Справа № 2-а-61/08
Суддя: Мєлєшак О.В.
Дата ухвалення: 2008-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-61/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2008
року Авдіївський міський суд Донецької області у складі головуючого судді
Мєлєшак О.В., при секретарі Русецької Г.О., за участю позивачки ОСОБА_1,
представника відповідача Волошина Є.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду міста Авдіївка з
застосуванням технічного засобу “Оберіг” адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Авдіївської міської ради про визнання дії
неправомірними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка
звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача
недоплаченої допомоги на оздоровлення за
2002 -2007 роки у сумі 4995,20 гривень. Посилалась на те, що
є евакуйованою з зони Чорнобильської
АЄС і відповідно до Закону України “Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” відноситься до другої категорії
потерпілих, має право на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, що за
2002 рік має становити 495 грн., за 2003 рік - 615грн., за 2004 рік- 711 грн.,
за 2005 рік- 930 грн., за 2006 рік - 1077 грн, за 2007 рік- 1380 грн. Вказала,
що відповідач діяв неправомірно та у супереч вимогам закону сплачував допомогу
на оздоровлення за 2002-2005 роки у розмірі по 15,70 грн., за 2006-2007 роки у розмірі по 75 гривень, посилаючись на
відповідні Постанови Кабінету Міністрів
України. З цих підстав просила визнати дії відповідача неправомірними, стягнути
на її користь заборгованість, що складається з недоплачених сум на оздоровлення
за 2002-2007 роки у розмірі 4995,20 гривень.

У судовому
засіданні позивачка вимоги позовної заяви підтримала.

Представник відповідача Волошин Є.В., що діє на підставі довіренності,
вимоги позовної заяви не визнав. Зазначив, що конкретний розмір соціальних
витрат, які здійснюються за рахунок державного бюджету визначаються
постановами Кабінету Міністрів України у відповідності з якими і здійснювалися
щорічні виплати ОСОБА_1 Також вказав, що на данний час механізм перерахунку
заборгованості сумм на оздоровлення у відповідності з вимогами закону
відсутній. З 2002 по 2007 роки щорічні виплати на оздоровлення сплачувалися в
межах асігнувань, що передбачені державним бюджетом та кошторисами. З цих
підстав просив у позові відмовити, оскільки відповідач діяв правомірно та застосувати
строк позовної давності на підставі ст.100 КАС України.

Суд, заслухавши позивачку, представника відповідача,
дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступне.

Позивачка ОСОБА_1 відноситься до 2-ї категорії громадян,
які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, перебуває на обліку в УПСЗН Авдіївської міської ради користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1
та не оспорюється відповідачем.

Маючи
вказаний статус позивачка згідно до ст.
48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильскої катастрофи” від 28.01.1991 року з наступними змінами та
доповненнями, має право на щорічне отримання виплати на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.
Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

На час розгляду справи позивачці сплачена допомога на
оздоровлення у наступних розмірах:

за 2003 рік
платіжним дорученням № 101 від 14.05.2004 року у розмірі 15,70 грн.,

за
2004 рік платіжним дорученням № 15 від
05.03.2005 року у розмірі 15,70 грн

за 2005 рік
платіжним дорученням № 66 від 25.06.2005 року у розмірі 15,70 грн.

за 2007 рік
платіжним дорученням № 75 від 27.11.2007 року у розмірі 75 грн.

Разом
сплачено: 122,10 гривень.

Ця обставина
вбачається з відповіді адресованої на ім”я позивачки та не оспорюється
відповідачем та позивачкою.

Відповідно до
ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, в тому числі, органів
державної влади.

Статтєю 19 Конституції України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Коституцією та
законами України.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право
на безпечне для життя та здоров'я довкілля та відшкодування завданної
порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема,
соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтєю 63 Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок Державного
бюджету України.

Відповідно до ст.48 спеціального Закону щорічна допомога
на оздоровлення сплачується органами соціального захисту населення за місцем
проживання громадянина.

Постановою КМ України від 04.03.2002 року №256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів
місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього
покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Суд вважає необгрунтованим застосування відповідачем при
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення розміру виплат, встановлених
Постановою КМ України від 26.07.1996 року №836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та з 2005 року
Постановою КМ України від 12.07.2005 року №562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтєю 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам, зокрема евакуйованим із зони відчуження у 1986 року - три мінімальних заробіних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч вимогам спеціального Закону, зазначеними
Постановами КМ України встановлені конкретні розміри допомоги на оздоровлення в
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні
визнається та діє принцип верховенства права.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції України, суд застосовує правовий акт, який
має вищу юридичну силу у відповідності до п.2 Указу Президента України “Про
Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно
преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню норми ст.48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильскої катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2004,2005,2007
роки, а не вказані Постанови КМ України.

