Справа № 2-а-38-2008
Суддя: Шульга О.М.
Дата ухвалення: 2008-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-38-2008 р.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2008 р.
Липоводолинський районний суд
Сумської області

в складі: головуючого судді Шульги О.М.

при секретарі
Горкуші Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі міського типу Липова Долина справу
за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Липоводолинському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни” та поновлення пропущеного строку для
звернення до суду

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 08 жовтня 2008 року звернулася до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Липоводолинському районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни та поновлення пропущеного строку для
звернення до суду.

Свої позовні вимоги
обгрунтовує наступним.

Вона, ОСОБА_1, 1938
року народження, відповідно до статті 1 Закону України № 2195-ІV від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист дітей війни є дитиною війни. Згідно зі
статтею 6 зазначеного Закону з першого січня 2006 року їй повинна
виплачуватись щомісячна соціальна
допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007
роках їй така допомога не виплачувалась.

Верховна Рада України
Законом України № 3235 ІV від 20.12.05 року „Про державний бюджет України на 2006 рік”, ст.77 та ст. 110 та Законом України № 489 V
від 19.12.2006 року „Про державний бюджет України на 2007 рік”, ст.71, п.12 призупинила
дію ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”.

Однак Конституційний
Суд України своїм рішенням № 6 рп/2007 від 9 липня 2007 року по справі №
1-29/2007, керуючись ст.ст.147,150,152
Конституції України та статтями 45, 51, 61,63,65 Закону України „Про
Конституційний Суд України” вирішив
визнати таким, що не відповідають Конституції України і є неконституційним
положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік „пункт 12
статті 71, яким зупинено дію статті 6
Закону України № 2195 ІV від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист
дітей війни” пункт 3 положення статті 71 Закону України „Про державний бюджет
України на 2007 рік” № 489 V від 19.12.2006 року визнані неконституційними.

Рішення
Конституційного Суду в цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” державні соціальні гарантії дітям війни,
встановлені цим законом, не можуть бути
обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 2 статті 19 та частини 3 статті 22
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту
та обсягу існуючих прав та свобод.

Таким чином невиплата їй соціальної допомоги, передбаченої
статтею 6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”, є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України.

Розмір соціальної
допомоги відповідно до статті 6 „Про соціальний захист дітей війни” становить
30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно
до статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із Законом України „Про державний бюджет на 2007 рік”
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня
- 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

Згідно із Законом України „Про державний бюджет на 2006 рік”
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня
- 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Таким чином, сума
невиплаченої соціальної допомоги за 2006-2007 роки становить 2733 гривні 30
копійок згідно наступного розрахунку:

Місяць 2006
рік. 2007 рік

Січень 350 380

Лютий 350 380

Березень 350 380

Квітень 359 406

Травень 359 406

Червень 359 406

Липень 359 406

Серпень 359 406

Вересень 359 406

Жовтень 366 411

Листопада 366 411

Грудень 366 411

Сума мінімальних пенсій

всього за рік: 4 302 грн. 4 809 грн.

4302+4809х30%

_______________ = 2
733 гривні 30 копійок.

100

З січня 2008 року щомісячну соціальну допомогу почали виплачувати, але лише у розмірі 10
відсотків від мінімальної пенсії за
віком, всупереч 30 % встановлених Законом
України „Про соціальний захист дітей війни”.

Згідно із Законом
України „Про державний бюджет на 2008 рік” прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, становить: з 1 січня -
470 гривень, з 1 квітня - 481 гривень, з 1 липня - 482 гривень.

Сума недоотриманої соціальної допомоги за 2008 рік становить 667
грн. наступного розрахунку:

Місяць 2008
рік.

Січень 470

Лютий 470

Березень 470

Квітень 481

Травень 481

Червень 481

Липень 482

Сума мінімальних пенсій

всього за рік: 3 335 грн.

3335х20%

_______________ = 667
гривень.

100

Відповідно до статті 99,100 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який
обчислюється з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Її законні права було обмежено шляхом прийняття окремих
неконституційних положень нормативно-правових
актів вищої сили, Законів України. Окрім того, про належні їй як дитині
виплати, її повідомлено не було, тому
про факт порушення її права їй стало
відомо лише після висвітлення зазначених подій
у пресі у зв'язку з ухваленням відповідного рішення Конституційним Судом
України 09 липня 2007 року. Отже, про грубе порушення її прав, що на момент винесення рішення Конституційним Судом тривало понад півтора року, їй стало відомо
тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації на початку серпня 2007 року, а тому вона
просить суд відновити пропущений строк
для звернення до суду та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в
Липоводолинському районі Сумської області
нарахувати на її користь недоплачену їй, як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за 2006-2008
роки в сумі 3400 гривні 30 копійок.

У судове засідання позивачка не з'явилася, але у письмовій
заяві позовні вимоги підтримала та попрохала справу розглянути без її участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, був
належним чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, подав заяву, у якій попросив розглянути справу у відсутності представника відповідача
та додав до справи письмове заперечення,
де зазначив наступне.

Дійсно, позивач має статус дитини війни, а тому згідно
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” (далі-Закон №
2195) він вправі отримувати підвищену пенсію на 30 % від мінімальної пенсії за віком, але як видно із змісту, дана
норма Закону не передбачає яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел
та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата підвищення пенсії.

Ст. 7 Закону
передбачає, що фінансове забезпечення
соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету України.

П. 12 ст. 71 Закону
України „Про державний бюджет України на
2007 рік” припинено дію ст.6 Закону
„Про соціальний захист дітей війни”. Рішенням Конституційного Суду України
6-рп/2007 від 09.07.2007 р. визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) норми
ст.ст. 71,111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”.
Статтею 73 Закону України № 422/96-ВР від
16.10.96 „Про Конституційний суд України” передбачено, що у разі,
якщо закони та інші правові акти
Верховної Ради або їх окремі положення
визнаються такими, що не відповідають Конституції України ( є
неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня
прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, враховуючи
викладене, вимоги позивача щодо виплати підвищення відповідно до ст.6
Закону № 2195 за період з 01.01.07 по 09.07.07 є такими, що суперечать чинному
на той час законодавству, оскільки в зазначений період діяли норми пункту 12
ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”.

Щодо виплати підвищення
з 09.07.07 по 01.01.08 повідомляє наступне.

Розмір мінімальної пенсії за віком встановлено ч.1 ст. 28
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058
від 09.07.03 (далі Закон № 1058), відповідно до якого за наявності достатнього
страхового стажу мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом. Проте відповідно до ч.3 тієї ж
статті мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Розмір мінімальної пенсії встановлений також постановою
Кабінету Міністрів України „Про
підвищення розмірів трудових пенсій” від 15.04.03 № 544, відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії, передбачений
для обчислення трудових пенсій за віком, встановлений у розмірі 50 гривень.

Підвищення пенсій іншим категоріям осіб, для яких відповідні
положення передбачались Законами України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” ( в редакції, що діяла до
01.07.06) здійснювалась відповідно
постанови Кабінету Міністрів України від
03.01.02 №1, виходячи із показника 19,91 грн.

Враховуючи те, що
механізм реалізації положень ст. 6 Закону № 2195 був відсутній, Пенсійний фонд звернувся за роз'ясненням до Міністерства юстиції України, Міністерства
фінансів України та Міністерства праці
та соціальної політики України.

У листі № 21-26-561
від 31.08.2007 року Міністерство юстиції
України на звернення Пенсійного фонду України від 06.08.2007 року,
зазначає, що питання пов'язане з
визначенням величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким
встановлено статус „дитина війни”, має бути вирішено у законодавчому порядку,
зокрема це може бути вирішено шляхом
внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, і що, підвищення пенсій (або щомісячного довічного утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість
пенсії) буде проведено лише після прийняття відповідного законодавчого акту.

На підставі ст. 6
Конституції України органи виконавчої
влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно
до Законів України. Ст. 19 Конституції
України передбачає, що правовий порядок
в Україні грунтується на принципах, згідно яких ніхто не може бути вимушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і
органи місцевого самоврядування, їх посадовці зобов'язані діяти на підставі, в
межах і способом, передбаченим законодавством України.

Пункт 9 Положення „Про пенсійний фонд України”, затвердженого
постановою КМУ від 24 жовтня 2007 р. № 1261 передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які
використовуються виключно за
призначенням і вилученню не
підлягають.

Враховуючи, що Законом
України „Про соціальний захист дітей
війни” передбачено, що фінансування виплат по даному Закону проводиться із
державного бюджету України, який затверджує
Верховна Рада України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, який
затверджує Кабінет Міністрів України, відповідач вважає, що діяв без будь-яких
порушень законодавства.

