Справа № 2а-337/08
Суддя: Проценко О.І.
Дата ухвалення: 2008-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Місцевий Ленінський районний| суд міста Севастополя
Справа № 2а-337/08 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

24 жовтня 2008 р. колегія суддів Ленінського районного суду м. Севастополя
у складі:

головуючого - судді Проценко О.І.,

суддів- Казакова В.В.,
Балюкової К.Г.

при секретарі - Володіні Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в м.Севастополі адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної державної адміністрації м.Севастополя, Головного Управління
праці та соціального захисту населення м. Севастополя, Міністерства праці та
соціальної політики України, Управління державного казначейства України,
Міністерства фінансів України про стягнення недоплаченої щорічної одноразової
допомоги, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним
позовом про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської РДА м.Севастополя суми
недоплаченої щорічної допомоги як ветерану війни за період з 2006 -2007 роки у
загальній сумі 2 202 грн. Вимоги свого позову мотивував тим, що вона має статус
учасника бойових дій. Відповідно до ЗУ „Про статус ветеранів війни та гарантії
їх соціального захисту” (надалі Закон) щорічно, до 5 травня їй повинна
сплачуватися одноразова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, однак у порушення цього Закону вказана допомога сплачувалася у неповному
обсязі за 2006-2007 роки. Вказувала, що загальна сума недоплати за вказані роки
складає 2 202 грн., а посилання відповідача при невиплаті в повному обсязі
вказаної допомоги на закони про державні бюджети різних років, на її думку, є
неспроможними, оскільки ці закони не мають рівну юридичну силу з законами,
якими встановлені спірні виплати та не можуть їх скасовувати, д того ж
Рішеннями Конституційного Суду України №20-рп від 01.12.2004 та №6-рп/2007 від
09.07.2007 р., положення законів України про державні бюджети на відповідні роки,
яким зупинялася дія ст. 12 ЗУ „Про статус ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту” що передбачає виплату одноразової грошової допомоги у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком для категорії осіб, до якої
відноситься позивач, визнано такими, що не відповідають Конституції України, а
тому, на думку позивача, у 2006 році та послідуючих роках, зазначені виплати
повинні були проводитися, відповідно до вимог Закону. Вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди мотивувала тим, що неправомірні дії відповідача
позбавляють її можливості придбати ліки, позбавляють її компенсації фізичних та
нервових витрат, пов'язаних з участю у бойових діях, позбавляють її морального
стимулу факту визнання її заслуг перед народом та державною, у зв'язку з чим розмір
спричиненої їй моральної шкоди оцінений нею в 300 грн.

Ухвалою суду від 12.06.2008 року до участі у справі у
якості співвідповідачів були залучені Головне Управління праці та соціального
захисту населення м. Севастополя Міністерство праці та соціальної політики
України, Управління державного казначейства України, Міністерство фінансів
України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача -Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя в
судовому засідані позов не визнала у повному обсязі з підстав його
необґрунтованості. Заперечення на позов мотивувала тим, що Конституцією України
встановлено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються
розходи держави на суспільні потреби, їх розмір, цільове призначення.
Відповідними Законами про Державний бюджет України на відповідний рік
передбачався визначений обсяг виплат одночасної щорічної грошової допомоги до 5
травня ветеранам війни. У зв'язку з чим, зазначені виплати Управління праці та
соціального захисту населення здійснювало відповідно до Конституції у межах
бюджетних асигнувань, обсяг коштів на
дану виплату надходив до їх Управління також з розрахунку коштів, передбачених
бюджетом в даній частині. Вказувала, що УТСЗН є органом виконавчої влади -
розпорядником бюджетних коштів низшого рівня, яке діє у межах виділених йому на
даний вид виплат коштів, тому порушення прав позивачки відбулося з вини
законодавчого органу, який встановив розмір виплат на кожний рік. Також
наполягала на застосуванні судом наслідків пропущення позивачкою строків
звернення з вимогами за 2006 рік до суду. Із зазначеного нею у сукупності,
просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача - Головного Управління праці та
соціального захисту населення м. Севастополя до судового засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового
засідання повідомлялася, відповідно до вимог діючого законодавства, про причини
неявки суд не повідомив, надала до суду заперечення, в яких погодилася із
позицією представника Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя, водночас зазначала,
що головним розпорядником бюджетних
коштів по виплаті щорічної допомоги як
ветерану війни є районні державні адміністрації, зазначені виплати проводяться
за місцем отримання пенсі, а особам, які не пенсіонерами-за місцем їх
проживання та отримання грошового забезпечення, у зв'язку з чим вважала
належним відповідачем у справі Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя.

Представники відповідачів -Міністерства фінансів України,
Міністерство праці та соціальної політики України, Управління державного
казначейства України до судового засідання також не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання повідомлялися, відповідно до вимог діючого
законодавства, представник Управління державного казначейства України надала до
судового засідання заперечення, в яких також погодилася із запереченнями
попередніх представників, зазначаючи при цьому, що Головне Управління
державного казначейства України не є розпорядником бюджетних коштів, не
здійснює заходи щодо погашення заборгованості органів державної влади, мА не
має права встановлювати чи змінювати видатки Державного Бюджету України та в
жодному разі не розпоряджається коштами, призначеними для виплати одноразової
щорічної допомоги до Дня Перемоги, у зв'язку з чим просила у задоволенні позову
в частині вимог до Управління Державного казначейства України- відмовити, а
також провести розгляд справи у її відсутність.

