Справа № 2-а-26/2007
Суддя: Тустановський А.О.
Дата ухвалення: 2007-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-26/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2007 року
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Тустановського
А.О.

при секретарі Матевосян
К.М.

за участю представника
позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
смт Веселинове Миколаївської області адміністративну справу за позовом

Контрольно-ревізійного управляння в Миколаївській області
до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у вигляді недоотриманих доходів у
сумі 5131, 97 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Контрольно-ревізійне управління в Миколаївській області
12.07.2007 року звернулося до суду з позовом в інтересах Кубряцької сільської
ради Веселинівського району Миколаївської області до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної шкоди у вигляді недоотриманих доходів в сумі 5131, 97 гривень.

В позовній заяві КРУ в Миколаївській області
зазначило, що 19 січня 2005 року між
Веселинівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 укладено договір
оренди землі, який зареєстрований
Веселинівським сектором „Центр ДЗК",
про що у Державному реєстрі земель 28.01.2005 року вчинено запис за№
04.

Згідно з п. 1 Договору Орендодавець надає, а ОСОБА_2 приймає в строкове платне
користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва. Пунктом 2 зазначеного договору визначено, що в оренду передається земельна ділянка
загальною площею 33, 24 га поліпшених пасовищ. Розмір орендної плати згідно з
п. 9 Договору складає 1336, 39 гривень на рік. Термін дії даного договору
встановлено до 19.01.2030 року.

03.08.2006 року комісією у складі сільського голови
Кубряцької сільської ради Веселинівського району, землевпорядника та депутата цієї ж сільської
ради здійснено перевірку дотримання вимог договору оренди щодо цільового
використання земельної ділянки. За результатами перевірки складено акт
перевірки від 03.08.06 року про те, що
зазначена земельна ділянка використовується орендарем ОСОБА_2 як рілля, тобто не за цільовим призначенням. Крім того,
факт нецільового використання ОСОБА_2 земельної ділянки також
підтверджується довідкою землевпорядника Кубряцької сільської ради
Веселинівського району від 12.02.2006 року та довідкою Веселинівського
районного відділу земельних ресурсів від 18.05.2007 року за № 409/01-11.

Позивачем зазначено,
що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим
призначенням, останнім порушено п.
„а" ч. 1 ст. 91, п.
„а" ч. 1 ст. 96 ЗК України, щодо обов'язку землекористувача забезпечити
використання землі саме за цільовим використанням, та як наслідок, державі в особі Кубряцької сільської ради
Веселинівського району завдано матеріальну шкоду (збитки) у вигляді
недоотриманих доходів на суму 5131, 97 гривень,
що на підставі ст. 157,
п. „г" ч. 1 ст. 211 ЗК України повинно бути відшкодовано
відповідачем.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав
повністю та з тих же підстав. Суду додатково обґрунтував позовні вимоги
наступним.

Згідно з п.3 Методики нормативної грошової оцінки
земель, затвердженої КМУ 23.03.1995 року
за № 213, нормативна грошова оцінка
земель сільськогосподарського призначення провадиться окремо по орних
землях, землях під багаторічними насадженнями, природними сіножатями і пасовищами за рентним
доходом, а тому розмір

орендної плати за використання пасовищ значно
менший, ніж розмір орендної плати за
використання ріллі. Також, позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 33
ЗУ
„Про охорону земель" зауважив, що пасовища не можна орати і засівати, без відповідного рішення уповноваженого
органу про перевід земельної ділянки із категорії пасовищ в категорію ріллі.
Просить суд стягнути з відповідача,
завдану матеріальну шкоду (збитки) у вигляді недоотриманих доходів у
сумі 5131, 97 гривень.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. В
обґрунтування своєї позиції суду показав,
що сплачує орендну плату у розмірі,
визначеному умовами договору,
тобто 1, 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить згідно п. 9 договору 1336, 39
гривень щорічно. Вважає, що оскільки
згідно з п. п. 1, 2 договору земельна
ділянка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із
числа поліпшених пасовищ, то земельну
ділянку можливо дискувати та засівати зерносумішшю для поліпшення її
властивостей, що відповідачем і було
зроблено.

Суд, заслухавши
представника позивача, відповідача, свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

19 січня 2005 року між Веселинівською районною державною
адміністрацією та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, який зареєстрований Веселинівським сектором
„Центр ДЗК", про що у Державному
реєстрі земель 28.01.2005 року вчинено запис за № 04.

Згідно з п. 1 Договору Орендодавець надає,
а ОСОБА_2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом 2 зазначеного
договору визначено, що в оренду
передається земельна ділянка загальною площею 33, 24 га поліпшених пасовищ.
Розмір орендної плати згідно з п. 9 Договору складає 1336, 39 гривень на рік.
Термін дії даного договору встановлено до 19.01.2030 року.

