Справа № 2а-76-/08
Суддя: Марцішевська О.М.
Дата ухвалення: 2008-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а-76-/08
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2008 року Соснівський районний суд м.Черкаси
в складі:

головуючого -
судді Марцішевської О.М.

суддів - Кальчук А.П.,
Романенко В.А.

при секретарі - Пархоменко М.С.

за
участю адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення нарахованого і не
виплаченого грошового забезпечення при звільненні зі ОСОБА_3 та середньомісячного грошового забезпечення
за час затримки фактичного розрахунку,

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_1
в лютому 2007 року звернувся до суду з адміністративним позовом до
ОСОБА_2 про стягнення нарахованого і не виплаченого грошового забезпечення при
звільненні зі ОСОБА_3 та середньомісячного грошового забезпечення за час
затримки фактичного розрахунку, посилаючись на те, що 29.10.1991 року
звільнений в запас з ОСОБА_3 у військовому званні капітан. Військова частина 43128,
в якій перебував на грошовому утриманні позивач, при звільненні його в запас не
виплатила грошове забезпечення за жовтень 1991 року в сумі 836 рублів
колишнього ОСОБА_3, про дану обставину позивач довідався в червні 2006 року,
отримавши архівну довідку від 13.06.2006р. З 24 серпня 1991 року військова
частина 43128 була підпорядкована Верховній Раді України, тому вважає, що її
правонаступником є Міністерство Оборони
України. Оскільки на момент звільнення з військової служби був відсутній
правовий механізм регулювання спорів щодо невиплати грошового забезпечення при
звільненні військовослужбовців, вважає, що врегулювання правовідносин між
сторонами здійснюється на підставі трудового законодавства, в зв'язу з чим просив суд стягнути з відповідача не виплачене грошове забезпечення за жовтень
1991 року в сумі 836 руб, що
еквівалентно 2406,43 грн., середньомісячне грошове забезпечення за час затримки
фактичного розрахунку в сумі 384243,52
грн., всього стягнути 386649,94 грн.

В судовому засіданні позивач та його адвокат ОСОБА_4 позов
підтримали в повному обсязі, пояснили, що
позивач 29.10.1991р. виключений із списків військової частини 43128 на підставі наказу
про його звільнення в запас від
17.10.1991р. В подальшому в судовому
порядку оскаржено бездіяльність ОСОБА_2
щодо розгляду заяви позивача про поновлення на військовій службі, в ході розгляду судами даного питання, під
підготовці матеріалів позивачем отримана довідка архіву від 13.06.2006р., з
якої позивач дізнався про те, що при його звільненні йому не було виплачено в
повному обсязі грошове забезпечення. В
зв'язку з затримкою з вини командування
ОСОБА_3, правонаступником якого являється Міністерство Оборони України, повного
розрахунку з позивачем при його звільненні з лав ЗС ОСОБА_3, просить суд
стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченому грошовому забезпеченню,
а також середньомісячне грошове забезпечення за час затримки фактичного
розрахунку на загальну суму 386649,94
коп.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
надав суду заперечення на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість на законі позовних
вимог, крім того зазначав, що позивач ставить питання про стягнення
заборгованості з грошового забезпечення за період, більший ніж три роки, що
передували зверненню позивача з даним позовом, просив суд в позові відмовити,
справу розглянути в його відсутність.

Заслухавши
позивача та його адвоката,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що
17.10.1991 року наказом Головнокомандувача Сухопутними військами ОСОБА_3 від
01073 ОСОБА_1 був звільнений в запас за ст.59 п. «Д» Положення про проходження
військової служби офіцерським складом ЗС
ОСОБА_3 через службову невідповідність.

На підставі виданого
наказу від 17.10.1991р. наказом командира військової частини 43128 від
29.10.1991р. ОСОБА_1 був виключений із списків військової частини, фактично на
момент звільнення проходив військову
службу у військовій частині № НОМЕР_1.

На момент звільнення ОСОБА_1 військові частини №№ 43128, НОМЕР_1
до складу ОСОБА_3 не входили.

На службі в Збройних Силах
України ОСОБА_1 не перебував.

Вказані обставини
встановлені в судовому порядку постановою Корсунь-Шевченківського районного суду м.Черкаси від
15.01.2007р., що набрала законної
сили згідно з ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 19.03.2007р., постановлені в справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 на бездіяльність щодо
розгляду заяви про поновлення на військовій службі.

Згідно ст.72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішення в адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Відповідно до Закону
України «Про правонаступництво України»
Україна та її органи державного управління не є правонаступником
сухопутних військ ОСОБА_3.

Згідно листа ОСОБА_2 від
23.10.2008р. № 248/9/452 заборгованість з
виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у Департаменті фінансів ОСОБА_2 не значиться.

Згідно з ст.71 ЦК 1963р.,
ст.257 ЦК України загальний строк, у межах якого особа може звернутись до суду
з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність) встановлюється тривалістю
у три роки.

Згідно з ст.75 ЦК 1963 р.
позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до
ст.80 ЦК 1963 р., ст.267 ЦК України закінчення строку позовної давності до
пред»явлення позову є підставою для відмови у позові.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення, оскільки
позивач звільнений з ОСОБА_3
згідно наказу від 17.10.1991 року, на момент звільнення позивача
військові формування, де він проходив службу, до складу ОСОБА_3 не входили,
фактично позивач приймався на військову
сліжбу та звільнявся з неї державними
органами іншої держави, тому його позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 про стягнення
нарахованого і не виплаченого грошового забезпечення при звільненні зі ОСОБА_3 та
середньомісячного грошового забезпечення за час
затримки фактичного розрахунку не обґрунтовані на законі.

Суд також бере до уваги,
що позивачем не надано суду переконливих доказів щодо не проведення з ним
повного розрахунку при звільненні, крім того при зверненні до суду з даним
позовом позивачем пропущений загальний
строк позовної давності, оскільки про
наявність порушення його права на
отримання в повному обсязі грошового забезпечення позивач міг довідатись у
момент звільнення, згідно пояснень позивача він звертався з питання повноти
розрахунку до командира військової
частини з рапортом від 29.11.1991р., що мається в матеріалах справи, про
результати розгляду даного рапорту не цікавився, звернувшись до суду з даним
позовом після спливу 15 років з моменту звільнення.

Доводи позивача про те, що правовідносини між
сторонами регулюються нормами
законодавства про працю суд вважає такими, що не підтверджують позовні вимоги,
оскільки порядок проходження військової
служби, прийняття та звільнення з неї
регламентуються нормативно-правовими актами з даного питання, в даному випадку звільнення
позивача з ОСОБА_3 здійснене за ст.59 п.
«Д» Положення про проходження військової служби офіцерським складом ОСОБА_3.

При подачі адміністративного позову позивач був
звільнений від оплати судового збору, тому суд на підставі п.5 ст.94 КАС
України вважає, що оплату державного мита належить віднести на рахунок
держави.

Керуючись 17,69, 71, 159, 160, 161-163 КАС
України, Законами України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України»,
«Про правонаступництво України», «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення нарахованого
і не виплаченого грошового забезпечення при звільненні зі Збройних Сил ОСОБА_3 та середньомісячного грошового
забезпечення за час затримки фактичного
розрахунку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.186 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