Справа № 2а-612007
Суддя: Потьомкін О.П.
Дата ухвалення: 2007-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-61 2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„27"
вересня 2007 р. Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу

у складі:
головуючого - судді Потьомкіна О.П.

при
секретарі - Паращенко В.Д.

за
участю представників: позивача - ОСОБА_2

відповідача -
Заторжинської І.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі Дніпропетровської області
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про
поновлення на службі, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до
Служби безпеки України про поновлення на службі - а.с.1-2.

В
обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 в позові вказав, що з 01 вересня
1990р. по 10 червня 2002р. він проходив службу в лавах Служби Безпеки України. Наказом
Голови СБУ №815-ос від 05 червня 2002р. його звільнено з органів СБУ в зв'язку
з службовою невідповідністю. Звільнення його зі служби за вказаним
формулюванням було абсолютно незаконним. В зв'язку з тим, що він оскаржував
підстави свого звільнення, його направили для проходження медичної комісії, яка
10 червня 2002 року встановила йому 3-ю групу інвалідності. Фактично визнавши
незаконність його звільнення, керівництво Служби Безпеки України в
добровільному порядку скасувало наказ про звільнення з формулюванням «в зв'язку
з службовою невідповідністю» та видало новий наказ, яким звільнило його зі
служби «за станом здоров'я, що перешкоджає виконанню обов'язків». Наказ про
його звільнення зі служби «за станом здоров'я» є також незаконним, оскільки він
був оглянутий обласною медико-соціальною експертною комісією в м.
Дніпропетровську, яка 03 грудня 2002 року дійшла висновку, що підстав для
інвалідності за станом здоров'я немає та скасувала рішення про встановлення
йому 3-ї групи інвалідності. Таким чином, законних підстав для його звільнення
не існувало. Не зважаючи на те, що він перебував на державній публічній службі,
для призначення на яку та звільнення з якої передбачені окремі особливості,
відповідно до ст.2 КЗпП України незалежно від роду і характеру занять та інших
обставин держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян. Будь-яке
обмеження його трудових прав, передбачених законодавством про працю, від кого б
воно не виходило, є незаконним. Згідно ст.3 КЗпП України, законодавство про
працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від виду діяльності і галузевої належності. У
відповідності зі ст.9 КЗпП України, будь-які угоди, договори, контракти,
нормативні акти, які погіршують становище працівника порівняно з законодавством
України про працю, є недійсними. При звільнені працівника з посади в
обов'язковому порядку повинні бути вказані підстави звільнення, з посиланням на
діючі норми трудового права. Його було звільнено з посади на підставах, передбачених
п.2 ст.40 КЗпП України. Звільнення було проведено з грубими порушеннями норм
матеріального права. Відповідно до ст.47 КЗпП України, у разі звільнення
працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він
зобов'язаний в день звільнення видати копію наказу про звільнення з роботи.
Копії наказів про його звільнення за

мотивом невідповідності
займаній посаді, про скасування цього наказу, а також наказу про звільнення за
станом здоров'я йому видані не були з посиланням на особливості діловодства та
ведення особових справна працівників Служби безпеки України, що перешкоджало
йому оскаржувати вказані накази в судовому порядку. Відповідно до ст.233 КЗпП
України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у
справах про звільнення до суду в місячний строк з дня вручення йому копії
наказу про звільнення. Тому він вважає, що вказаний строк звернення до суду
пропущений ним з поважних причин і відповідно до ст.234 КЗпП України заявляє
клопотання про його поновлення судом.

Позивач ОСОБА_1
в позові просить суд визнати звільнення його з роботи незаконним та поновити на
попередній посаді з 10 червня 2002 року.