Таким чином, у
відповідності з ч. 2 ст. 125 ЗК України у відповідача виникло право
користування зазначеною земельною ділянкою.

03.08.2006 року комісією у складі сільського голови
Кубряцької сільської ради Веселинівського району, землевпорядника та депутата цієї ж сільської
ради здійснено перевірку дотримання вимог договору оренди щодо цільового
використання земельної ділянки. За результатами перевірки складено акт
перевірки від 03.08.06 року про те, що
зазначена земельна ділянка використовується орендарем ОСОБА_2 як рілля, тобто - не за цільовим призначенням. Відповідач у судовому засіданні підтвердив
зазначене вище.

Частиною 1
ст. 211 ЗК України визначено
перелік порушень земельного законодавства,
за які настає цивільна,
адміністративна або кримінальна відповідальність відповідно до
законодавства. Зокрема, п. „ґ"
зазначеної статті встановлює одне із таких порушень, як - невиконання вимог щодо використання
земель за цільовим призначенням.

Пунктом „ґ" ч. 1
ст. 141 ЗК України
визначено, що підставою припинення права
користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим
призначенням, що здійснюється у судовому
порядку, що встановлено п. „а" ч.
1 ст.
143 ЗК України. Тобто,
законодавцем передбачено такий вид відповідальності за нецільове
використання земельної ділянки - як примусове припинення права користування
цією земельною ділянкою.

Разом з тим,
частиною 3 ст. 152 ЗК України визначені види захисту прав на
земельні ділянки. До таких видів відноситься,
зокрема, відшкодування заподіяних
збитків (п. „ґ" ч.3 ст. 152 ЗК України).

Перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі
визначений в ст. 156 ЗУ України, який є вичерпним та не передбачає
відшкодування збитків у вигляді недоотриманих доходів внаслідок використання
земельної ділянки за нецільовим призначенням.

Також, ч. 2 ст.
157 ЗК України передбачає, що
порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам
встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Постанови КМУ від 19 квітня 1993 р. № 284 „Про
Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам"
(із змінами, внесеними

згідно з Постановою КМ У № 21 від 14.01.2004 року) передбачено,
що відшкодуванню підлягають:

вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво;

вартість плодоягідних та
інших багаторічних насаджень;

вартість лісових і
деревно-чагарникових насаджень;

вартість водних джерел (колодязів, ставків,
водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних
і осушувальних систем,
протиерозійних і протиселевих споруд;

понесені витрати на поліпшення якості земель за період
використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське
виробництво (оранка, внесення добрив, посів,
інші види робіт), на
розвідувальні та проектні роботи;

інші збитки власників земель і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержанні доходи, якщо вони обґрунтовані.

При цьому під неодержаннями доходами розуміється
дохід, який міг би одержати власник
землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав
внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у
непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті
негативного впливу, спричиненого
діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

В цьому разі згідно
ст. 2 зазначеної вище Постанови
КМУ розміри збитків визначаються комісіями,
створеними районними державними адміністраціями, до складу яких включаються представники
районних державних адміністрацій,
власники землі яким заподіяні збитки,
представники підприємств,
установ, організацій та
громадяни, які будуть їх
відшкодовувати, представники державних
органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і
архітектури та виконавчих комітетів сільських,
селищних рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки. А у разі,
коли збитки заподіяні погіршенням якості земель або приведенням їх у
непридатність для використання за цільовим призначенням, до складу комісій включаються також
представники санітарно-епідеміологічних і природоохоронних органів.

Згідно з ч. 1
ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін
та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Крім того, ч. 2
зазначеної статті встановлено, що суд не
може виходити за межі позовних вимог.

З наведеного вище,
суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем не доведено підстав для відшкодування збитків
власнику землі саме у вигляді недоотриманих доходів внаслідок використання
земельної ділянки за нецільовим призначенням,
та не надано доказів, на яких
ґрунтуються його вимоги.

Керуючись ст.
ст. 158-163, 167,
174 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовної заяви Контрольно-ревізійного
управління в Миколаївській області до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди
у вигляді недоотриманих доходів в сумі 5131 (п'ять тисяч сто тридцять одній)
гривні 97 копійок на користь держави в особі Кубряцької сільської ради
Веселинівського району Миколаївської області - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного
адміністративного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області
шляхом подачі в 10 -денний строк з дня винесення постанови, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя Веселинівського
районного суду Миколаївської області:

А.О. Тустановський