Справа № 2-а-55/08
Суддя: Мєлєшак О.В.
Дата ухвалення: 2008-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-55/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2008
року Авдіївський міський суд Донецької області у складі головуючого судді
Мєлєшак О.В., при секретарі Русецької Г.О., за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Волошина Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Авдіївка з застосуванням технічного засобу “Оберіг”
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Авдіївської міської
ради про визнання дії неправомірними та забов”язання здійснити перерахунок та
виплату належних сум на оздоровлення,
суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача
недоплаченої допомоги на оздоровлення за
2004, 2005, 2007 роки у сумі 4878,30 гривень. Посилався на те, що він є
інвалідом 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЄС і
відповідно до Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи”
має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, що загалом має становити 5145,00 гривень.
Відповідач, незважаючи на вимоги закону, сплатив йому компенсацію за 2004 рік у
розмірі 26,70 грн., за 2005 та 2007 роки у сумі по 120 грн., загалом 266,70
грн.

З цього приводу
він звернувся до відповідача з вимогою здійснити перерахунок щорічної допомоги
на оздоровлення як інваліду 2 групи відповідно до Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
за 2004, 2005,2007 роки” та виплатити йому недоотриману допомогу на
оздоровлення у сумі 4878,30 гривень. Однак відповідач у супереч вимогам
спеціального закону відмовив йому у перерахунку та виплаті допомоги на
оздоровлення. З цих підстав просив визнати неправомірними дії управління по
відмові у виплаті перерахунку та виплаті передбачених спеціальним законом сум
на оздоровлення та забов”язати відповідача здійснити відповідний перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення за 2004,2005,2007 роки як інваліду 2 групи
відповідно до вимог Закону України “Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи” та виплатити на його користь 4878,30 гривень, а також забов”язати у
наступному виплачувати зазначену допомогу відповідно до спеціального
Закону.

В судовому
засіданні позивач вимоги позовної заяви збільшив, просив суд стягнути на його
користь 4971,60 гривень на оздоровлення за 2004,2005,2007 роки.

Представник
відповідача Волошин Є.В., діючий на підставі довіренності, вимоги позовної
заяви не визнав. Зазначив, що розмір
соціальних витрат, які здійснюються
за рахунок державного бюджету визначаються тільки постановами Кабінету
Міністрів України. А оскільки
постановою Кабінета Міністрів
України від 26 липня 1996 року №
836 визначений розмір щорічної допомоги
на оздоровлення і грошові кошти у розмірі 26,70 грн. за
2004 та 2005р. і 2007 роки у розмірі 120 грн виплачені відповідачеві,
тому в позові просили відмовити. Крім цього просив суд відмовити позивачу в
задоволенні вимог про виплату допомоги на оздоровлення на підставі ст.100 КАС
України та у зв”язку з тим, що відсутній механізм перерахунку виплат на
оздоровлення відповідно до вимог Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильскої катастрофи”.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступне.

Позивач дійсно є інвалідом 2 групи, учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильскій АЄС і відноситься до 1 категорії осіб, що
постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 та довідкою
МСЕ, з цих підстав перебуває на обліку в УПСЗН Авдіївської міської ради і користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Маючи вказаний
статус позивач згідно до ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” від
28.01.1991 року з наступними змінами та доповненнями, має право на отримання
виплати на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

На час розгляду справи позивачеві сплачена єдиноразова
допомога на оздоровлення за 2004,2005,2007 роки у розмірі 266,70 гривень: у
2004 році - 26,70 грн. (сплачена 15.12.2004р.), у 2005 році- 120 грн. (сплачена
12.08.2005р.), у 2007 році - 120 грн.(сплачена 23.04.2007р.) відповідно, що
підтверджено довідкою УПСЗН.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, в тому числі, органів державної влади.

Статтєю 19 Конституції України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Коституцією та
законами України.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право
на безпечне для життя та здоров'я довкілля та відшкодування завданної
порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема,
соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтєю 63 Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок Державного
бюджету України.

Відповідно до ст.48 спеціального Закону щорічна допомога
на оздоровлення сплачується органами соціального захисту населення за місцем
проживання громадянина.

Постановою КМ України від 04.03.2002 року №256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів
місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього
покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Суд вважає необгрунтованим застосування відповідачем при
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення розміру виплат, встановлених
Постановою КМ України від 26.07.1996 року №836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та з 2005 року
Постановою КМ України від 12.07.2005 року №562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтєю 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам, зокрема інвалідам 2 групи - п'ять мінімальних заробіних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч вимогам спеціального Закону, зазначеними
Постановами КМ України встановлені конкретні розміри допомоги на оздоровлення в
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні
визнається та діє принцип верховенства права.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до п.2 Указу Президента України
“Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно
преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню норми ст.48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильскої катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2004,2005,2007
роки, а не вказані Постанови КМ України.