В
письмових запереченнях проти позову представник відповідача за дорученням
зазначила, що позивач проходив військову службу в органах державної безпеки з
01 вересня 1990 року. Відповідно до наказу Голови СБ України №851-ос від 05
червня 2002 року ОСОБА_1звільнено з кадрової військової служби за п.п.
"б" п.65 та п.п. "є" п.67 (за службовою невідповідністю)
Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової,
військової служби у СБ України, затвердженого Указом Президента України від 07
листопада 2001 року №1053/2001 в редакції від 05 квітня 2002 року в запас
Збройних Сил України з 10 червня 2002 року. Зазначене рішення було винесено за
наявністю законних підстав, про що свідчать документи, які зберігаються в
матеріалах особової справи позивача, та з додержанням порядку, передбаченого
чинним законодавством. З такою підставою звільнення позивач був згодний, про що
свідчить його підпис у поданні про звільнення з кадрової військової служби від
22 травня 2002 року. Наказом начальника Управління СБ України у
Дніпропетровській області №150-ос від 13 червня 2002 року позивача виключено із
списків особового складу. Згодом, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я,
позивач звернувся до керівництва СБ України з проханням вирішити питання про
зміну підстави звільнення з п.п „є" п.67 (службова невідповідність) на
п.п. "б" п.67 (за станом здоров'я) Положення про проходження
військової служби... на підставі свідоцтва про хворобу НОМЕР_1 від 11 травня
2002 року, виданого Військово-лікарською комісією Військово-медичної служби
Управління СБ України у Дніпропетровській області. Наказом Голови СБ України
№1725-ос від 22 листопада 2002 року підставу звільнення ОСОБА_1змінено на п.п.
"а" п.65 та п.п. "б" п.67 (за станом здоров'я) Положення
про проходження військової служби, в результаті чого, наказом начальника
Управління СБ України у Дніпропетровській області №320-ос від 09 грудня 2002
року внесено відповідні зміни до наказу начальника Управління СБ України у
Дніпропетровській області №150-ос від 13 червня 2002 року, з яким позивача було
ознайомлено під підпис. Рішення щодо зміни підстави звільнення позивача
керівництвом СБ України прийнято законно. Так, пунктом 62 Інструкції про
порядок застосування Положення про проходження військової служби...,
затвердженої Головою СБ України, передбачено, що при виявленні нових обставин,
підстави звільнення військовослужбовця можуть бути змінені після видання наказу
про його звільнення. Відповідно до п.п. „б" п.67 Положення про проходження
військової служби..., єдиною підставою для звільнення військовослужбовця з
військової служби за станом здоров'я є висновок (постанова)
військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до
військової служби. Такою підставою при звільненні позивача було свідоцтво про
хворобу НОМЕР_1 від 11 травня 2002 року, видане Військово-лікарською комісією
Військово-медичної служби Управління СБ України у Дніпропетровській області,
про придатність позивача до військової служби поза строєм в мирний час,
обмежену придатність 1-го ступеню у воєнний час. З такою підставою звільнення
позивач був згодний, про що свідчить довідка Фінансового відділу Управління СБ
України у Дніпропетровській області №11/236 від 09 серпня 2007 року про
отримання позивачем допомоги при звільненні у розмірі 5546 грн.13 коп.,
передбаченої п.2 ст.15 Закону України „Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та ч.1енів їх сімей", так і одноразової допомоги при
отриманні групи інвалідності у сумі 30717 грн., передбаченої ст.29 Закону
України „Про СБ України". Всього ОСОБА_1 отримав державних коштів на суму
36263,13 грн.. Посилання позивача в позові на КЗпП є необгрунтованим, оскільки
відповідно до ст.1 КЗпП України, його дія на військовослужбовців не
поширюється, в тому числі, що стосується вимог ст.47 КЗпП України стосовно
обов'язковості надання звільненому трудової книжки з відповідними записами та
копії наказу про звільнення. Відповідно до вимог чинного законодавства щодо
забезпечення державної таємниці усі накази по особовому складу органів СБ
України є документами з обмеженим доступом, у зв'язку з чим їх видача особам, в
яких такого допуску немає, прямо заборонена законом. Стосовно видачі трудових
книжок при звільненні військовослужбовців з органів СБ України, то вони дійсно
повертаються тим, хто їх мав раніше, але жодних записів не робиться, оскільки
згідно з п.2.18 Інструкції про порядок ведення трудових

книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту
від 29 липня 1993 року №58, записи про військову службу вносяться на наступному
місці роботи на підставі записів у військових квітках. Вважає, що у разі
незгоди позивача зі звільненням або підставою звільнення, він мав можливість
оскаржити це рішення в строки, передбачені чинним законодавством, та в порядку,
передбаченому розділом 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, або
безпосередньо до суду. Однак з моменту виключення позивача з списків особового
складу - 10 червня 2002 року по 29 травня 2007 року позивач своїм правом не
скористався без жодних поважних причин.

В письмових
запереченнях проти позову представник відповідача просить суд відмовити
ОСОБА_1. в позові в повному обсязі - а.с.22-23.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням підтримав позов
свого довірителя у повному обсязі, додавши, що обов'язок доказування
правомірності своїх дій покладено на суб'єкт владних повноважень. В 2002 році
ОСОБА_1було оглянуто МСЕК, висновок МСЕК не оскаржено і не відмінено. МСЕК
встановила, що за станом здоров'я ОСОБА_1 придатний для проходження служби і
ніяких обмежень немає. Представник відповідача не заперечувала в судовому
засіданні, що для звільнення працівника за станом здоров'я необхідна письмова заява
самого працівника. Однак, як встановлено, ОСОБА_1 з такою заявою до керівництва
СБУ ніколи не звертався, тому правових підстав для його звільнення за станом
здоров'я не було. Відповідно до актів, які регулюють проходження служби в СБУ,
всі працівники застраховані за рахунок держави і є спеціальний порядок виплати
страхових сум потерпілому, його сім'ї, а також спеціальний порядок призначення
пенсії. Представник позивача просить суд звернути увагу також на те, що на всіх
військовослужбовців, в тому числі СБУ, розповсюджуються норми КЗпП і всі
конституційні права і свободи, оскільки згідно рішення Конституційного Суду
України звуження змісту прав і свобод будь-яких громадян, в тому числі і служб
СБУ, недопустимо. Відповідач мав можливість надати позивачу належний витяг з
наказу про його звільнення, тим більше, що ОСОБА_1 звертався письмово до
керівництва СБУ про видачу йому копії наказу. Згідно ст.47 КЗпП, в день
звільнення працівника з ним повинно було зроблено повний розрахунок, видано
копію наказу та трудову книжку. Оскільки цього зроблено не було, вважає позовні
вимоги ОСОБА_1обґрунтованими. Представник позивача просить суд: поновити
ОСОБА_1. строк для звернення з позовом до суду; визнати наказ про звільнення
позивача зі служби з формулюванням за станом здоров'я незаконним; поновити
ОСОБА_1 на службі з дня його звільнення - з 10.06.2002р.

Представник відповідача за дорученням позов не визнала, підтримала свої
письмові заперечення, додавши, що військовослужбовці проходять службу за
спеціальними законами, а не працюють, тому ОСОБА_1 не було видано наказу, а
трудова книжка йому була видана. Також вважає, що ОСОБА_1 строк звернення до
суду пропущено без поважних причин, оскільки він міг звернутися до суду
безпосередньо, а за запитом суду СБУ видали б усі необхідні документи. Крім
того, ОСОБА_1 не оскаржив дії чи бездіяльність посадових осіб СБУ. За цих
підстав представник відповідача просить суд відмовити позивачу у позові в
повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, вивчивши письмове заперечення представника
відповідача та письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 01
вересня 1990 року до 10 червня 2002 року проходив службу в лавах КДБ СРСР та
СБУ України -а.с.3-5.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській
області №150-ос від 13 червня 2002 року, виключено зі списків особового складу
майора ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого 2 напрямку відділу в м. Кривому Розі,
звільненого з кадрової військової служби наказом Голови Служби №851 -ос від 05
червня 2002 року за службовою невідповідністю, з 10 червня 2002 року - а.с.20.

Наказом
начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області
№320-ос від 09 грудня 2002 року „Про зміну наказу", пункт наказу
начальника Управління СБ України у Дніпропетровській області від 13 червня 2002
року №150-ос викладено в новій редакції -виключено зі списків особового складу
майора ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого 2 напрямку відділу в м. Кривому
Розі, звільненого з кадрової військової служби наказом Голови Служби №851-ос
від 05 червня 2002 року за станом здоров'я, з 10 червня

2002 року. При цьому, підставою для видання такого наказу зазначено наказ
Голови СБ України від 22 листопада 2002 року №1725-ос - а.с.21.

Згідно ч.2 ст.19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження
правових актів індивідуальної дії суб'єктів владних повноважень, які стосуються
інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем
проживання позивача.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Статтею 100 КАС України передбачено, якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і
вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Позовні заяви приймаються до
розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до
адміністративного суду.

Суд вважає причини пропущення позивачем ОСОБА_1річного строку звернення до
суду з цим позовом поважними, оскільки позивач звертався до керівництва СБ
України з прохання переглянути питання про його звільнення за станом здоров'я
(а.с.26-28). Крім того, для звернення до суду з позовом про поновлення на
службі, згідно ст.106 КАС України, необхідно надати докази позовних вимог.
ОСОБА_1 зробити цього не міг, оскільки не мав можливості додати до позову
відповідні копії наказів щодо нього, а також інші документи, які можуть бути
використані судом при розгляді справи. На підставі цього, позивачу слід
поновити позивачу ОСОБА_1. строк

звернення до
адміністративного суду з цим позовом.

