Справа № 2-а-6/07
Суддя: Артюх К.В.
Дата ухвалення: 2007-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6/07
Постанова

Іменем України

15
жовтня 2007 року місто
Чернігів

Новозаводський районний суд
міста Чернігова

в
складі: головуючого-судді Артюх
К.В.

суддів Філатової
Л.Б., Кузьміна М.В.

при
секретарі Горбік
Т.А.

з участю представника відповідачів
Державної судової адміністрації України, Територіального управління державної
судової адміністрації в Чернігівській області Багатюк - ОСОБА_1, представника
відповідачів Міністерства юстиції України та Кабінету Міністрів України ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Чернігові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Держави України в
особі Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Державної
судової адміністрації України, Територіального управління державної судової
адміністрації в Чернігівській області, Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України про стягнення коштів, суд, -

встановив:

У жовтні 2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 звернулися до суду з позовом про поновлення строку
звернення до суду та стягнення компенсації за невикористане службове обмундирування,
мотивуючи свої вимоги тим, що працюють на посадах суддів Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської області з 29 березня 2004 року, а до цього
працювали суддями Ніжинського міського суду: ОСОБА_3 з 13.06.1989 року,
ОСОБА_12 з 12.07.1987 року, ОСОБА_8 з 11.05.1995 року, ОСОБА_6 з 12.01.1993
року, ОСОБА_5 з 21.12.1993 року, ОСОБА_9 з 11.08.1999 року, ОСОБА_10 з 12.03.2002 року, ОСОБА_7 з 13.10.2003 року (
з 21.03.2000 року працювала суддею Куликівського районного суду Чернігівської
області); суддями Ніжинського районного суду - ОСОБА_4 з 22.08.1982 року,
ОСОБА_11 з 13.01.1993 року, ОСОБА_13 з 22.06.1987 року, ОСОБА_14 з 27.12.2001
року.

Починаючи з 01 вересня 2000
року по теперішній час відповідачі, порушуючи вимоги Закону України „Про статус
суддів", необгрунтовано обмежують трудові права на правильне нарахування і
виплату заробітної плати та здійснення компенсації за невикористане службове
обмундирування.

2

Несплатою належних коштів
Держава здійснила втручання в право мирного володіння майном, яке гарантоване
ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Згідно до ст.130 Конституції України та ст. 118 Закону України „Про
судоустрій" від 07.02.2002 року держава забезпечує умови для
функціонування судів та діяльності суддів. У Державному бюджеті окремо
визначаються видатки на утримання судів та діяльності суддів. Бюджет на
утримання судової гілки влади не може бути зменшений без згоди Верховного Суду
України і це підтверджено рішенням Конституційного Суду України від 24.06.1999
року. Отже видатки Державного бюджету України на утримання судової влади
захищені безпосередньо Конституцією України і не можуть бути скорочені органами
законодавчої та виконавчої влади нижче того рівня, який забезпечує можливість
повного і незалежного правосуддя. Скорочуючи видатки на утримання судів
України, Міністерство фінансів України порушує ст. 130 Конституції України.
Відповідно до ст. 44 п.1 Закону України „Про статус суддів", заробітна
плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні
класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок, які мали нараховуватись з
врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року № 2288
„Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади,
місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів
та інших органів", Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584 „Про
додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", Указу Президента
України від 19.09.1998 року № 856/96 „Про додаткові заходи щодо матеріального
забезпечення суддів". В даний час діє Постанова Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865. При нарахуванні позивачам заробітної плати
Управління юстиції в Чернігівській області, а з 01.01.2003 року Територіальне
управління Державної судової адміністрації в Чернігівській області не повністю
нараховували належні кошти, а саме: надбавки за інтенсивність праці, надбавки
за досягнення в праці, щомісячні премії, відпускні, матеріальну допомогу, додаткові
посадові оклади та інше. Всього не включено до заробітної плати і не виплачено
належних коштів в досить значних розмірах. Стаття 35 Бюджетного кодексу України
передбачає, що головні розпорядники бюджетних коштів - до 01.01.2003 року
Міністерство юстиції України, а після 01.01.2003 року Державна судова
адміністрація України, організують розроблення бюджетних запитів для подання
Міністерству фінансів України. За змістом ст.36 цього ж Кодексу Міністерство
фінансів України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним
розпорядником бюджетних коштів з точки зору його відповідності меті,
пріоритетності, ефективності використання. На основі аналізу Міністерство
фінансів приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту
Державного бюджету України перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів
України. Міністерство фінансів України також готує проект Закону про Державний
бюджет України. Конституційний Суд України в рішенні від 20.03.2002 року
вказав, що видатки Державного бюджету України за утримання судової влади
захищені безпосередньо Конституцією України і положення ч.1 ст. 129, ч.1 ст.
130 Конституції України у взаємозв'язку зі ст. ст. 11, 44 Закону України „Про
статус суддів" створюють механізм захищеності судової влади, який Верховна
Рада України повинна враховувати, приймаючи Державний бюджет України на
відповідний рік. А отже норми про матеріальне та побутове забезпечення суддів,
їх соціальний захист, встановлені ст.44 Закону України „Про статус суддів"
і не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Згідно до
ст. 44 ч.12 Закону України „Про статус суддів" позивачі мали
забезпечуватись