На підставі наведеного дії відповідача в частині відмови
у перерахунку та виплаті позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірах відповідно до ст.48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильскої катастрофи” - є
неправомірними.

Статтєю 89 Закона України “Про Державний бюджет України
на 2004 рік” передбачена мінімальна заробітна плата з 01.01.2004р. - 205 грн, з
01.09.2004р. у розмірі 237 грн.

Статтєю 83 Закона України “Про Державний бюджет України
на 2005 рік” передбачена мінімальна заробітна плата з 01.01.2005р. - 262 грн, з
01.04.2005р. у розмірі 290 грн, з 01.07.2005р. - 310 грн, з 01.09.2005р. -
332 грн.

Згідно зі ст.76 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік” розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2007 року
становив 400 грн, з 01.04.2007р. - 420 грн., з 01.07.2007р. - 440 грн, з
01.10.2007р. - 470 грн. на місяць.

Оскільки розмір мінімальної зарплати визначається на
момент виплати, тому підлягає стягненню на користь позивача недоплачена
сума компенсації за період 2004,2005,
2007 роки у наступному розмірі:

у 2004 році: 237грн.х 5 = 1185 грн., з яких виплачено
26,70 грн. (виплата компенсації за 2004 рік здійснювалася 15.12.2004р коли
розмір мінімальної зарплати становив 237 грн./місяць)

у 2005 році: 310 грн.х 5 = 1550 грн., з яких виплачено
120,70 грн. (виплата компенсації за 2005 рік здійснювалася 12.08.2005р коли
розмір мінімальної зарплати становив 310 грн./місяць)

у 2007 році: 420 грн. х 5 = 2100 грн, з яких виплачено
120 грн.(виплата компенсації за 2007 рік здійснювалася 23.04.2007 року, коли
розмір мінімальної зарплати становив 420 грн./місяць

Таким чином
підлягало до сплати: 1185 грн.+1550 грн.+2100 грн = 4835,00 грн.

Фактично
сплачено: 266,70 гривень.

На користь
позивача підлягає сплаті недоплачена сума за 2004,2005,2007 роки: 4835,00
- 266,70 гривень = 4568,30 гривень.

Вказана сума
підлягає виплаті саме Управлінням праці
та соціального захисту населення Авдіївської міської ради на підставі ч.5 ст.48
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильскої катастрофи”.

Оскільки суд
дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині визнання дій неправомірними є
законними та обгрунтованими та задовольнив їх, тому похідні вимоги стосовно
забов”язання відповідача здійснити відповідний перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004,2005,2007 роки як інваліду 2 групи відповідно до вимог
Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” та
виплатиті є законними та обгрунтованими та
підлягають частковому задоволенню і виплаті у сумі 4568,30 гривень.

Оскільки
позивачем допущені певні помилки при розрахунку заборгованості стосовно
визначення мінімального розміру заробітної плати що мала визначатися саме на
час виплати, тому судом в іншій частині позову відмовлено.

Також в
частині позовних вимог до УПСЗН про забов”язання у подальшому здійснювати
виплати відповідно до вимог спеціального закону задоволенню не підлягають,
оскільки вимоги на майбутнє не засновані на законі, тому не підлягають задоволенню.

Суд не приймає
до уваги доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності, вважає їх
незаснованими на законі, оскільки відповідно до ст.268 ЦК України позовна
давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.Інші доводі представника
відповідача стосовно невизнання позову у тому числі і посилання на відсутність
механізму перерахунку виплат на оздоровлення відповідно до вимог спеціального
закону не впливають на висновки суду і не приймаються судом до уваги.

На підставі ст.8,19,50 Конституції України, ст. 48,
63 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи”, ст.89 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”,
ст.83 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2005 рік”, ст.76
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, ст.268 ЦК
України, керуючись ст. 2, 9, 11, 69-71, 94, 159-163, 167 Кодекса адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Авдіївської міської ради про визнання дій неправомірними та
забов”язання здійснити перерахунок та виплату недоотриманих коштів на
оздоровлення за 2004,2005,2007 роки
-задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення Авдіївської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щорічної
допомоги на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки відповідно до положень ст.48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильскої катастрофи” як інваліду 2 групи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської
ради з реєстраційного рахунку НОМЕР_2 в Управлінні Державного казначейства м.Авдіївка за яким здійснюються видатки за кодом
програмної класіфікації витрат Державного бюджету 2501250 КЕКВ 1341 недоотриману допомогу на оздоровлення за
2004-2005, 2007 роки у розмірі 4568,30
гривень.

В іншій частині
позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Авдіївської міської ради - відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання
заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються до
апеляційного адміністративного суду Донецької області через Авдіївський міський
суд.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному
обсязі - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний
текст постанови виготовлений 9
грудня 2008 року.

Суддя: