Справа № 2-а-85/2007
Суддя: Слурденко О.І.
Дата ухвалення: 2007-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-85/2007р. ПОСТАНОВА
року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Слурденко О.І., при секретарі Шиловій І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України про визнання
неправомірним та скасування наказу про його звільнення з військової служби
звернувся з адміністративним позовом до суду до відповідача, про визнання
неправомірним та скасування наказу про його звільнення з військової служби,
вказавши в позовній заяві та пояснивши у судовому засіданні, що він проходить
кадрову військову службу в Збройних силах України в званні підполковника на
посаді заступника начальника штабу 92 окремої механізованої бригади 6
гвардійського корпусу Сухопутних військ ЗС України. Наказом Міністра оборони
України №237 від 27.02.2007 року (по особовому складу) його звільнено з
військової служби відповідно до Положення про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗС України за пунктом 63
підпунктом «з» у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Це «Положення..» є під нормативним актом за умовами якого любий обвинувальний
вирок суду є підставою для звільнення офіцера зі служби. Але у відповідності до
пункту «є» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і
військову службу» особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову
службу, звільняються з військової служби у зв'язку з обвинувальним вироком
суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення
волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права
займати певні посади. Відповідно до ст.63 КК України покарання у вигляді позбавлення
волі визначено, як ізоляція засудженого та поміщення його на певний строк до
кримінально-виконавчої установи, а його за вироком суду було звільнено від
відбуття покарання з встановленням іспитового строку. Таким чином він вважає,
що його неправомірно звільнено з військової служби та просить суд скасувати
наказ Міністра оборони про його звільнення з військової служби.

Представник
Міністра оборони України позов не визнав та заперечуючи про нього вказав на те,
що ОСОБА_1 був засуджений за вироком від 27.03.2006 року військового суду
Харківського гарнізону до трьох років
позбавлення волі за скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.424 КК України із застосуванням
ст.ст.75,76 КК України із звільненням від відбуття покарання і встановленням
іспитового строку в 3 роки. Вирок набрав законної сили. Таким чином відносно
позивача, який є офіцером ЗС України, має місце обвинувальний вирок суду, що
набрав законної сили тому наказ Міністра оборони України про звільнення ОСОБА_1
базується на підпункті «з» пункту 63 Положенні про проходженні військової
служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил
України. Наказ про його звільнення базується на діючому законодавстві, є
правомірним і просить суд відмовити в адміністративному позові позивачу.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд
надходить до наступного.

Позивач
звернувся до суду з адміністративним позовом у березні 2007 року до Міністра
оборони України про визнання наказу №237 від 27.02.2007 року про його
звільнення з військової служби неправомірним. Цим наказом позивач був
звільнений з військової служби у запас за підпунктом «з» пункту 63 Положення
про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками
(мічманами) ЗС України у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав
законної сили. Згідно підпункту «з» пункту 63 Положення про проходження
військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами)
Збройних Сил України: « Контракт припиняється (розривається), а особи
офіцерського складу, прапорщики (мічмани), які проходять службу за контрактом, звільняються з військової служби: з)
у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.», таким
чином за змістом наказу підставами для звільнення позивача з військової служби
є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, без урахування виду
покарання призначеного за даним вироком.

