Справа № 2-А-32/2008
Суддя: Плаван В.О.
Дата ухвалення: 2008-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-32/2008р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2008 року Садгірський
районний суд м. Чернівці

у
складі: головуючого судді Плавана В.О.

при секретарях
Вержак І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративна справу (провадження у справах адміністративної юрисдикції) ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції в м. Чернівці про оскарження відмови Державної
податкової інспекції у м.
Чернівці проставити у паспортах позивачів відмітку про право здійснювати будь-які платежі без
індивідуального ідентифікаційного номера, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Державної
податкової інспекції в м. Чернівці про
оскарження відмови Державної податкової інспекції у м. Чернівці проставити у
паспортах позивачів відмітку про право здійснювати будь-які платежі без
індивідуального ідентифікаційного номера.

В позові посилається на те, що вони є громадянами України і відповідно до
ст.11,24,35 Конституції України, держава сприяє розвиткові релігійної
самобутності всіх корінних народів і національних меншин України, всі громадяни
мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, ніхто не
може бути обмежений в правах і свободах за ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших переконань, у кожного є право на свободу
світогляду і віросповідання.

Вказують в позові на те, що це право включає свободу
сповідувати будь-яку релігію або не
сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти релігійні культи і ритуальні обряди,
вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом
лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення
або захисту прав і свобод інших людей.

В позові
посилаються на те, що відповідно до ст.18 Міжнародного пакту про громадянські і
політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР
№2148 від 19.10.1973 р., кожна людина має право
на свободу думки, совісті і релігії, причому свобода сповідувати релігію або
переконання підлягає лише тим обмеженням, які встановлено законом і які є
необхідними для охорони суспільної безпеки, порядку, здоров'я і моралі, так
само як і основних прав та свобод інших осіб. Відповідно до ст. 9
Конституції України, чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

В позові посилаються на те, що відповідно до Закону України „Про державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших обов'язкових платежів”, створено Державний реєстр
фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, після чого
16.07.1999р. Верховною Радою України було внесено зміни до вказаного Закону та
запроваджено альтернативну форму обліку громадян, що через свої релігійні або
інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера. Вказують
на те, що на даний момент згідно ст. 1 вищевказаного Закону встановлено: для
осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні
органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та
інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного
номера.

Посилаються в позові на те, що вищезазначений Закон встановлює єдину вимогу
для таких осіб, крім того слід офіційно повідомити про свою відмову у
відповідні державні органи, що було ними зроблено. Інших вимог, умов чи
обмежень щодо реалізації права на відмову від ідентифікаційного номера для
певних категорій громадян не передбачено ні цим законом, ні будь-якими іншими
законодавчими актами України. Вважають,
що будь-яка дискримінація громадян у реалізації такого права, в тому числі за
формою їх трудової діяльності, за видом отримуваних доходів чи за належністю до
засновників господарських товариств є протиправною.

В позові посилаються на те, що з метою виконання зазначеного Закону, було
видано спільний наказ Державної податкової адміністрації та Міністерства
внутрішніх справ України від 19.10.2004р. №602/1226 „Про затвердження порядку
внесення відмітки до паспорта України щодо ідентифікаційного номера фізичної
особи - платника податків та інших обов'язкових платежів”. Вказують на те, що відповідно до
вищевказаного наказу відповідач відмовив їм у видачі довідки форми В3
посилаючись на те, що цей наказ є перешкодою у реалізації ними права на відмову
від ідентифікаційного номера. Разом з тим, в преамбулі наказу зазначено, що він
виданий з метою виконання Закону України „Про державний реєстр фізичних
осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів”. Посилаються в позові
на те, що текст наказу не містить жодних норм, які забороняють реалізувати їм
право на відмову від ідентифікаційного номера громадянам України, які є
засновниками господарських товариств.

В позові посилаються на те, що Закон України „Про державний реєстр фізичних
осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів” регулює відносини,
пов'язані з веденням Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, в
тому числі відносини, пов'язані з реалізацією права відмови осіб через свої
релігійні чи або інші переконання від прийняття ідентифікаційного номера,
закріплене в ст. 1 цього Закону, який закріплює право особи на відмову від
ідентифікаційного номера.