3

безплатним службовим обмундируванням за нормами, які
визначались Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 177
„Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України", а
виплата грошової компенсації за невикористане службове обмундирування
передбачалася Положенням про порядок одержання, обміну, видачі та носіння
службового обмундирування судді України, затвердженого наказом Міністра юстиції
від 22.04.1994 року № 16/5. Незважаючи, що відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 1393 від 04.09.2003 року „Про норми забезпечення мантіями
та суддівськими нагрудними знаками суддів загальної юрисдикції"",
Постанова Кабінету Міністрів України № 177 від 19.03.1994 року втратила
чинність, то в період роботи позивачам мала бути виплачена компенсація за
невикористане службове обмундирування. Оскільки з 2000 року між позивачами та
відповідачами існують специфічні стосунки, що перешкоджало зверненню до суду з
даним позовом, позивачі просять визнати вказані причини пропуску строку для
звернення до суду поважними і поновити строк (щодо вимог про стягнення
компенсації за невикористане службове обмундирування). Решта вимог стосується
заробітної плати і строком позовної давності ці вимоги не обмежуються.

Після проведення судової
економічно-бухгалтерської експертизи, позивачі, свої позовні вимоги щодо
розміру належних виплат уточнили та просили стягнути шляхом списання з
розрахункового рахунку казначейства України № 4024, МФО 820172, ОПЕРУ управління НБУ в місті Києві на користь
ОСОБА_3 - 198 982 грн. 95 коп., що складається з 173 241,95 грн. недосплаченої
заробітної плати та 25 741,00 грн. грошової компенсації вартості службового
обмундирування, ОСОБА_4 - 196 752 грн. 48 коп., що складається з 170789,48 грн.
недосплаченої заробітної плати та 25 963,00 грн. грошової компенсації вартості
службового обмундирування, ОСОБА_5 -180205 грн. 61 коп. , що складається з
158228,61 грн. недосплаченої заробітної плати та 21977,00 грн. грошової
компенсації вартості службового обмундирування, ОСОБА_6 - 180458 грн. 73 коп.,
що складається з 158474,73 грн. недосплаченої заробітної плати та 21977,00 грн.
грошової компенсації вартості службового обмундирування, ОСОБА_7-124013 грн. 46 коп. недосплаченої заробітної плати,
ОСОБА_8 -179563,29 грн., що складається з 156234,29 грн. недосплаченої
заробітної плати та 23329,00 грн. грошової компенсації вартості службового
обмундирування, ОСОБА_9 -183458 грн. 65 коп., що складається з 166773,65 грн.
недосплаченої заробітної плати та 16685, 00 грн. грошової компенсації вартості
службового обмундирування, ОСОБА_10 - 51046 грн. 12 коп., що складається з
45081,12 грн. недосплаченої заробітної плати та 5965,00 грн. грошової
компенсації вартості службового обмундирування, ОСОБА_11 -197634 грн. 19 коп.,
що складається з 171671,19 грн. недосплаченої заробітної плати та 25963,00 грн.
грошової компенсації вартості службового обмундирування, ОСОБА_12 - 203385
грн.03 коп., що складається з 175540,03 грн. недосплаченої заробітної плати та
27845,00 грн. грошової компенсації вартості службового обмундирування, ОСОБА_13
- 175071 грн.08 коп., що складається з 151992,08 грн. недосплаченої заробітної
плати та 23079,00 грн. грошової компенсації вартості службового обмундирування,
ОСОБА_14
-145802 грн.36 коп. , що складається з 139257,36 грн.
недосплаченої заробітної плати та 6545,00 грн. грошової компенсації вартості
службового обмундирування.

4

В судове засідання позивачі
не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним
чином, подана заява про розгляд справи у їх відсутності. Згідно ст. 128 КАС
України суд ухвалив справу розглянути у відсутності позивачів, оскільки від них
надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача
Державної судової адміністрації України та Територіального управління державної
судової адміністрації в Чернігівській області в судовому засіданні позов не
визнала, посилаючись на заперечення в матеріалах справи ( а. с. 36-38, т.1) та
пояснила, що ДСА України не може нести відповідальність за зобов'язання, які
виникли до 01.01.2003 року щодо заборгованості по виплаті компенсації за
невикористане службове обмундирування, оскільки згідно ст.19 ЗУ „ Про судоустрій" від 05.06.1981р. № 2022-Х
організаційне забезпечення діяльності судів , в тому числі і забезпечення
суддів службовим обмундируванням у період до 01.01.2003 року здійснювали
Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське і Севастопольське міське управління. До того
ж ДСА України не є правонаступником Міністерства юстиції України чи будь-якого
іншого органу державної влади.

Вимоги про виплату
компенсації за невикористане службове обмундирування вважає безпідставними,
зазначаючи, що починаючи з 20.03.2002 року , тобто з дня ухвалення рішення
Конституційним Судом України у позивачів виникло право на отримання
безоплатного службового обмундируванні, а не компенсації за нього. Вважає, що
для отримання грошової компенсації позивач повинен представити відповідні
документи, які б стверджували про понесені ним витрати на виготовлення чи
придбання службового обмундирування за власні кошти. Також зазначила, що
виплата грошової компенсації за невикористане службове обмундирування
передбачалася Положенням про порядок одержання, обміну , видачі та носіння
службового обмундирування судді України, затвердженого наказом МЮУ від
22.04.1994р. № 16/5 , яке на підставі наказу МЮУ від 13.02.2003 р. № 10/5,
втратило чинність. В законах України Про державний бюджет на 2003-2006 рік не
було передбачено відповідних бюджетних призначень ДСА України ( як головному
розпоряднику бюджетних коштів) на погашення заборгованості, що виникла за
минулі роки в результаті невиконання зобов'язань іншими юридичними особами.
Проти задоволення вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі також
заперечувала, посилаючись на те, що керівникам судів в межах установленого
фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників, судів
відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду
преміювання, утвореного в розмірі тримісячного фонду оплати праці та економії
фонду оплати праці в межах коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання
судів. За звітними даними ТУ ДСА у Чернігівській області за 2003-2005 роки,
фонд заробітної плати місцевих судів використано у повному обсязі відповідно до
кошторисних призначень, кредиторська заборгованість не зафіксована. Згідно з ч.
1 та ч. 7 ст.27 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та
платежу з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного
призначення. Після закінчення бюджетного періоду усі бюджетні призначення
втрачають чинність. З вказаних обставин просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача
Міністерства юстиції України, який діє в інтересах Міністерства юстиції
України та Кабінету Міністрів
України в

5

судовому
засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову
відмовити, оскільки позивачами не обґрунтовано, які саме склалися специфічні
відносини і тому підстав для поновлення строку звернення до суду немає.

Представник відповідача
Міністерства фінансів України в судове засідання не з'явився, про дату, час і
місце судового розгляду справи відповідач повідомлений, про що свідчить
розписка ( т. 4 а. с. 127). Згідно ч.4 ст. 128 КАС України, суд визнав можливим
справу розглянути у відсутності представника відповідача Міністерства фінансів
України на підставі
наявних доказів.

14.11.2006
р. представником відповідача Міністерства фінансів України поданий відзив,
згідно якого позовні вимоги позивачів не визнаються, в задоволені позову просив
відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачена виплата компенсації за
не видане службове обмундирування. До 2002 року головним розпорядником
бюджетних коштів для судів було Міністерство юстиції України, а з 01.01.2003р.
Державна судова адміністрація України. Міністерство фінансів України у
правовідносинах з позивачем не знаходилося і не знаходиться.

Представник Державного
казначейства України в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце
судового розгляду справи відповідач повідомлений, про що свідчить розписка ( т.
4 а. с. 128). Згідно ч.4 ст. 128 КАС України, суд визнав можливим справу
розглянути у відсутності представника відповідача Державного казначейства
України на підставі наявних доказів.

10.08.2007
р. на адресу суду надіслані письмові пояснення, згідно яких відповідач позовні
вимоги не визнав, просив справу розглядати без участі їх представника, в
задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки на даний час Державна
судова адміністрація України самостійно виконує функції головного розпорядника
коштів Державного бюджету України щодо матеріального забезпечення судів.
Державне казначейство України у трудових відносинах з позивачем не перебуває,
ніяких порушень прав та законних інтересів позивачів не допускало, тому в
даному випадку вирішувати питання про протиправність дій чи бездіяльності
Державного казначейства України відносно позивачів немає.

Вислухавши представника
відповідачів Державної судової адміністрації України, територіального
управління державної судової адміністрації в Чернігівській області,
представника відповідача Міністерства юстиції України, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні і не оспорюється сторонами позивачі працюють суддями Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської області з 29 березня 2004 року, а до цього
працювали суддями Ніжинського міського суду: ОСОБА_3 з 13.06.1989 року,
ОСОБА_12 з 12.07.1987 року, ОСОБА_8 з 11.05.1995 року, ОСОБА_6 з 12.01.1993
року, ОСОБА_5 з 21.12.1993 року, ОСОБА_9 з 11.08.1999 року, ОСОБА_10 з 12.03.2002 року, ОСОБА_7 з 13.10.2003 року (з
21.03.2000 року працювала суддею Куликівського районного суду Чернігівської
області); суддями Ніжинського районного суду - ОСОБА_4 з 22.08.1982 року,
ОСОБА_11 з 13.01.1993 року, ОСОБА_13 з 22.06.1987 року, ОСОБА_14 з 27.12.2001
року..

Враховуючи, що позивачі
просять поновити строк звернення до суду і надали обґрунтування, суд відповідно
до ст. 102 КАС України вважає причини пропущеного процесуального строку,
встановленого законом, поважними і тому поновлює позивачам строк звернення до
суду.

Відповідно до ч.1 ст.44
Закону України „Про статус суддів", заробітна

6

плата
судді складається з посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Згідно ст.2 Закону України
„Про оплату праці", основною заробітною платою є винагорода за виконану
роботу, вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних
розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Частина 2 цієї
статті встановлює, що винагорода за працю понад установлені норми, за трудові
успіхи та винахідливість, за особливі умови праці, яка включає надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії,
пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій, є додатковою заробітною
платою і носить необов'язковий характер, оскільки встановлювати її розмір
являється пріоритетом керівників установ у межах фонду заробітної плати,
затвердженого для бюджетних установ у кошторисах на відповідний бюджетний
період.

Передбачені Указом
Президента України №584 від 10.09.1995 року, Указом Президента України №856 від
19.09.1996 року, Указом Президента України №220 від 05.03.2002 року, Указом
Президента України №642 від 11.06.2004 року, Постановою KM України № 2288
від 13.12.1999 року надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність
праці у розмірі 50% від посадового окладу з урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, надбавка на виконання особливо важливої роботи або високі
досягнення в праці у розмірі 75% від посадового окладу суддів з урахуванням
кваліфікаційного класу, надбавка за напруженість та складність роботи у розмірі
до 80% посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас були
рекомендованим видом доплат. Тобто, керівникам судів в межах установленого
фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників судів
відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду
преміювання, утвореного в розмірі тримісячного фонду оплати праці та економії
фонду оплати праці, в межах коштів, передбачених у державному бюджеті на
утримання судів.

За наведених вище норм
Закону суд вважає, що надбавки, які можуть встановлюватися керівниками судів
згідно вищезазначених нормативних актів не підлягають включенню до суми
заробітної плати суддів, оскільки не є постійними, і позивачами не надано суду
будь - яких доказів на підтвердження того, що під час роботи їм вказані
надбавки встановлювалися.

Згідно ч. 12 ст.44 Закону
України „Про статус суддів", судді мали забезпечуватися безплатним
службовим обмундируванням за нормами, які визначались Постановою KM України від
19.03.1994 року №177 "Про норми забезпечення службовим обмундируванням
суддів України", яка втратила чинність відповідно до Постанови KM України №1393
від 04.09. 2003 року "Про норми забезпечення мантіями та суддівськими
нагрудними знаками суддів загальної юрисдикції". А тому компенсація за
невикористане суддями службове обмундирування в період дії Постанови KM України від
19.03.1994 року №177 "Про норми забезпечення службовим обмундируванням
суддів України" та Положення про порядок одержання, обміну, видачі та
носіння службового обмундирування судді України, затвердженого наказом Міністра
юстиції від 22.04.1994 року №16/5 підлягає стягненню, згідно розрахунку
зазначеного у висновку експерта № 05-03/78 від 26 квітня 2007 року ( т. 4 а. с.
3-104), оскільки відповідачами інших сум компенсації за невикористане службове
обмундирування суду не надано.

