Справа № 2а-270\07
Суддя: Нікітіна С.Й.
Дата ухвалення: 2007-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-27007
ПОСТАНОВА

Ім'ям України

26 березня 2007
року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого-судді
Нікітіної С. Й.,

при секретарі Віноградовій І.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до
Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про
скасування окремого положення рішення суб'єкта владних повноважень та про
відшкодування заподіяної майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Південного регіонального управління Державної прикордонної
служби України, указуючи на те, що наказ Командувача військами Південного
напряму Прикордонних військ України за №102-ос від 29 грудня 2002 року підлягає
частковому скасуванню, оскільки вказана
в оспорюваному наказі дата виключення позивача із списку особового складу
військової частини не відповідає фактичним обставинам справи, що спричинило за собою виплату позивачу
грошової допомоги при звільненні не в повному обсязі, чим позивачу завдано майнової шкоди в
розмірі недоотриманої суми грошової допомоги,
яка передбачена законодавством для сплати військовослужбовцям при
звільненні з військової служби.

Позивач
просить скасувати наказ Командувача військами Південного напряму Прикордонних
військ України в частині дати виключення його із списку особового складу
частини, визнати за дату виключення із
списку особового складу частини 2 січня 2003 року, зобов'язати Південне регіональне управління
Державної прикордонної служби України видати наказ про внесення змін у спірний
наказ, змінивши дату виключення
позивача із списку особового складу частини з 31 грудня 2002 року на 2 січня
2003 року та відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду, стягнувши з відповідача на користь позивача
7 тисяч 423, 12 гривень.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнав,
просить відмовити позивачу у позові,
надав суду письмові заперечення,
згідно з якими вважає, що
звільнення позивача з військової служби відбулося відповідно до чинного
законодавства, грошова допомога при
звільненні сплачена йому в повному обсязі,
немає підстав для скасування оспорюваного наказу, дата виключення із списку особового складу
частини вказана правильно - 31 грудня 2002 року.

Представник
позивача в своїх поясненнях суду підтримав позовні вимоги повністю і просить
задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслуховуючи
пояснення представників сторін,
вивчивши і дослідивши наявні докази і матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних
підставах.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 в званні
полковника Прикордонних військ України звільнений в запас Збройних Сил України
на підставі наказу Державного комітету у справах охорони державного кордону
України від 26 грудня 2002 року за №566-ос.

Наказом
Командувача військами Південного напряму Прикордонних військ України від 29
грудня 2002 року за №102-ос позивач був виключений із списку особового складу
частини, при цьому було визначено, що датою виключення із списку особового
складу частини слід вважати 31 грудня 2002 року.

Цім
наказом, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року за №452, передбачена виплата позивачу грошової
допомоги у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний календарний
рік служби, а саме за 25 календарних
років служби.

Виплата
грошової допомоги була здійснена виходячи з грошового забезпечення за станом на
дату виключення позивача із списку особового складу частини - 31 грудня 2002
року.

Позивачу
припис на вибуття з військової частини був оформлений та виданий 2 січня 2003
року, при цьому передбачений
законодавством розрахунок з позивачем на день вибуття проведений не був, розрахунок проводився протягом січня-лютого
2003 року.

Нормативним
актом, що регулював порядок звільнення
із служби військовослужбовців Прикордонних військ України, за станом на грудень 2002р. - січень 2003р., була «Настанова по обліку особового складу в
підрозділах, частинах і з'єднаннях
Прикордонних військ України»

2

(затверджена наказом Державного комітету по
справам охорони державного кордону України за №260 від 29.05.1999 року).

Інших
нормативно-правових актів, які б
містили вимоги щодо порядку виключення військовослужбовців Прикордонних військ
України з особового складу військової частини,
суду не відомі.

Ствердження
відповідача про те, що „Настанова"
не підлягає застосуванню щодо порядку звільнення із служби військовослужбовців
офіцерського складу Прикордонних військ України суд вважає необґрунтованими, оскільки в преамбулі наказу про затвердження
„Настанови" вказується, що
„Настанова" розроблена відповідно до законодавчих актів України, керівних документів Держкомітету, наказів міністра оборони України і
призначається для роботи відповідних посадовців по веденню обліку особового
складу в з'єднаннях, частинах і
підрозділах Прикордонних військ України.