На підставі наведеного дії відповідача в частині виплати
позивачці щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 15,70 грн за 2003 - 2005
роки та у розмірі 75 гривень за 2007 рік - є неправомірними.

Статею 89 Закона України “Про Державний бюджет України
на 2004 рік” передбачена мінімальна заробітна плата з 01.01.2004р. - 205 грн, з
01.09.2004р. у розмірі 237 грн.

Статтєю 83 Закона України “Про Державний бюджет України
на 2005 рік” передбачена мінімальна заробітна плата з 01.01.2005р. - 262 грн, з
01.04.2005р. у розмірі 290 грн, з 01.07.2005р. - 310 грн, з 01.09.2005р. -
332 грн.

Згідно зі ст.76 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік” розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2007 року
становив 400 грн, з 01.04.2007р. - 420 грн., з 01.07.2007р. - 440 грн, з
01.10.2007р. - 460 грн. на місяць.

Оскільки розмір мінімальної зарплати визначається на
момент виплати, тому підлягає стягненню на користь позивачки недоплачена
сума компенсації за період 2003, 2004,
2005, 2007 роки у наступному розмірі:

за 2003 рік: 205 грн
х 3 = 615 грн. (виплата здійснювалась 14.05.2004 р.)

за 2004 рік: 262
грн х 3= 786 грн. виплата здійснювалась 15.03.2005 р.)

за 2005 рік: 290грн.х 3 = 870 грн.(виплата здійснювалась 25.06.2005 р.)

за 2007 рік: 460 х 3= 1380 грн (виплата здійснювалась
27.11.2007 р.)

Разом підлягало
сплаті за 2003,2004,2005,2007 роки
3651,00 грн.

Фактично
сплачено за аналогічний період 122,10 гривень.

Підлягає сплаті недоплачена сума 3651 - 122,10 = 3528,90
грн.

Вказана сума
підлягає стягненню з Управління праці та соціального захисту населення
Авдіївської міської ради на підставі ч.5 ст.48 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи”.

В іншій частині позовних вимог до УПСЗН про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2002, 2006 роки треба відмовити з
наступних підстав.

Стосовно вимог за
2006 рік, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильскої катастрофи” була зупинена в частині виплати компенсацій
і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік
згідно з п.37 ст.77 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”,
який до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом
України.

Хоча судом
встановлено, що за 2002 рік також не доплачені певні суми на оздоровлення
відповідно до вимог спеціального закону, але оскільки виплату щорічної допомоги
на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту населення, але
починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року відповідно до п.2 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002 року № 256,
тому в частині стягнення за 2002 роки позивачка пред”явила вимоги до
неналежного відповідача, з цих підстав в цій частині у позові їй відмовлено.

Суд не
приймає до уваги доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності, вважає їх
незаснованими на законі, оскільки відповідно до ст.268 ЦК України позовна
давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Також
судом не приймаються до уваги інші доводи представника відповідача в частині
невизнання ним позову, оскільки вони не засновані на законі та не впливають на
висновки суду

На підставі ст.8,19,50 Конституції України, ст. 48,
63 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи”, ст.89 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”,
ст.83 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2005 рік”, ст.76
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, ст.268 ЦК
України, керуючись ст. 2,9,11, 69-71, 94, 128, 159-163, 167 Кодекса
адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Авдіївської міської ради про визнання дії неправомірними та стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення -задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської
ради щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення
за 2003, 2004, 2005, 2007 роки відповідно до положень ст.48 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи”.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської
ради з реєстраційного рахунку № 1456 в Управлінні Державного
казначейства м.Авдіївка за яким
здійснюються видатки за кодом програмної класіфікації витрат Державного бюджету
2501250 КЕКВ 1341 недоотриману допомогу
на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки у розмірі 3528,90 гривень.

В іншій
частині позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Авдіївської міської ради - відмовити.

Постанова може
бути оскаржена шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної
скарги, які подаються до апеляційного адміністративного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в
повному обсязі - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. А в разі
складення постанови в повному обсязі срок обчисляюється з дня складення
постанови в повному обсязі.

Повний
текст постанови виготовлений 05
грудня 2008 року.

Суддя:

з оригіналом
згідно: