Справа № 2-а-162007
Суддя: Марчук В.Т.
Дата ухвалення: 2007-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№2-а-16 2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року. Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Марчука
В.Т. при секретарі Ботнар Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_1, Міністерства оборони
України про стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню та компенсації
за несвоєчасну виплату грошового забезпечення і відшкодування моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся
до Першотравневого районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом до
військової частини ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України про стягнення
заборгованості по грошовому забезпеченню та компенсації за несвоєчасну виплату
грошового забезпечення і відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те,
що він проходив військову службу у військовій частині ІНФОРМАЦІЯ_2 на
посаді начальника продовольчої служби,
де перебував на всіх видах забезпечення.

Наказом Командувача військами Західного оперативного
командування від 08.09.2003 року №201 його призначено на посаду начальника
відділення зберігання 71 відокремленого відділу зберігання 124 центру
забезпечення продовольством і зберігання техніки та майна м. Ужгорода.

Наказом №190 від 30.10.2003 року командира військової
частини ІНФОРМАЦІЯ_2 його було виключено із списків особового складу частини.
Згідно цього ж наказу вважати, що справи
та посаду здав і вибув до нового місця служби - м. Чернівці.

На підставі наказу Командувача військами Західного
оперативного командування від 08.09.2003 року №201 начальник відділення кадрів
військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 27.12.2003 року видав припис за №244/2/вк, згідно якого йому запропоновано 29.12.2003
року прибути в розпорядження командира 124 центру забезпечення продовольством і
зберігання техніки та майна для проходження подальшої служби. Вказаний припис
був переданий йому начальником речової служби військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2
Віщаком В.М. 31.12.2003 року.

На підставі наказу начальника 71 відокремленого відділу
зберігання від 03.01.2003 року №2 він був зарахований в списки даного
підрозділу та поставлений на всі види забезпечення.

Разом з тим, за
листопад-грудень 2003 року командуванням військової частини йому не було
виплачено грошове забезпечення в розмірі 2488 грн. 74 коп.

З цього приводу він звертався до командування військової
частини ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є
правонаступником військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2, однак будь-якої відповіді не отримав.

Вважає, що
невиплата грошового забезпечення за листопад - грудень 2003 року порушує його
права, передбачені ст. 43 Конституції України.

Просив стягнути з відповідачів на його користь 2488 грн.
74 коп.
в рахунок неотриманого грошового забезпечення за
листопад-грудень 2003 року, 1000 грн. компенсації
за несвоєчасну виплату грошового забезпечення та 10000 грн. в рахунок

2

відшкодування моральної шкоди, яка полягає в тому, що
внаслідок невиплати вказаних грошових сум його сім'я опинилась в
скрутному матеріальному становищі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його
представник Іваній Д.В. позов підтримали і підтвердили обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали і кожний із них суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 особисто отримав витяг з наказу командира
військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.10.2003 року №190 про виключення його із
списків особового складу частини та убуття до нового місця служби в м. Ужгород.
На підставі саме цього витягу з наказу він отримав у військовій частині
ІНФОРМАЦІЯ_1 премію за жовтень 2003 року по видатковому касовому ордеру №1054
від 12.11.2003 року.

Крім того, днем
звільнення з посади військовослужбовців розформованих військових частин
вважається день закінчення здавання справ і складання обов'язків за посадою в
межах установлених строків, але не
пізніше дня закінчення розформування військової частини, визначеного директивою вищого штабу.

Командиром військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 в повному
об'ємі вжито заходів до повного та своєчасного розрахунку з позивачем станом на
30.10.2003 року, про що свідчить витяг з
наказу №190 від 30.10.2003 року та закрита цим числом його розрахункова книжка.

Всі посадові особи військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2, які не здали матеріальні цінності по своїй
службі, після прибуття до нового місця
служби відкомандировувались в розпорядження колишнього командира військової
частини ІНФОРМАЦІЯ_2 для здачі матеріальних засобів по своїй попередній службі.
Відносно капітана ОСОБА_1 такого наказу
не видавалось.

Представники відповідачів вважають, що позивач з власної вини вчасно не прибув до
нового місця подальшого проходження військової служби, а тому його позовні вимоги є безпідставними.

Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження
факту заподіяння йому моральної шкоди.

Просили відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
його позовних вимог за безпідставністю.

Суд, заслухавши
пояснення позивача та його представника,
пояснення представників відповідачів,
покази свідків, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Так, судом
встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій
частині ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді начальника продовольчої служби, де перебував на всіх видах забезпечення, в тому числі і на грошовому.

На підставі директиви Генерального Штабу Збройних Сил
України до 30.10.2003 року включно військова частина ІНФОРМАЦІЯ_2 повинна бути
розформована (а.с. 52).

У відповідності до вказаної директиви наказом Командувача
військами Західного оперативного командування від 08.09.2003 року №201 капітан
військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1
був призначений на посаду начальника відділення зберігання 71
відокремленого відділу зберігання 124 центру забезпечення продовольством і
зберігання техніки та майна в м. Ужгород.