2

Позивач
знаходиться на службі у ЗС України з серпня 1988 року, має звання
підполковника, займає посаду заступника начальника штабу 92 окремої
механізованої бригади 6 гвардійського армійського корпусу Сухопутних військ 3G
України. За усіма показниками відповідає займаній посаді, за увесь час
служби має тільки заохочення та подяки, згідно рішення загальних зборів
офіцерів військової частини А0501 від 05.04.2006 року (протокол №6 від
05.04.2006 р) порушено клопотання перед командуванням про залишення ОСОБА_1 на
військовій службі, подання щодо залишення на військовій службі підполковника
ОСОБА_1 було направлено до військового корпусу. Командир корпусу генерал-майор Замана
В.М. підписав клопотання про залишення підполковника ОСОБА_1 на військовій службі посилаючись на пункт 7.16 Приказу Міністра оборони України від 16.07.2002
року за №237. Відповідно до цього наказу командир військової частини може
порушити клопотання про залишення на військовій службі осіб офіцерського
складу, яким за вироком суду призначене покарання, не пов'язане з позбавленням
волі, або яких звільнено від відбуття покарання з випробуванням. Командиром
військової частини за підпорядкованістю подається клопотання щодо прийняття
рішення посадовими особами, яким надано право звільнення зазначених осіб з
військової служби. Таке рішення приймається з урахуванням потреби в таких фахівцях, їх ділові, професійні, особисті якості,
попереднє ставлення їх до служби, придатність до неї за станом здоров'я,
наявність державних нагород, тяжкість, а також умисність або необережність
вчиненого злочину, при цьому враховуються рекомендації зборів офіцерів. Наказ
Міністра оборони №237 від 16.07.2002 року „Про затвердження Інструкції про
організацію виконання Положення про
проходження військової служби особами офіцерського складу.." базується на
самому Положенні .. , Законі України „Про Збройні Сили України" та Законі
України „Про загальний військовий обов'язок і військову службу". В Законі
України „Про військовий обов'язок і військову службу" в редакції Закону
від 15.12.2006 року за №3200 пункт „є" частини 7 статті 26 передбачав
звільнення осіб офіцерського складу які проходять кадрову військову службу: „у
зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.", але в
редакції цього Закону України „Про військовий обов'язок і військову
службу" від 04.04.2006 року пункт „є" частини 7 статті 26 змінений і
встановлено, що: „особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову
службу, звільняються з військової служби у зв'язку з обвинувальним вироком
суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення
волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права
займати певні посади.", тобто нова редакція Закону конкретизувала підстави про звільнення осіб з військової служби
за цими підставами. Тому при звільненні позивача з військової служби
повинно було бути вказано конкретна підстава про його звільнення з вказівкою
виду покарання за яке його звільняють, але цього в наказі немає. Крім цього
стаття 75 КК України встановлює особовий порядок виконання кримінального
покарання у вигляді звільнення від відбування
покарання з випробуванням. Так, суд призначивши покарання у вигляді позбавлення
волі, при висновку про можливість виправлення засудженого без відбування
покарання, звільняє його від відбуття покарання з випробуванням і встановлює
йому іспитовий строк. При цьому встановлюється відповідний контроль за
поведінкою засудженого і він зобов'язаний виконувати покладені на нього
обов'язки та інші умови випробування. Причому сам факт його осудження та
визнання винним із наступним звільненням від відбуття покарання з
випробуванням, не є підставами для його звільнення з військової служби. Статтею
163 Кримінально-виконавчого Кодексу України також встановлений порядок
здійснення контролю за поведінкою осіб, звільнених від відбуття покарання з
випробуванням стосовно військовослужбовців, де ці обов'язки покладені на
командирів військових частин. Таким чином, діючим законодавством непередбачено
обов'язкове звільнення військовослужбовців з військової служби при призначенні
їм кримінального покарання із застосуванням звільнення від відбуття покарання з
випробуванням та встановленням їм іспитового строку. Крім цього діючим
законодавством, в тому числі і наказом Міністра оборони, передбачений порядок
залишення військовослужбовців на службі і виконання вироку суду при продовженні
військової служби. Керуючись ст.ст. 9-12, 158-163 КАС України, Законом України
«Про Збройні Сили України", Законом України „Про загальний військовий
обов'язок і військову службу" в редакції Закону №3597-IV від
04.04.2006 року, Положенням про проходження військової служби особами
офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних сил України,
затвердженого Указом Президента України в редакції від 17.07.2006 року,
Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової
служби особами офіцерського складу, затвердженого Наказом міністра оборони
України №237 від 16.07.2002 року, ст.ст.63,75 КК України, ст.163 КВК України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

3

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністра оборони
України про визнання неправомірним наказу про його звільнення з військової
служби - задовольнити.

Визнати
неправомірним наказ Міністра оборони України №237 від 27 лютого 2007 року про
звільнення підполковника ОСОБА_1, начальника оперативного відділення -
заступника начальника штабу 92 окремої механізованої бригади 6 гвардійського
корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до підпункту
„з" пункту 63 Положення про проходження
військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами)
Збройних Сил України у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав
законної сили та скасувати його. Постанова може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Харківського адміністративного апеляційного суду шляхом подачі через
суд першої інстанції у 10-денний строк з моменту проголошення постанови заяви
про апеляційне оскарження і подачею після цього протягом 20 днів апеляції з
наданням її копії до апеляційної інстанції або у порядку ч.5 ст.186 КАС
України.