Враховуючи, що
механізм реалізації положень ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” відсутній, то відповідно до
роз'яснень Міністерства юстиції України
вирішити питання про реалізацію вказаної
норми можливо лише внесенням змін та доповнень до цього Закону.

Крім того п.4.1
розділу ІІ Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України” внесено зміни до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” - „Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”) до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників війни”- 10% прожиткового мінімума осіб,
які втратили працездатність, яка і виплачується позивачу в повному обсязі.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.08
визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними)
положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 п.19, п.п.
20 - 22,24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу ІІ „Внесення змін до деяких
законодавчих актів України” та пункту 3 розділу
ІІІ „Прикінцеві положення” Закону „ Про державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України”
передбачалось внесення змін, в тому
числі і до Закону № 2195.

Таким чином виплати у 2008 році (до прийняття Конституційним
судом рішення) проводились відповідно до
вимог чинного законодавства, Позивачу проведені наступні виплати: з 01.01.08 - 47,00 грн., з 01.04.08 - 48,10 грн., 01.07.08 - 48,20 грн., з
01.10.08 - 49,80 грн.

Щодо вимог позивача сплатити підвищення до пенсії,
передбачене ст.6 Закону № 2195, за
період з 01.01.06 по 31.12.06 повідомляємо, що вони є безпідставними, оскільки
ст. 7 Закону № 2195 зазначено, що
фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених
цим законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України. Ст. 110 Закону України „Про державний
бюджет України на 2006 рік” передбачене
поетапне запровадження у 2006
році виплат „дітям війни” встановлених ст. 6 Закону № 2195, за результатами
виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки, Кабінетом Міністрів України не визначено вказаного порядку, підвищення до
пенсії дітям війни у 2006 році не було
запроваджено.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної
влади, до яких відноситься Пенсійний
фонд України, його органи та посадові особи, зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України
та законами України.

Відповідно до ст. 99
КАС України річний строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналась
або повинна була дізнатись про порушене право. Про розмір підвищення до пенсії
позивачу було відомо протягом всього
періоду одержання пенсії, в тому числі і з 1 січня 2006 року. Відповідно до ч.1
ст.100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову. Управління Пенсійного фонду України в
Липоводолинському районі наполягає на відмові
у задоволенні позову, в тому числі і на підставі пропущення строку
звернення до суду.

Жодним із законів про пенсійне
забезпечення не встановлено відповідний
механізм та умови призначення, порядок фінансування таких підвищень,
питання підвищення дітям війни пенсії або щомісячного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним, а отже не можливим є і виконання
відповідачем задекларованої норми Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”.

На підставі вище
викладеного, вважає дії відповідача такими, що відповідають чинному законодавству України, а вимоги
позивача - безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, а тому
зважаючи на вищезазначене та на підставі ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України
просить суд в задоволенні позовних
вимог позивачу відмовити.

Суд за наявності достатніх даних про
права та взаємовідносини сторін,
відповідно до ст. 128 КАС
України, вважає за можливе справу розглянути без участі сторін.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази,
суд вважає, що даний позов підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Так, у судовому засіданні
встановлено, що позивачка 29.07.1938 року народження є дитиною війни, що
підтверджується посвідченням пенсіонера де мається вказана відмітка,
оскільки вона є громадянином України і на час закінчення (02.09.1945 року) Другої світової війни їй було менше ніж 18 років.

Відповідно до ст. 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни”, дітям війни пенсії, або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.7 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни”, фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 22 Конституції
України конституційні права й свободи гарантуються, і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів, або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону
України „Про державний бюджет України на 2007 рік” дію статті 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни”, з урахуванням ст.111 цього закону, було
зупинено.

Відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. по справі № 6-рп/2007 визнано неконституційним положення п. 12 ст.
71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, якими зупинено пільги,
компенсації, передбачені ст.6 ЗУ „Про
соціальний захист дітей війни”.

Згідно п. 41
розділу 2 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих актів
України” внесено зміни до ст. 6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”, згідно якого дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”) до пенсії, або щомісячного
грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни - 10 % прожиткового
мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дане підвищення у вищенаведеному
розмірі позивачці виплачується щомісячно, починаючи із січня 2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. було визнано неконституційними вищевказані положення Закону України „Про
державний бюджет України на 2008 рік” та внесення змін до деяких законодавчих
актів України.

