Справа № 2«а»-737/07
Суддя: Попова О.М.
Дата ухвалення: 2007-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 «а»-737/2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

28 вересня 2007
року Ленінський районний суд р. Луганська в складі: головуючого судді: Поповій
О.М. , при секретарі: Шестакові В.І.,

розглянувши
у судовому засіданні в м. Луганську
адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до УМВС України в
Луганській області, про стягнення
заборгованості по грошовій компенсації за формене обмундирування, матеріальної допомоги за період з 1996 року
по 2001 -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом до УМВС України в Луганській області, посилаючись на те, її чоловік проходив службу в ОВС та його було
звільнено 18.07.2001 р. При звільненні з ним не був зроблений повний розрахунок
по заборгованості по форменому обмундируванню в сумі 836, 14 грн., та матеріальну допомогу за період з 1996 року
по момент звільнення.

Позивачка
просить суд стягнути на її користь з УМВС України в Луганській області
заборгованість по форменому обмундируванню в сумі 836, 14 грн., матеріальну допомогу за період з 1996 року по
момент звільнення.

Позивач у
судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник
відповідача УМВС України в Луганській області у судовому засіданні вимоги
позову не визнав та заперечував надавши суду відповідні пояснення.

Суд
вислухавши пояснення позивача представника УМВСУ в Луганській області, дослідивши і вивчивши матеріали справи в їх
сукупності, вважає вимоги позову не
підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено судом, позивачка була
одружена з ОСОБА_2(свідоцтво про одруження НОМЕР_1 від 14.08.1998 року), який дійсно проходив службу в ОВС та його
було звільнено з Перевальського РВ УМВС України в Луганській області 18.07.2001
року

Згідно
Указу Президента України "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу і оплати праці співробітників органів внутрішніх
справ" 926/96 від 4.10.96 року Наказу МВС України 779 від 11.09.2001 р.
"Про виконання Указу Президента України від 31.08.2001 р. 771 "Про
внесення змін в Указ Президента України ось 04.10.1996 р.926" мені
зобов'язані були виплачувати щорічно матеріальну допомогу у розмірі місячного
грошового забезпечення. Виплата матеріальної допомоги носить дійсно
обов'язковий характер з державного бюджету України.

Але суд
вважає що Відповідач правомірно не виплачував матеріальну допомогу, так як у останнього були відсутні відповідні
асигнування з Державного бюджету України. УМВС України в Луганській області є
державним органом виконавчої влади, який
відповідно до ст. 24 Закону України «Про
міліцію» фінансується з державного бюджету,
відповідно є розпорядником бюджетних коштів другої черги.

Відповідно
до ст.
95 Конституції України, виключно
законом про Державний бюджет України визначаються будь-які витрати держави на
потреби всього суспільства, розмір і
цільове призначення цих витрат.

Також
п.2 ст.
4 Бюджетного кодексу України визначає,
що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, що не суперечить положення Конституції
України, Бюджетного Кодексу і Закону про
Державний бюджет України.

Також
відповідно до п. 5 ст. 51 БК України розпорядники бюджетних
коштів, яким є Відповідач приймають
бюджетні зобов'язання і проводять витрати бюджетних зобов'язань тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Зобов'язання узяті розпорядником бюджетних коштів без відповідних
бюджетних асигнувань, або з перевищенням
повноважень, встановлених Бюджетним
Кодексом України або
Законом України «Про

Державний
бюджет», не є бюджетним
зобов'язанням. Витрати державного
бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Відовідно
до Законів України "Про Державний бюджет України на 2001 рік", "Про Державний бюджет України на 2002
рік", "Про Державний бюджет
України на 2003 рік", "Про
Державний бюджет України на 2004 рік",
"Про Державний бюджет України на 2005 рік", "Про Державний бюджет України на 2006
рік" містять відповідно статті 57,
53, 59, 78, 73
і 75: "Встановити, що керівники бюджетних
установ і організацій (військових формувань) містять чисельність працівників
(військовослужбовців) і здійснюють фактичні витрати на матеріальну
допомогу, лише в рамках фонду заробітної
платні (грошове забезпечення),
затверджених для бюджетних установ і організацій (військових формувань)
в кошторисах доходів і витрат."

Суд
відповідно до п.4 ст. 9 КАС у разі
невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України суд застосовує
нормативно-правовий акт який має вищу юридичну силу. В даному випадку вищу
юридичну силу має Бюджетний кодекс України,
та Закони України «Про державний бюджет на 2001, 2002,
2003, 2004, 2005 p.p.» ніж Указ
Президенту України №926 від 04.10.1996 року,
так як Указ Президенту України є підзаконним нормативно-правовим
актом, який не може суперечити
вищевказаним Законам України

А тому
суд вважає, що невиплата матеріальної
допомоги Відповідачем без наявності на це асигнувань Відповідачем є
правомірним, більш того виплата
матеріальної допомоги без асигнувань,
затверджених МВС України є нецільовим використанням бюджетних коштів
-бюджетним правопорушенням, відповідно
до ст.
119 БК України, що є підставою
для притягнення до відповідальності,
передбаченої чинним законодавством,
ст. 118 БК України, зокрема
ст. 210 Кримінального Кодексу України.