На підставі зазначеного вище наказу №201 наказом
командира військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.10.2003 року №190 з 30.10.2003
року Ботука C.M. виключено із списків особового складу військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно цього ж наказу №190 вважати, що ОСОБА_1
справи та посаду здав та вибув до нового місця служби в м. Ужгород.

Однією із підстав для видачі командиром військової
частини ІНФОРМАЦІЯ_2 цього

3

наказу
була доповідь ОСОБА_1
про здачу справ та посади (а.с. 6).

Також згідно цього ж наказу ОСОБА_1 видано одноразову грошову винагороду в
повному розмірі, премію 33, 3% за період
з 01 по 30 жовтня 2003 року в повному розмірі і перевізні документи на проїзд
його з сім'єю і перевезення домашніх речей від станції Чернівці до станції
Ужгород.

Наведене також підтверджується розрахунковою книжкою
ОСОБА_1 (а.с. 13, 64),
оригінал якої був досліджений в судовому засіданні.

На підставі витягу з наказу командира військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.10.2003 року №190 ОСОБА_1
отримав у військовій частині ІНФОРМАЦІЯ_1, яка стала правонаступником військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_2, премію за жовтень місяць
2003 року по видатковому касовому ордеру №1054 від 12.11.2003 року, яка була нарахована по роздавальній відомості
№526.

Вказані обставини позивач та його представник в судовому
засіданні не заперечували.

Таким чином, судом
встановлено, що позивачу 30.10.2003 року
достовірно було відомо про виключення його із списків особового складу
військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 і про необхідність негайно відбути в м. Ужгород для подальшого проходження військової
служби вже в іншій військовій частині та на іншій посаді.

Про те, що
ОСОБА_1 достовірно було відомо і про сам
порядок зміни місця проходження військової служби свідчать також його пояснення
в судовому засіданні, якими
встановлено, що він раніше неодноразово
наказами командувачів призначався на різні посади у різні військові частини в
різних населених пунктах.

Як пояснили представники відповідачів в судовому
засіданні, підставою для зарахування в
списки військової частини військовослужбовця та поставлення його на всі види
забезпечення є не припис, а наказ про
призначення його на посаду в цій військовій частині.

Крім того, згідно
п.9.2 «Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям
Збройних Сил України», затвердженого
наказом Міністерства оборони України №75 від 05.03.2001 року, днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і
складання обов'язків за посадою в межах строків, установлених Статутом внутрішньої служби
Збройних Сил України і Положенням про військове (корабельне) господарство
Збройних Сил України.

Якщо тривалість здавання справ і складання обов'язків за
посадою не визначена, то вона встановлюється
командиром військової частини, але не
більше 10 днів.

Як встановлено судом,
позивач ОСОБА_1 станом на
30.10.2003 року здав справи і склав обов'язки за посадою у військовій частині
ІНФОРМАЦІЯ_2, командиром вказаної
військової частини додатковий строк для цих цілей йому не встановлювався.

З огляду на викладене,
ОСОБА_1 повинен був прибути в м.
Ужгород для подальшого проходження військової служби вде 01.11.2003 року.

Наведене також підтверджується матеріалами прокурорської
перевірки скарги ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Таким чином, судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 безпідставно вчасно не прибув для подальшого
проходження військової служби в м. Ужгород,
чим порушив наказ №190 командира військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 від
30.10.2003 року.

Доводи позивача та його представника в судовому засіданні
про те, що ніби-то протягом
листопада-грудня 2003 року позивач був задіяний здачею справ та посади
спростовується змістом вказаного вище наказу (а.с. 6) та показами свідків
Буліча Ю.В., ОСОБА_4, ОСОБА_6 ,
Пекарського В.Д. та Кондрашова Ю.В.

Безпідставними є також посилання позивача та його
представника, як на підставу позовних
вимог, на отримання ним припису, датованого 27.12.2003 року,

4

оскільки із показів в
судовому засіданні в якості свідка бувшого начальника відділення кадрів
військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 встановлено, що підпис на вказаному приписі вчинений не
ним. Даний припис не міг бути оформлений
груднем місяцем, оскільки з 01.11.2003
року військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 вже не існувало. Наведене також
підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Враховуючи наведене,
суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення з відповідачів 2488 грн. 74 коп. грошового забезпечення за
листопад-грудень 2003 року та 1000 грн. компенсації за несвоєчасну виплату
грошового забезпечення є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Оскільки судом не встановлено протиправності в діях
відповідачів і вини їх в неотриманні позивачем грошового забезпечення за
листопад-грудень 2003 року, суд
вважає, що відсутній факт заподіяння
відповідачами позивачу моральної шкоди,
а тому і в цій частині позовні вимоги про її відшкодування є
безпідставними і в задоволенні їх слід відмовити.

Керуючись ст. 1167
ЦК
України, п.п.2.3,
2.4 «Положення про військове (корабельне) господарство», затвердженого наказом Міністерства оборони
України №300 від 16.07.1997 року, п.9.2
«Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям
Збройних Сил України», затвердженого
наказом Міністерства оборони України №75 від 05.03.2001 року, ст.
ст. 70, 71, 86,
94, 122, 158-163,
167, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_1, Міністерства оборони
України про стягнення заборгованості по грошовому забезпеченню та компенсації
за несвоєчасну виплату грошового забезпечення і відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.