засіданні Верховної
Ради України при розгляді питання про його звільнення з підстав , зазначених у п. 5 частини 5 статті 126
Конституції України , є обов'язковою.
Неявка на засідання не є перешкодою для розгляду питання по суті.

Відповідно
до ст. 23 цього Закону кожна кандидатура
для звільнення з посади судді , обраного
безстроково , персонально представляється
на пленарному засіданні Верховної Ради України. У разі якщо суддя не згоден з
поданням про звільнення , його пояснення
заслуховується обов'язково.

Аналогічні
правила щодо розгляду питання про звільнення з посади судді , обраного безстроково, встановлено і
ст. 211 Регламенту Верховної Ради
України.

Згідно
до ст.
71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

В
адміністративних справах про протиправність рішень , дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на
відповідача , якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт
владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як доказ у справі.

Згідно
супровідного листа НОМЕР_1від 2 жовтня 2007 року Комітетом з питань правосуддя
Верховної Ради України надано копії наявних у Комітеті Верховної Ради України з
питань правосуддя матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді місцевого
Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у зв'язку з порушенням
ним присяги судді. (а.с. 111-135).

Ці
надані матеріали не містять даних про повідомлення позивача ОСОБА_1 про час і місце
засідання Комітету Верховної Ради України 4 квітня 2007 року , на якому розглядалося питання щодо звільнення
його з посади судді.

Інших
доказів суб'єктом владних повноважень ,
незважаючи на оголошення перерви у справі за клопотанням представника
відповідача для з'ясування даної обставини ,
суду не надано.

Із
стенограми пленарного засідання Верховної Ради України 5 квітня 2007 року
встановлено , що розгляд питання про
звільнення з посади судді ОСОБА_1 проведено у його відсутності. При цьому було
оголошено зміст надісланої ним телеграми про те , що він перебуває в лікарні і просить не
розглядати питання у його відсутності. (а.с.
136-141 ).

Із
наданих позивачем доказів , зокрема
копій телеграм , наявність яких не
заперечив в судовому засіданні представник відповідача , та письмової доповідної консультанта з
кадрової роботи Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_5 ( а.с.
5 , 9 , 15 ),
в судовому засіданні встановлено ,
що повідомлення про розгляд його питання на пленарному засіданні на
12.30 год. 05.04.2007
року йому надіслано 04.04.2007 року і даних про отримання ним цього
повідомлення в той день немає.

5 квітня
2007 року о 10.52 год. позивачем
надіслано на адресу Верховної Ради України телеграму про те , що він на 12.30 год. з'явитися не може
, так як знаходиться на денному
стаціонарі Мукачівської ЦРЛ (а.с. 5, 7).

Згідно
до довідки Мукачівської ЦРЛ від 05.04.2007 року (а.с. 14 ) ОСОБА_6 станом на
05.04.2007 року перебував на лікуванні на денному стаціонарі Мукачівської ЦРЛ.

Факт
перебування позивача на лікуванні у період з 14.03.2007 року до 12.04.2007 року
стверджується також листком непрацездатності НОМЕР_2 від 13 березня 2007 року.
(а.с. 142).

Разом з
цим , суд вважає , що посилання позивача на порушення
відповідачем вимог ст. 40 КзПп України щодо нього є безпідставними
, оскільки ця норма права застосовується
до правовідносин працівника і роботодавця ,
якими сторони в даному випадку не є одне до одного.

Однак, суд констатує , що ці норми загального трудового
законодавства, які направлені на захист
інтересів працівника , фактично
відтворюються у спеціальному законі - Законі України « Про порядок обрання на
посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України».
Зокрема, в ст.
ст. 19 , 20 , 22 , 23 цього Закону
, які встановлюють обов'язок суб'єкта
владних повноважень повідомити особу про час і місце засідання , гарантують право особи брати участь у
засіданні Комітету Верховної Ради України та бути присутнім при розгляді його
питання на пленарному засіданні Верховної Ради , а також давати пояснення обов'язково при
незгоді з поданням про звільнення. Мається на увазі , що особа повинна бути завчасно повідомлена
про час і місце засідання Комітету Верховної Ради України та пленарного
засідання Верховної Ради України , мати
фізичну можливість у часі та за станом здоров'я прибути туди і бути спроможною
давати пояснення.

Ці
вимоги при постановленні оскаржуваного рішення не дотримані , оскільки ,
як встановлено в судовому засіданні ,
позивач завчасно не був повідомлений про розгляд його питання на
пленарному засіданні Верховної Ради України,
а про засідання Комітету Верховної Ради України з питань правосуддя при
розгляді його питання не був повідомлений взагалі, чим був позбавлений гарантованого йому права
на участь у процесі прийняття рішення.

Інших належних і
допустимих доказів сторонами не наведено і не надано.

Згідно
до ст.
11 КАС України суд розглядає адміністративні справи у межах заявлених
позовних вимог.

Питання
про наявність чи відсутність порушення присяги судді , яке стало підставою для ініціювання
звільнення позивача з посади , в даному
судовому провадженні не ставиться. Позовних вимог , доводів і заперечень з цього приводу
сторонами не заявлялося , доказів не
надавалося і в судовому засіданні не досліджувалося.

У
відповідності до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи
керуються принципом законності , у
відповідності до якого органи державної влади ,
органи місцевого самоврядування ,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Таким
чином , оцінивши зібрані по справі
наведені докази , суд вважає , що суб'єктом владних повноважень при
звільненні позивача не додержано
вимоги ст. ст.
19 , 20 , 22 ,
23 Закону України « Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади
професійного судді Верховною Радою України» ,
ст. 211 Регламенту Верховної Ради
України , які гарантують право особи на
участь у процесі прийняття рішення , а
тому позов є підставним , обгрунтованим
та підлягає до задоволення.

В порядку
ст. 118 КАС України заходи забезпечення позову слід скасувати.

Керуючись ст.
ст. 2 , 6 , 8 ,
9 , 10 , 11 ,
17 , 19 , 24 ,
25 , 71 , 158-163 КАС України , на підставі
ст. ст. 126 Конституції України , ст.
11 Закону України « Про статус суддів» , ст.
ст. 19 , 20, 21
, 22 ,
23 Закону України « Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади
професійного судді Верховною Радою України» ,
ст. 211 Регламенту Верховної Ради
України,

суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
протиправною і скасувати постанову Верховної Ради України № 880-Y від 5
квітня 2007 року « Про звільнення суддів « в частині звільнення з посади судді
Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1.

Заходи
забезпечення позову , встановлені
ухвалою Тячівського районного суду від 10 липня 2007 року , в виді заборони голові Мукачівського
міськрайонного суду виносити наказ про відрахування зі штату суду з посади
судді Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1 до ухвалення рішення в
адміністративній справі, скасувати.

постанова
може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через
Тячівський районний суд шляхом подання заяви про її апеляційне оскарження
протягом 10 днів з дня її ухвалення, з
наступним поданням апеляційної скарги протягом 20 днів.