Також
позивач просить стягнути компенсацію за недотримане речове майно у розмірі 836,
14 грн. В обгрунтування цих позовних вимог позивач посилається на довідку
надану Відповідачем про виплату грошової компенсації замість належних предметів
форменого обмундирування №34 від 01.03.2005 року. Відповідно до ст. 16
Закону України «Про міліцію» Працівники міліції мають єдиний формений одяг, зразки якого затверджуються Кабінетом
Міністрів України, що видається безплатно, і відзнаки. Працівникам міліції видається
службове посвідчення. Компенсація за компенсацію за недотримане речове майно
передбачена п.4.6. Наказу МВС України «Про затвердження Положення про
забезпечення речовим майном осіб начальницького та рядового складу ОВС України
і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України» від 05.12.2003 року, але суд приймає до уваги доводи Відповідача
про неналежне фінансування, так як
Відповідач є державним органом виконавчої влади, який відповідно до ст. 24 Закону України «Про міліцію»
фінансується з державного бюджету,
відповідно є розпорядником бюджетних коштів другої черги.

Відповідно
до ст.
95 Конституції України, виключно
законом про Державний бюджет України визначаються будь-які витрати держави на потреби
всього суспільства, розмір і цільове
призначення цих витрат.

Також
п.2 ст.
4 Бюджетного кодексу України визначає,
що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, що не суперечить положення Конституції
України, Бюджетного Кодексу і Закону про
Державний бюджет України.

Відповідно
до п. 5 ст. 51 Бюджетного Кодексу України розпорядники
бюджетних коштів, яким є Відповідач
приймають бюджетні зобов'язання і проводять витрати бюджетних зобов'язань
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. Зобов'язання узяті розпорядником бюджетних
коштів без відповідних бюджетних асигнувань,
або з перевищенням повноважень,
встановлених Бюджетним Кодексом України або Законом України «Про
Державний бюджет», не є бюджетним
зобов'язанням. Витрати державного
бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Суд
відповідно до п.4 ст. 9 КАС у разі
невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України суд застосовує
нормативно-правовий акт який має вищу юридичну силу. В даному випадку вищу
юридичну силу має Бюджетний кодекс України,
та Закони України «Про державний бюджет на 2001, 2002,
2003, 2004, 2005 p.p.». А тому суд

вважає в частині
позовних вимог стосовно стягнення компенсації за невикористані предмети
форменого обмундирування у розмірі 2815, 69 грн. позов не підлягає задоволенню.

Недостатність
фінансування на забезпечення особового складу форменим обмундируванням та
компенсацією за недотримане речове майно підтверджуються копіями асигнувань з
МВС України на 2001-2005 років (л/с40,
42, 43, 44,
45), згідно з якими фінансування
УМВС України в Луганській області було відсутнє зовсім на статтю витрат на
забезпечення обмундируванням. А тому суд
вважає, що відповідач діяв у рамках
закону.

Також
суд вважає заяву представника УМВС України в Луганській області щодо пропуску
річного строку передбаченого ст. 99 КАС
України обгрунтованою, так як Позивачка
пропустила річний строк для звернення в адміністративний суд. Відповідач в
своїх письмових запереченнях наполягав на застосування строку давності
звернення до адміністративного суду,
який передбачено ст. 99 КАС України.
Право вимоги заборгованості по матеріальній допомозі виникло з моменту видання
нормативно-правових актів, регулюючих
дані правовідносини. Позивач був звільнений з ОВД 28.01.2005 року,
це стосується і вимого про стягнення компенсації за недотримане речове
майно.

Позивач
дізнався або повинен був дізнатися про те,
що його право порушене з моменту публікації нормативних актів, на які він посилається в обгрунтування своїх
вимог або з моменту звільнення. Але у даному випадку річний строк почав
спливати з моменту набрання чинності КАС України, а саме з 01.09.2005 року, відповідно до п.1 прикінцевих та перехідних
положень КАС України. Позов був поданий 03.02.2006 р. тобто більш ніж 1 рік.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення в адміністративний
суд за захистом прав, свобод і інтересів
особи встановлюється річний термін,
який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинно була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод або інтересів

Згідно
ч.1 ст.
100 КАС України пропуск терміну звернення в адміністративний суд є
підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. УМВД
України в Луганській області наполягало на відмові в задоволенні позовних вимог
на підставі того, що Позивачем був
пропущений річний термін звернення в адміністративний суд.

Керуючись ст.
ст. 8, 9,
11, 12, 99,
100, 161, 165,
163, 256 КАС України, Указом Президента України № 926/96 від
04.10.1996 р. "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу і оплати праці працівників ОВС", Указу Президента № 926 від 4.10.1996 р.,
суд, Бюджетного
Кодексу України, Закону України «Про
державний бюджет України на 2000 рік»,
"Про Державний бюджет України на 2001 рік", "Про Державний бюджет України на 2002
рік", "Про Державний бюджет
України на 2003 рік", "Про
Державний бюджет України на 2004 рік",
"Про Державний бюджет України на 2005 рік", "Про Державний бюджет України на 2006
рік" , -

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до УМВС України в Луганській області про
визнання неправомірними дій посадових осіб та про стягнення заборгованості за
неотриманні предмети форменого обмундирування та по матеріальної допомозі
відмовити у повному обсязі.

Судові витрати
віднести за рахунок Держави відповідно до
ст. 94 КАС України.

Постанова
суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного
адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Луганська шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст.
186 КАС України.