Справа № 2-а-1238/08
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2008-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008
року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого
судді Катаєвої Е.В.,

суддів Левчук
О.А., Іванова Е.А.

при
секретарі Юзефович
Ю.А.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Управління праці та соціального захисту населення Київської районної
адміністрації Одеської міської ради про стягнення щорічної одноразової допомоги
до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком,

ВСТАНОВИВ:

У травні
2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення недоплаченої
разової допомоги учасникам бойових дій,
вказуючи, що він є учасником
бойових дій. У березні 2006 року йому стало відомо, що відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" держава повинна виплачувати щорічно до 5 травня
разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак,
в порушення зазначеного Закону йому в період 2003-2005 років вказана
грошова допомога сплачувалась не в повному обсязі. Тому просив стягнути з
відповідача на його користь 1898 гривень 75 копійок (за мінусом сплачених 1410
гривень) заборгованість за виплатою по одноразовій грошовій допомозі, виходячи із вимог закону.

У
судовому засіданні позивач посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві підтримав позовні
вимоги у повному обсязі.

Представники
відповідачів - Кабінету Міністрів України,
УПтСЗН проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що УПтСЗН діяло у відповідності своїх
Конституційних повноважень, а саме
Закону України «Про державний бюджет України» на 2007 рік, та неможливість виплати у розмірі
передбаченому Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" через
фінансові можливості держави. Крім того,
не глядячи на прийняття Конституційним Судом України рішення від
09.07.2007 року змін в Закони України Верховною Радою не вносилось, коштів державою на фінансування виплат в
передбаченому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не
виділялось. Також наполягав на відмові у позові в частині стягнення щорічної
допомоги за 2003-2004 роки з підстав пропущення строку позовної давності.

Представники
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України до судового засідання не з'явились, про день,
час, місце слухання справи
повідомленні судом належним чином та своєчасно. Про причини неявки суд не
повідомили.

Вислухавши
пояснення позивача, представників
відповідачів, дослідивши та
проаналізувавши надані сторонами докази,
суд встановив, що позивач є
учасником бойових дій і має право на пільги,
встановлені

законодавством для ветеранів війни - учасників бойових
дій (посвідчення серії АА № 108935 від 05.09.2002 року).

Відповідно
до ч.5 ст. 13 ЗУ
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року зі
змінами, повинно виплачуватись
одноразова грошова допомога щорічно, до
05 травня, учасникам війни 2 групи - у
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком,
учасникам війни 1 групи - у розмірі десяті мінімальних пенсій за віком.

Пунктом
1 „а" постанови КМУ України „Про підвищення розмірів трудових пенсій"
від 15.04.2003 року №544 розмір мінімальної пенсії за віком встановлений на
2004 рік у 50 гривен.

В силу
статті 28 ЗУ „Про обов'язкове
державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІУ та статті 1
Закону України „Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік" від
19.10.2004 року №2089-1 мінімальний розмір пенсії на 2005 рік складав 332
гривни.

Таким чином
позивачу повинні бути сплачені:

-у 2003 році
- 236, 5 грн. (47, 30 х 5);

· у 2004
році - 250 грн. (50 грн. х 5);

· у 2005
році - 1660 грн. (332 грн. х 5),

Однак
виплата була здійснена на підставі Законів України «Про державний бюджет», всього позивач отримав у 2003 році - 90
гривень, 2004 р. - 120 гривень, у 2005 р. - 250 гривень.

Згідно ст. 17
ч.1 ЗУ "Про виконання
рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди
України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як
джерело права.

Відповідно
до статті 1 Протоколу до Конвенції "Кожна ... особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами
міжнародного права".

Розглядаючи
борги у сенсі поняття "власності",
яке міститься у ст. 1 ч.1
Протоколу № 1 до Конвенції і яке не обмежене лише власністю на фізичні речі та
не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги,
що становлять майно, можуть також
розглядатися як "майнові права" і,
таким чином, як власність.

Тому при
розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський
Суд з прав людини зауважив, що в межах
свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету, держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких
надбавок, вносячи зміни в законодавство.
Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах, доки
відповідні положення є чинними (п.23 рішення суду).

В
зв'язку з цим, Європейський Суд не
прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів -
Закону України, відповідно якого
встановлені надбавки з бюджету, і який є
діючим, та Закону України " Про
Державний бюджет" на відповідний рік,
де положення останнього Закону,
на думку Уряду України,
превалювали як lex specialis.

Суд не
прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань (п.26 рішення Качко проти України; див. mutatis mutandis рішення
у справі Бірдов проти Росії, № 59498/00).

Крім
того, рішенням Конституційного Суду
України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року статтю 29 Закону України „Про державний
бюджет України на 2007 рік", яка
передбачає, що у 2007 році виплата
разової грошової допомоги до 9 травня інвалідам війни 1 групи - 450 гривень, визнано неконституційним.

З таких
підстав з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини позовні вимоги
ОСОБА_1 в
частині неправомірності УПтСЗН нарахування щорічної допомоги до 5 травня у
розмірі визначеної Законами про Державний бюджет України ґрунтуються на
законі, проте підлягають частковому
задоволенню, а саме лише стягненню за
2005 рік, оскільки згідно статті 99 КАС
України при зверненні до суду за захистом прав,
свобод та інтересів позивачем порушено передбачений річний строк.

При
цьому суд вважає, що стягнення необхідно
здійснити саме з УПтСЗН, оскільки згідно
з частиною 2 статтю 19 Конституції України Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності
постанови KM України від 18.02.2004 року „Про забезпечення щорічної
виплати разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно якої Кабінет Міністрів України
зобов'язав Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечувати щороку
до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для
виплати разової грошової допомоги,
передбачено законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у
розмірах, установлених законом про
державний бюджет на відповідний рік, і
подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту
населення.

Судом не
прийняті до уваги посилання позивача на незнання законів як на поважність
причини пропуску строку звернення до суду,
так як в силу частини 2 статті 99 КАС України строк звернення
обчислюється у тому числі із дня, коли
особа повинна була дізнались про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На
підставі ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22 жовтня 1993 року зі змінами, ст. 28 ч. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р, ст. 17 ч.1 Закону України "Про
виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав
людини", статті 1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" яка ратифікована
Україною 17.07.1997 року, справи
"Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейського Суду з прав
людини керуючись ст. ст.
2, 7, 8,
9, 11, 86,
99, 159-164 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Управління праці та соціального захисту населення Київської районної
адміністрації Одеської міської ради про стягнення щорічної одноразової допомоги
до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком - задовольнити
частково.

Стягнути
з держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Київської
районної адміністрації Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість
по сплаті щорічної разової грошової допомоги у розмірі 1660 гривень.

В решті вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову
може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом
подання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а також подання апеляційної скарги до
Одеського окружного адміністративного суду протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.