Оскільки Державна судова
адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів на утримання
судів, то вказані недоплачені позивачам
грошові суми підлягають
стягненню саме з
Державної судової

7

адміністрації України, шляхом списання з відкритого у
Державному казначействі України рахунку №4024, МФО 820172, який передбачено на виконання рішень судів на
користь суддів.

В задоволенні позовних
вимог до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства
юстиції України, Державної судової адміністрації України, Територіального
управління державної судової адміністрації в Чернігівській області,
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, в частині
визнання противоправною
бездіяльність, слід відмовити, оскільки вина відповідачів
в невиплаті належних сум заробітної плати та не проведення компенсаційних
виплат за невикористане службове обмундирування, в судовому засіданні не
знайшла свого підтвердження.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС
України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. А тому
розмір судових витрат, стягнутих на користь позивачів з Державного бюджету
України, підлягає зменшенню пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі наведеного,
керуючись ст.44 Закону України „Про статус суддів", ст.2 Закону України
„Про оплату праці", ст.130 Конституції України, Указом Президента України
№584 від 10.09.1995 року, Указом Президента України №856 від 19.09.1996 року,
Указом Президента України №220 від 05.03.2002 року, Указом Президента України
№642 від 11.06.2004 року, Постановою KM України №2288 від 13.12.1999 року, ст. ст. 94, 99, 102,
158, 159, 160,161, 162,163, 167 КАС України, суд, -

Постановив:

Поновити позивачам строк
звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації за невикористане службове
обмундирування.

Позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Держави України в
особі Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Державної
судової адміністрації України, Територіального управління державної судової
адміністрації в Чернігівській області, Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України про стягнення коштів, задовольнити частково.

В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_7, відмовити .

Стягнути з Державної
судової адміністрації України шляхом списання з рахунку Державного бюджету
України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172 на користь: ОСОБА_3 - 25741 грн. 00 коп.
компенсації за невикористане службове обмундирування; ОСОБА_4, - 25963 грн. 00
коп. компенсації за невикористане службове обмундирування; ОСОБА_5 - 21977 грн.
00 коп. компенсації за невикористане службове обмундирування; ОСОБА_6 - 21977
грн. 00 коп. компенсації за невикористане службове обмундирування; ОСОБА_8
-23329 грн. 00 коп. компенсації за невикористане службове обмундирування; ОСОБА_9- 16685 грн. 00 коп. компенсації за

8

невикористане службове обмундирування; ОСОБА_10 -5965
грн. 00 коп. компенсації за невикористане службове обмундирування; ОСОБА_11 -
25963 грн. 00 коп. компенсації за невикористане службове обмундирування;
ОСОБА_12 -27845 грн. 00 коп. компенсації за невикористане службове
обмундирування; ОСОБА_13 - 23079 грн. 00 коп. компенсації за невикористане
службове обмундирування; ОСОБА_14 -6545 грн. 00 коп. компенсації за
невикористане службове обмундирування.

В задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до
Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів
України, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України,
територіального управління Державної судової адміністрації в Чернігівській
області - відмовити.

Стягнути з Державного
бюджету України судові витрати на користь ОСОБА_3 - 64 грн. 70 коп., ОСОБА_4 -
66 грн. 00 коп., ОСОБА_5 - 61 грн. 00 коп., ОСОБА_6 - 60 грн. 90 коп., ОСОБА_8
- 64 грн. 95 коп., ОСОБА_9 - 45 грн. 45 коп., ОСОБА_10 - 58 грн. 45 коп., ОСОБА_11
- 65 грн. 70 коп., ОСОБА_12 - 68 грн. 45 коп., ОСОБА_13 - 65 грн. 90 коп.,
ОСОБА_14 - 22 грн. 45 коп..

Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через
Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження постанови, протягом десяти днів з дня складення постанови
в повному обсягу з наступною подачею апеляційної скарги протягом двадцяти днів,
після подання заяви про апеляційне оскарження постанови.

Постанова суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.