Статтею
9 діючого на той час Закону України „Про Прикордонні війська України"
визначено, що особовий склад
Прикордонних військ України складається з військовослужбовців та працівників за
трудовим договором, тому суд вважає
цілком обґрунтованими доводи позивача про розповсюдження дії «Настанови по
обліку особового складу в підрозділах,
частинах і з'єднаннях Прикордонних військ України» на всіх
військовослужбовців Прикордонних військ України, включаючи військовослужбовців офіцерського
складу, що виходить з самої назви
„Настанови".

Представником
відповідача не представлений суду нормативний акт, який би регулював порядок звільнення із служби
виключно військовослужбовців офіцерського складу Прикордонних військ
України, що також підтверджує
бездоказовість заперечень відповідача.

Заперечення
представника відповідача з посиланням на пізніше введену в дію „Настанову з
обліку солдатів (матросів), сержантів і
старшин ДПС" (затверджена наказом Адміністрації держприкордонслужби від
04.10.2004р. за №710) не можуть вважатися обґрунтованими тому, що із самої назви цієї „Настанови"
виходить що її дія розповсюджується лише на солдатів (матросів), сержантів і старшин.

Тому
«Настанова по обліку особового складу в підрозділах, частинах і з'єднаннях Прикордонних військ
України» (затверджена наказом Державного комітету по справам охорони державного
кордону України за №260 від 29.05.1999 року),
на яку посилається позивач, що
також виходить з її назви, розповсюджує
свою дію на всіх, включаючи офіцерів, військовослужбовців Прикордонних військ
України, тобто на весь особовий склад
підрозділів, частин і з'єднань
Прикордонних військ України.

Згідно
пункту 21 «Настанови» виключення із списку особового складу військової частини
осіб, звільнених з військової
служби, здійснюється в день вибуття, що оформлюється видачею відповідного припису
на вибуття в розпорядження військового комісаріату за місцем проживання
військовослужбовця.

З
матеріалів справи виходить, що припис
на вибуття позивача датоване 2 січня 2003 року, що не заперечує представник відповідача та
про що є відповідний запис в книзі видачі довідок і розпоряджень.

Беручи
до уваги дату оформлення припису на вибуття позивача, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги про
скасування оспорюваного наказу в частині дати виключення позивача із списку
особового складу військової частини (31 грудня 2002 року) та визнання за дату
виключення - 2 січня 2003 року.

Положенням
про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил
України (затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001г. №10532001) в
статті 74 встановлено, що днем звільнення
з військової служби осіб офіцерського складу слід вважати день виключення із
списків особового складу частини.

Цім
Положенням не встановлюється порядок саме виключення військовослужбовців із
списків особового складу військової частини,
не встановлюються вимоги щодо оформлення звільнення, надання припису про вибуття з особового
складу військової частини і таке інше.

Вказане
Положення містить загальні правила проходження військової служби особами
офіцерського складу Збройних Сил України та не регулює саме порядок обліку
переміщення військовослужбовців офіцерського складу при проходженні військової
служби, включаючи порядок звільнення з
лав Збройних Сил України.

Вказане
Положення має загальний характер для всіх військовослужбовців офіцерського
складу, прапорщиків (мічманів) Збройних
Сил України та не враховує особливостей проходження військової служби в різних
видах Збройних Сил України.

3

Вказані
особливості враховуються у відомчих нормативно-правових актах, зокрема особливості переміщення та звільнення
з військової служби військовослужбовців Прикордонних військ України містяться в
«Настанові по обліку особового складу в підрозділах, частинах і з'єднаннях Прикордонних військ
України» (затверджена наказом Державного комітету по справам охорони державного
кордону України за №260 від 29.05.1999 року).

Ця
Настанова є спеціальним відомчим нормативно-правовим актом, яка не суперечить Положенню про проходження
військової служби особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, а лише конкретизує певні вимоги щодо дій
посадовців Прикордонних військ України при оформленні, зокрема,
звільнення з військової служби військовослужбовців, включаючи осіб офіцерського складу, Прикордонних військ України.

Тому суд
вважає бездоказовими ствердження представника відповідача про необов'язковість
видання звільненим військовослужбовцям офіцерського складу Прикордонних військ
України припису на вибуття на тій лише підставі, що такий припис не передбачений Положенням
про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил
України (затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001г. №10532001).

Постановою
Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №452 військовослужбовцям з числа
осіб офіцерського складу передбачається виплата за кожний календарний рік
служби грошової допомоги у розмірі 50% грошового забезпечення, одержуваного на день звільнення із служби.

Тому
заміна дати звільнення позивача с
військової служби з 31 грудня 2002 року на 2 січня 2003 року тягне за собою
перерахунок виплачуваної позивачу грошової допомоги виходячи з грошового
забезпечення, яке виплачувалося би
позивачу за станом на 2 січня 2003 року.

З 1
січня 2003 року Указом Президента України №173 «Про посилення соціального
захисту військовослужбовців і осіб рядового і начальницького складу внутрішніх
справ» від 23 лютого 2002 року грошове забезпечення військовослужбовців, включаючи військовослужбовців Прикордонних
військ України, було збільшено на суму
надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового
забезпечення і надбавки за вислугу років).

Оскільки
фактичне звільнення позивача мало місце з дня вибуття з частини, тобто з 2 січня 2003 року, то виплата грошової допомоги позивачу
повинна бути проведена з розрахунку грошового забезпечення, встановленого з 1 січня 2003 року, тобто з урахуванням підвищення на суму
надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового
забезпечення і надбавки за вислугу років).

При
таких обставинах, суд вважає
обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача у порядку
відшкодування майнової шкоди суми недоотриманої грошової допомоги.

Згідно
грошовому атестату позивача виходить,
що йому було сплачено грошової допомоги в розмірі 9537, 25 грн. з розрахунку грошового забезпечення в
розмірі 762, 98 грн., в тому числі: посадовий оклад - 195 грн., оклад за військове звання - 135 грн., надбавка за вислугу років (35%) - 115, 50 грн.,
прикордонна надбавка (40%) - 78 грн.,
премія (33, 3%) -190, 73 грн.,
надбавка за роботу з таємними документами (20%) - 39 грн., надбавка за класність (5%) - 9, 75 грн.

Враховуючи
введення з 1 січня 2003 року 100%-ої надбавці,
для розрахунку грошової допомоги при звільненні грошове забезпечення
позивача становить 1356, 66 грн., в тому числі: посадовий оклад - 195
грн., оклад за військове звання - 135
грн., надбавка за вислугу років (35%) -
115, 50 грн., прикордонна надбавка (40%) - 78 грн., 100%-а надбавка - 445, 50 грн.,
надбавка за роботу з таємними документами (20%) - 39 грн., надбавка за класність (5%) -9, 75 грн.,
премія (33, 3%)- 338, 91 грн.

Таким
чином, підлягаюча к сплаті позивачу
грошова допомога складає 16958, 25 грн.
(1356, 66 грн. х 50% х 25 років), слід чого з урахуванням отриманої позивачем
грошової допомоги (9537, 25 грн.)
позивачу повинно бути сплачено 7421, 00
грн. (16958, 25 грн. - 9537, 25 грн.).

На
підставі статей 1166 та 1173 ЦК України Південне регіональне управління Державної
прикордонної служби України повинно відшкодувати позивачу завдану йому майнову
шкоду в розмірі не отриманої грошової допомоги, так як з вини відповідача позивача було
звільнено з військової служби з порушенням встановленого законодавством
порядку.

4

Враховуючи, що позивач не отримав грошову допомогу в
розмірі 7421,00 грн., а у позові просив стягнути з відповідача 7423, 12 грн.,
то в частині стягнення грошових коштів позов підлягає частковому
задоволенню - позивачу повинно бути відшкодовано 7421, 00 грн.

Інші
позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.
ст. 22, 170,
1166, 1173 Цивільного кодексу
України, ст. ст.
2, 4 - 14, 17,
104, 158 - 160, 167,
185, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Південного
регіонального управління Державної прикордонної служби України - задовольнити
частково.

Скасувати
наказ Командувача військами Південного напряму Прикордонних військ України
№102-ос від 29 грудня 2002 року в частині визначення дати виключення ОСОБА_1 із списку
особового складу частини.

Визнати
за дату виключення ОСОБА_1 із
списку особового складу частини - 2 січня 2003 року.

Зобов'язати
Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України видати
наказ про внесення змін у наказ Командувача військами Південного напряму
Прикордонних військ України №102-ос від 29 грудня 2002 року, змінивши дату виключення ОСОБА_1 із списку
особового складу частини з 31 грудня 2002 року на 2 січня 2003 року.

Стягнути
з Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на
користь ОСОБА_1 7 тисяч
421, 00 гривень.

В решті позовних
вимог ОСОБА_1
відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження постанови може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження через Приморський районний суд міста Одеси.