Вказують на те, що спільний наказ ДПА і МВС від 19.10.2004р. №602/1226, не
регулює відносин щодо відмови від ідентифікаційного номера, а лише встановлює
порядок внесення відмітки до паспорта цієї категорії осіб, тобто є
процесуальним документом і закріплює процедурні моменти, пов'язані з виконанням
закону. Відповідно до п.1.1 вказаного Порядку, він лише визначає процедуру
внесення відмітки до паспорта осіб, які на підставі Закону відмовилися від ідентифікаційного
номера, тому вказаний Порядок не регулює і не може регулювати правовідносини,
пов'язані з правом особи на відмову від ідентифікаційного номера, а тому не
може містити і не містить жодних обмежень щодо реалізації цього права
громадянами, що є засновниками юридичних осіб або зареєстровані як приватні
підприємці.

Просять визнати
не чинною відмову Державної податкової інспекції у м. Чернівці в наданні довідки форми В3
для внесення в наші паспорти відмітки про наявність права здійснювати будь-які
платежі без використання індивідуального ідентифікаційного номера, видати нам довідки форми В3 для внесення в
наші паспорти відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без
використання індивідуального ідентифікаційного номера, вилучити ідентифікаційні номери та інші відомості про нас з Державного реєстру фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових платежів та зберегти за нами встановлену раніше
форму обліку платників податків без застосування індивідуального ідентифікаційного
номера, знищити облікову картку форми №1,
на підставі якої були внесені дані про присвоєння нам індивідуальних ідентифікаційних номерів;

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав
в повному об'ємі та дав пояснення аналогічні позову.

Представник Державної податкової інспекції в м. Чернівці Чебан В.І. в
судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що спільним наказом Державної
податкової адміністрації та Міністерства внутрішніх справ України від
19.10.2004р. №602/1226 „Про затвердження порядку унесення відмітки до паспорта
України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та
інших обов'язкових платежів” прийнятий
не лише на підставі Закону України „Про державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших обов'язкових платежів”, але і на підставі Закону
України „Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців”,
і відмова пов'язана з тим, що у відповідності до останнього закону громадяни
при заснуванні юридичної особи повинні надати ідентифікаційний номер.

Вказує на те, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є засновниками ТзОВ
„Поліграф-Сервіс”, на їхні заяви про видачу довідки Ф3, Державна податкова
інспекція у м. Чернівці відмовила в їхньому зверненні, що підтверджується
листом Державної податкової інспекції у м. Чернівці від 22.02.2007 року
№3642/01-126. В поясненнях посилається на те, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є
добросовісними платниками податків, порушення податкової дисципліни з боку позивачів відсутні. Посилається в показах на те,
що відповідно до ст.2 Закону України „Про державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших обов'язкових платежів” для податкового органу
важливою є правильна ідентифікація платника податків.

Вважає позовні вимоги позивачів необґрунтованими, просить відмовити в
позові за безпідставністю.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази приходить до
висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є громадянами України, що
підтверджується ксерокопіями їх паспортів.

Згідно довідки настоятеля протоієрея Іоанна Радула Свято-Миколаївської
церкви від 13.03.2007 року, позивачі громадяни України ОСОБА_1, ОСОБА_2 є
прихожанами Української Православної Церкви, Чернівецько-Буковинської
Митрополії.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є засновниками ТзОВ „Поліграф-Сервіс”, на їхні заяви про видачу довідки Ф3, Державна податкова
інспекція у м. Чернівці відмовила в їхньому зверненні, що підтверджується
листом Державної податкової інспекції у м. Чернівці від 22.02.2007 року
№3642/01-126.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2
є добросовісними платниками податків,
оскільки відповідач у судовому засіданні підтвердив, що порушення податкової
дисципліни з боку позивачів відсутні.

Судом встановлено, що відмова відповідача ґрунтується на додатку №1 наказу Державної податкової адміністрації та
Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004р. №602/1226 „Про затвердження
порядку внесення відмітки до паспорта України щодо ідентифікаційного номера
фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів”, в якому
міститься зразок заяви, яку подає особа до органу державної податкової служби
при відмові від ідентифікаційного номера. В даному зразку міститься фраза:
„підприємницькою діяльністю не займаюся, не є засновником юридичних осіб”. При
заповненні такої заяви, згідно із наведеним зразком, позивачі правильно
вказали, що вони є засновниками юридичної особи.