Таким чином судом встановлено, що
всупереч вимогам ст. 6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” та ст. 22 Конституції України, соціальна грошова допомога в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
позивачці не виплачувалась.

Конституцією України закріплено, що
в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституцїі України й повинні
відповідати їй (ст.8). Принцип верховенства права передбачає, що всі підзаконні нормативно-правові
акти мають відповідати за своїм змістом Конституції України.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни” державні гарантії, установлені дітям війни, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду
України, оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і
гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до
основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на
забезпечення достатнього життєвого рівня
(ст. 48 Конституції України), який не може бути нижчим від прожиткового
мінімуму, встановленого законом (ч.3 ст. 46 Конституції України), то
звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України
не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до п.
31 ч.1 ст. 85, п.19 ч. 1 ст. 92 Конституції України надзвичайного стану (ст. 64
Конституції України). (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо
пільг, компенсацій і гарантій).

Суд вважає безпідставними посилання
відповідача на відсутність у позивача права вимоги через законодавчу
неурегульованість питання щодо механізму
виплати пенсій, відповідно до Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” із огляду на наступне.

Статтею 64 Конституції України
передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. ч. 3 та 4 ст. 8 КАС
України звернення до адміністративного
суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується. Забороняється відмова у розгляді
та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином суд приходить до висновку, що якщо
чинним правовим положенням передбачено виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги необхідні для
цього, органи державної влади не можуть відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинні, а тому позов є обґрунтованим.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ від 03 січня 2002 року №1
„Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів”, що діяла на час існування
спірних правовідносин, розрахунок підвищень передбачених Законом України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” під час призначення та перерахунку пенсій
відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення” Закону України „Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” проводиться, виходячи з
розміру 19 грн. 91 коп.

Згідно п.1 Постанови КМ України від
15 квітня 2003 року № 544 „Про
підвищення розмірів трудових пенсій”
мінімальний розмір пенсії, передбачений
для обчислення трудових пенсій за віком
встановлюється у сумі 50 гривень.

Статтею 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї статті у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно
з цим Законом.

У зв'язку з наявністю декількох визначених нормативними актами розмірів
мінімальної пенсії за віком для певних
категорій осіб, серед яких відсутня така
категорія як „Діти війни”, суд не має можливості самостійно визначити
який саме розмір необхідно брати за основу у даному випадку, а тому
задовольняючи позов суд не визначає конкретної суми нарахування щомісячного
підвищення до пенсії.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови в задоволенні адміністративного
позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається і
вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач у своєму письмовому запереченні
прохає суд не задовольняти позов у зв'язку з пропуском позивачкою
строку звернення до суду з
адміністративним позовом.

Позивачка обґрунтовуючи поважність
причини пропуску строку звернення до суду вказує в позовній заяві на те,
що про її права їй
повідомлено не було, тому факт порушення її прав стало їй відомо лише на
початку серпня 2007 року.

Проте до суду позивачка звернулася не в серпні 2007 року, а 08 жовтня 2008 року,
пропустивши річний строк. Інших причин поважності пропуску строку звернення до
суду по вимогам за 2006-2007 роки позивачка не вказує і суд немає підстав
вважати, що такі причини у позивачки
були. Тому в задоволенні вимог позивачки
за 2006 рік і по 8 жовтня 2007 року слід відмовити в зв'язку з пропущенням строку звернення до
адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 10,
11, 12, 70, 71, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167,186 КАС України, ст. 8,
ч.3 ст. 22, ст. 64 Конституції України,
ст.ст. 3,6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Липоводолинському районі про
стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни” та поновлення пропущеного строку для
звернення до суду задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Липоводолинському районі
Сумської області нарахувати
ОСОБА_1, як дитині війни, з жовтня 2007 року щомісячне підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни”

У задоволенні інших позовних
вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження постанови може бути подано
протягом 10 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через
Липоводолинський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подала, до апеляційного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскардення , але
апеляційна скарга не була подана в установлений строк, постанова суду набирає
законної сили після закінчення цього строку .

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо вона не
скасована, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: підпис

З оригіналом згідно

Суддя: О.М. Шульга