Відповідачем на письмовий запит суду (а.с.16) не надано копії наказів
Голови СБ України №851-ос від 05.06.2002р. та №1725-ос від 22.11.2002р. про
звільнення позивача з посиланням на Закон України „Про державну таємницю".

Однак, згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про
протиправність рішень суб"єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного позову.

Частинами 4-6 ст.71 КАС України передбачено, що суб"єкт владних
повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які
можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку
суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з
власної ініціативи.

Таким чином, суд
вирішує спірне питання на підставі наданих суду доказів.

Суд вважає, що наказ Голови СБ України №1725-ос від 22.11.2002р. слід
визнати протиправним і скасувати його, оскільки відповідачем не доказано
правомірність прийнятого ним щодо ОСОБА_1рішення про звільнення за станом
здоров'я.

Так, відповідачем не надано суду належних доказів про: звернення ОСОБА_1.
до керівництва СБУ про зміну підстав звільнення та згоду позивача на його
звільнення за станом здоров'я; наявність підстави для звільнення позивача зі
служби за станом здоров'я; ознайомлення позивача з висновком ВЛК МВС УСБУ у
Дніпропетровській області (свідоцтво НОМЕР_1 від 11.05.2002р.); можливість
зміни підстав звільнення.

З наданих в судовому засіданні листів-відповідів керівництва СБУ на
звернення позивача вбачається посилання на встановлену ОСОБА_1. З групу
інвалідності - а.с.26-28.

Однак, згідно довідки МСЕК від 03.12.2002р. №160 (а.с.6), ОСОБА_1 не має
третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності - з 10.06.2002р., тобто з
моменту встановлення групи інвалідності та відсотку втрати працездатності.

У зв"язку з визнанням протиправним і скасуванням наказу Голови СБ
України №172 5-ос від 22 листопада 2002 року, слід також скасувати наказ
начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області
№320-ос від 09 грудня 2002 року.

Згідно п.68 Положення про проходження військової служби за контрактом та
кадрової служби у Службі безпеки України, затвердженого Указом Президента
України №10532001 від 07.11.2001р., у разі визнання рішення про дострокове
розірвання контракту (звільнення) незаконним військовослужбовець поновлюється
на посаді, яку займав раніше, або на рівній посаді.

На
підставі вищевикладеного та відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, необхідно
поновити ОСОБА_1. строк для звернення до суду з позовом про поновлення на
службі, а також задовольнити його позов, поновивши позивача на службі на
попередній посаді.

Суд вважає необгрунтованим посилання позивача в позові та його представника
в судовому засіданні на норми КЗпП України, оскільки рішення Конституційного
Суду України, на які посилається представник позивача, стосуються тільки
питання про пенсійне забезпечення військовослужбовців та не стосуються порядку
проходження військової служби. Такий порядок регламентується Положенням про
проходження військової служби за контрактом та кадрової служби у Службі безпеки
України, затвердженим Указом Президента України №10532001 від 07.11.2001р.

На підставі Положення про проходження військової служби за контрактом та
кадрової служби у Службі безпеки України, затвердженого Указом Президента
України №10532001 від 07.11.2001р., керуючись ст.ст.8-12,17,19,71,158-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом про поновлення на
службі.

Позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про поновлення на службі -
задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Голови СБ України №1725-ос від 22
листопада 2002 року про зміну підстави звільнення ОСОБА_1 з кадрової військової
служби.

Скасувати наказ начальника Управління Служби безпеки України у
Дніпропетровській області №320-ос від 09 грудня 2002 року про звільнення майора
ОСОБА_1 з кадрової військової служби за станом здоров'я з 10 червня 2002 року,
що видано на виконання наказу Голови СБ України №1725-ос від 22 листопада 2002
року.

Поновити ОСОБА_1 з 10 червня 2002 року на кадровій військовій службі у
Службі безпеки України на попередній посаді старшого уповноваженого 2 напрямку
відділу в м. Кривому Розі.

Заяву
про апеляційне оскарження постанови може бути подано всіма учасниками по справі
до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Тернівський
районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.