Конституцією та законами України встановлено, що суд
вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі
невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Враховуючи наведене, оскільки відмова відповідача ґрунтується на наказі ДПА і МВС, який суперечить
Конституції України, Міжнародному пакту про громадянські і політичні права та
Закону України „Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та
інших обов'язкових платежів”, суд при ухваленні рішення керується нормами
законодавства, які мають вищу юридичну силу.

Відповідно ст. 28 ЦК України встановлює, що фізична особа набуває права та
обов'язки і здійснює їх під своїм ім'ям. На підставі цього позивачі мають право
як набувати, так і реалізовувати свої права і обов'язки, в тому числі обов'язки
по сплаті податків та інших обов'язкових платежів, під своїм ім'ям, тобто без
використання ідентифікаційного номера.

Судом встановлено, що позивачі є добросовісними платниками податків,
оскільки відповідач у судовому засіданні підтвердив, що порушення податкової
дисципліни з їх боку позивачів відсутні.

Відповідно ст.11,24,35 Конституції України, держава сприяє
розвиткові релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин
України, всі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними
перед законом, ніхто не може бути обмежений в правах і свободах за ознаками
раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, у кожного є
право на свободу світогляду і віросповідання.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами
України.

Відповідно до ст.22 Конституції України встановлено, що права і свободи
людини і громадянина закріплені Конституцією, при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсяг
існуючих прав та свобод.

Конституцією та законами України встановлено, що суд
вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту, суд застосовує пряму дію Конституції
України, або правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Із спільного наказу ДПА і МВС від 19.10.2004р. №602/1226, вбачається, що
вказаний наказ не регулює відносин щодо відмови від ідентифікаційного номера, а
лише встановлює порядок внесення відмітки до паспорта цієї категорії осіб, тобто
є документом який закріплює процедурні моменти, пов'язані з виконанням закону.
Відповідно до п.1.1 вказаного Порядку, даний наказ лише визначає процедуру
внесення відмітки до паспорта осіб, які на підставі Закону відмовилися від
ідентифікаційного номера, тому вказаний Порядок не регулює і не може регулювати
правовідносини, пов'язані з правом особи на відмову від ідентифікаційного
номера, а тому не може містити і не містить жодних обмежень щодо реалізації
цього права громадянами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відмова в наданні довідки форми В3
позивачам для внесення в їхні паспорти відмітки про наявність права здійснювати
будь-які платежі без використання індивідуального ідентифікаційного номера, є
незаконною, оскільки звужує обсяг конституційних прав і свобод позивачів, які є добросовісними платниками податків і не порушукють вимоги
Конституції України та відповідних Законів України „Про державний реєстр
фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів” та „Про
державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців” .

Таким чином суд
приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими, а
тому підлягають частковому задоволенню, крім позовної вимоги, знищити облікову картку форми №1, на підставі якої
були внесені дані про присвоєння позивачам індивідуальних ідентифікаційних номерів, оскільки в компетенцію судів не
входить питання знищення.

Керуючись
ст.11,19,22,24,35 Конституції України, ст.28 ЦК України, ст.18 Міжнародного
пакту про громадянські і політичні права, ст.5 ч.2 Закону України „Про
державний реєстр фізичних осіб - платників податків і інших обов'язкових
платежів”, наказ Державної податкової адміністрації та Міністерства внутрішніх
справ України від 19.10.2004р. №602/1226 „Про затвердження порядку внесення
відмітки до паспорта України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи -
платника податків та інших обов'язкових платежів”, ст.ст.104,105, 158, 159-163 КАС України, суд
-

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково. Визнати
дії Державної податкової інспекції м. Чернівці, щодо відмови у наданні довідки
В3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для внесення в їхні паспорти відмітки про наявність права
здійснювати будь-які платежі без використання індивідуального ідентифікаційного
номера - незаконними.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію м. Чернівці видати ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 довідку форми В3 для внесення в їхні паспорти відмітки про наявність
права здійснювати будь-які платежі без використання індивідуального
ідентифікаційного номера. Вилучити індивідуальні ідентифікаційні номера та інші
відомості відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків та інших обов'язкових платежів.

Зберегти за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
встановлену раніше форму обліку платників податків без застосування
індивідуального ідентифікаційного
номера.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного
адміністративного суду, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня винесення рішення
заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20-ти днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя
Плаван В.О.