Справа № 21-1519во07
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
11 грудня 2007 року м.
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду
головуючого Кривенка В.В.,
суддів: Гусака
М.Б., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В.,
Терлецького О.О., -
розглянувши у порядку письмового провадження справу за
позовом ОСОБА_1 до Коростенського міського управління праці та соціального
захисту населення (далі - Управління ПСЗН) та управління Пенсійного фонду
України в м.Коростені Житомирської області (далі - Управління ПФ) про стягнення
невиплачених коштів, за скаргою управління ПФ про перегляд за винятковими
обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 червня 2007 року
в с т а н о в и л а :
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з
передбачена статтями 37 і 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (далі - Закон № 796-ХІІ). В заяві зазначала, що є
пенсіонером за віком і постійно проживає в м.Коростень Житомирської області,
яке згідно Переліку населених пунктів, віднесених до
зон забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991
року № 106 “Про організацію виконання постанов
Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української
РСР “Про правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи” та “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи”, відноситься до зони безумовного обов'язкового
відселення. Статтею 37 Закону № 796-ХІІ встановлена виплата громадянам, які
проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від
мінімальної заробітної плати. Статтею 39 цього Закону встановлено, що пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного
відселення, підвищуються у розмірі на дві мінімальні заробітні плати.
те, що відповідачі нараховують зазначені виплати не у відповідності з Законом,
а в твердих ставках, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 836
від 26 липня 1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова КМУ № 836), що призвело
до порушення її прав, позивачка просила задовольнити свої вимоги про стягнення
з відповідачів невиплачених сум за період з жовтня 2002 року по жовтень 2005 року,
у межах строку позовної давності.
Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області своєю
постановою від 20 березня 2006
року позов задовольнив.
Апеляційного суду Житомирської області від 1 червня 2006 року постанова суду
першої інстанції скасована, ухвалено нове судове рішення про відмову в
Вищого адміністративного суду України від 7 червня 2007 року рішення суду
апеляційної інстанції скасовано та залишено в силі рішення суду першої
Управління ПФ порушує питання про скасування ухвали
Вищого адміністративного суду України від 7 червня 2007 року і залишення без
змін постанови Апеляційного суду Житомирської області від 1 червня 2006 року з
посиланням на неоднакове застосування судом касаційної інстанції статтей 37, 39
Закону № 796-ХІІ та постанови КМУ №
836. На підтвердження неоднакового застосування названих норм права скаржник
наводить постанову Вищого адміністративного суду України від 4 жовтня 2006 року
у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Управління ПСЗН в Олевському районі,
Управління ПФ, Управління Державного казначейства та інших про стягнення
заборгованості по допомозі на придбання чистих продуктів харчування та доплати
до пенсії у зв'язку з проживанням на радіоактивно-забрудненій території, якою
відмовлено у задоволенні позовів.
Колегією суддів
Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України встановлено,
що в даному випадку має місце неоднакове застосування судом касаційної
інстанції положень статтей 37, 39 Закону № 796-ХІІ та
постанови КМУ № 836.
Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у
застосуванні судом касаційної інстанції одних й тих самих норм права колегія
суддів виходить з наступного.
Статтею 37 Закону № 796-ХІІ
визначено, що громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного
відселення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного
господарства - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Ця допомога
виплачується щомісячно пенсіонерам органами, які виплачують пенсію. Статтею 39
цього Закону визначено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у
зоні гарантованого добровільного відселення підвищуються на дві мінімальні заробітні
Правовий аналіз вказаних норм
закону свідчить про те, що в період з жовтня 2002 року по жовтень 2005 року
законодавець не вносив до них змін, які встановлюють інший, крім мінімальної
заробітної плати, критерій нарахування виплат, або обмежують їх розмір.
Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку спірних сум виплат виступала тільки мінімальна заробітна плата,
розмір якої у зазначений позивачкою період часу змінювався законодавцем 9 разів
і складав від 165 до 332 грн. на місяць. Конкретний розмір мінімальної
заробітної плати встановлювався спеціальними законами (у 2002 - 2003 роках) або
Законом про Державний бюджет на відповідний рік (2004 - 2005 роки). Зміст
законів України, якими встановлювалися розміри мінімальних заробітних плат,
свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливостей застосування цих
розмірів для реалізації положень статтей 37, 39 Закону № 796-ХІІ. Тільки стаття
2 Закону України від 13 грудня 2001 року № 2896-ІІІ „Про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2002 рік” містила застереження Кабінету
Міністрів України до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у
нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата,
здійснювати застосування цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової
частини Державного бюджету України на 2002 рік.
Судами встановлено, що на
реалізацію положень статті 37 та статті 39 Закону № 796-ХІІ відповідачі
виплачували позивачці згідно із постановою КМУ
№ 836 щомісячно, відповідно: 2 грн.10 коп. та 10 грн.50 коп.
Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір суди
першої та касаційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що при
визначенні розміру виплат застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону №
796-ХІІ, а не постанова КМУ № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Разом з тим, виконуючи покладений на Верховний Суд
України частиною 1 статті 47 Закону України від 7 лютого 2002 року № 3018-ІІІ
„Про судоустрій України” обов'язок по забезпеченню однакового застосування
законодавства усіма судами загальної юрисдикції, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що при
розгляді даної справи судами всіх інстанцій допущено істотні порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення
Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів
особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом
Частиною 3 статті 159 КАС
визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вирішуючи даний спір та визнаючи
дії відповідачів щодо виплати позивачці передбачених законом сум
неправомірними, суди першої та апеляційної інстанцій в порушення вимог частини
3 статті 2 КАС та частини 3 статті 159 КАС не встановили та не зазначили у
своїх постановах, які дії чи рішення відповідачів, у межах наданих їм
повноважень є неправомірними. Суди не дослідили і не дали правової оцінки
законодавчим актам, які визначають правосуб'єктність відповідачів, їх права та
обов'язки у сфері публічних відносин, чи є вони належними відповідачами по всіх
Зокрема, суди не з'ясували, до
відання кого з суб'єктів владних повноважень входить обов'язок проводити
нарахування конкретних сум виплат, передбачених статтями 37, 39 Закону №
Відповідно до статті 63 Закону №
796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного бюджету. Ухвалюючи постанову про стягнення з
Управління ПФ на користь позивачки певних сум, суди не з'ясували, чи були
відповідні перерахування бюджетних коштів на рахунки відповідачів для виплати
їх особам, потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи; з якого розрахунку
на кожну особу надходили ці кошти; чи мають право відповідачі проводити
заявлені позивачкою виплати за рахунок інших платежів, тощо. Суди не дослідили
і не проаналізували Закони України про Державний бюджет на відповідні роки, в
яких визначено розміри видатків, що направляються органам Пенсійного фонду
України та управлінням Міністерства праці і соціального захисту населення для
реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.
до уваги те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми
процесуального закону, які істотно вплинули на повноту з'ясування фактичних
обставин справи і призвели до неправильного вирішення справи, а суд касаційної
інстанції всупереч вимог частини 2 статті 227 КАС, не усунув ці порушення, всі
ухвалені у даній справі судові рішення підлягають скасуванню з поверненням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241 - 244
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного Суду України
Скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Коростені Житомирської області задовольнити частково.
Ухвалу Вищого адміністративного
суду України від 7 червня 2007 року, постанову Апеляційного суду Житомирської
області від 1 червня 2006 року та постанову Коростенського
міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2006 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова є остаточною і не може
бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 2 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко

Судді
:
М.Б. Гусак

В.Л. Маринченко

П.В. Панталієнко

І.Л. Самсін

О.О. Терлецький