Суд вважає за
можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся представників відповідачів, що відповідає
вимогам ст. 128 КАС України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали
справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій,
що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1, виданим 27.05.2005 р. Ленінським воєнним
комісаріатом м.Севастополя.

Згідно ст.12 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального захисту” від 22.101993 р. зі змінами та доповненнями,
щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога
у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Встановлено, що у період 2006-2007 роки, щорічна разова
грошова допомога до 5 травня була виплачена позивачу в неповному обсязі, у
розмірах, передбачених відповідними Законами України Про державні бюджети
України на відповідні роки.

Однак, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом
лише 27.02.2008 р., а строк звернення до адміністративного суду відповідно до
ст.99 КАС України з моменту введення його в дію, тобто з вересня 2005 р.
встановлений у вигляді одного року, суд вважає за можливе в задоволенні
позовних вимог щодо виплати щорічної разової допомоги за 2006 рік відмовити, у
зв'язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду. При цьому суд також
дотримується вимог ст.248-5 ЦПК України (в ред.1963р.) згідно якого скарга
громадян на рішення, дії, бездіяльність державних органів або посадових осіб в
сфері керівницької діяльності складає два місяця.

Таким чином, за спливом строку звернення до
адміністративного суду залишилися лише вимоги позову щодо сплати щорічної
разової допомоги за 2007 рік, у даній частині суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.29 Закону України „Про державний бюджет
України на 2007 рік” у 2007 році розмір
щорічної виплати учасникам бойових дій встановлений в розмірі 55 грн. Рішенням
Конституційного суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп2007 дане положення
визнано не конституційним, та втратило
силу з моменту прийняття зазначеного рішення.

Відповідно до Закону України № 1058-1У від 09.07.2003 р.
з 01.04.2007 р. встановлено розмір мінімальної пенсії за віком в сумі 410 грн.,
тобто на користь позивачки належало виплатити (410х3) 1 230 грн., тому з
урахуванням здійсненої позивачу у 2007 р. виплати в сумі 55 грн., відповідачеві
належить здійснити їй довиплату в розмірі 1 175 грн.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне
задовольнити вимоги позову частково, лише за 2007 рік.

Вирішуючи питання про порядок стягнення на користь позивача
недоплаченої йому допомоги за 2007 рік до 5-го травня, суд також враховує, що
районні управління праці та соціального
захисту населення діють на підставі Типового положення про управління праці та соціального захисту населення в м. Київ та
Севастополь, затвердженого постановою
КМУ від 30.05.2007 р. №790, згідно п.п. 19 п.4
якого, саме такі управління організують матеріально-побутове
обслуговування ветеранів війни. У
відповідності п.п.11 п.8 Положення, районні управління є самостійними
юридичними особами, мають самостійний баланс, розрахункові рахунки в установах
державного казначейства, печатку із зображення Державного гербу України із
своїм найменуванням.

На підставі викладеного, суд вважає, що належним
відповідачем по заявлених позивачем вимогах є саме Управління праці та
соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації
м.Севастополя.

Вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди,
суд також знаходить такими, що не підлягають задоволенню, оскільки УТСЗН є
органом виконавчої влади - розпорядником бюджетних коштів низшого рівня, яке
діє у межах виділених йому на даний вид виплат коштів, тому порушення прав
позивачки відбулося з вини законодавчого органу, який встановив розмір виплат
на кожний рік.

Оскільки при зверненні до суду позивач, як учасник
бойових дій на підставі ст.22 Закону України „ Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту”
звільнений від сплати судових зборів, по результатах розгляду справи суд
вважає за необхідне віднести їх за рахунок держави.

На підставі ст.12 ч.5 Закону України „ Про статус
ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” від 22.101993 р. зі змінами
та доповненнями, 29 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”,
Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп2007, керуючись ст.ст. 11,12,71, 99, 100,161 КАС
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської РДА м.Севастополя на користь ОСОБА_1 недосплачену щорічну
грошову допомогу до Дня Перемоги в сумі 1 175 грн. за 2007 рік.

У задоволенні решти
позовних вимог-відмовити.

У задоволенні вимог позову до Головного Управління праці та
соціального захисту населення м. Севастополя, Міністерства праці та соціальної
політики України, Управління державного казначейства України, Міністерства
фінансів України -відмовити.

Судові витрати віднести за
рахунок державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена. Заяву про апеляційне оскарження може бути
подано протягом десяти днів з дня складання повного тексту до Ленінського
районного суду м.Севастополя. Апеляційна скарга на постанову суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження в місцевий
Ленінський районний суд м.Севастополя.

Головуючий
суддя - підпис

Копія вірна:

Суддя Ленінського

районного суду м. Севастополя Проценко О.І.