Справа № 2а-2289/07
Суддя: Кравчук Т.С.
Дата ухвалення: 2007-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2289/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2007
року Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого -
судді Кравчук Т.С.

при секретарі -
Лахматової С. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Південного оперативного командування про стягнення
заборгованості по грошовій компенсації взамін не отриманого продовольчого пайка

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по грошовій компенсації
взамін не отриманого продовольчого пайка до управління Південного оперативного
командування, в якому вказує, що він проходив військову службу в управлінні
Південного оперативного командування і в ньому ж перебував на продовольчому
забезпеченні.

Під час
проходження військової служби відповідачем з 11 березня 2000 року по 25 жовтня
2005 року продовольче забезпечення йому не здійснювалось. Посилаючись на
викладене, позивач просив стягнути з
відповідача грошову компенсацію за не отримане продовольче забезпечення за
період з 11.03.2000 р. по 25.10.05 в сумі 28182 грн. 42 коп.

У судовому
засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі.

Представник
відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що одержання військовослужбовцями за рахунок
держави грошового забезпечення, а також
речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців
грошової компенсації замість них було передбачено частиною 2 статті 9 Закону
України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей".

Однак, 11 березня 2000 року вступив в силу Закон
України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", пунктом 2 якого було призупинено дію частини
другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна, в зв'язку з чим з 11 березня 2000 року в Збройних
Силах України було призупинено забезпечення військовослужбовців продовольчими
пайками, грошовою компенсацією замість
них та замість речового майна.

До цього
часу Закон України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів"
не скасований і не визнаний таким, що не
відповідає вимогам Конституції України,
тому діє на всій території України в повному обсязі і підлягає
обов'язковому виконанню.

За таких
обставин суд, вивчивши матеріали
справи, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1. є обґрунтованим
і підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач
проходив військову службу в управлінні Південного оперативного командування і в
ньому ж перебував на продовольчому забезпеченні.

Під час
проходження військової служби відповідачем з 11 березня 2000 року продовольче
забезпечення його не здійснювалось.

Згідно
ч. 2 ст.
17 Конституції України "...Держава забезпечує соціальний захист
громадян України, які знаходяться на
службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей", також ч. 2
ст. 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
встановлено, що
"...військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або, по їх
бажанню, грошову компенсацію". А
згідно ч. 4 ст. 9 вказаного Закону, порядок і розміри грошового і матеріального
забезпечення військовослужбовців і компенсації замість продовольчих пайків
встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта грошових
доходів.

Крім
того, статтею 1-2 Закону України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей" передбачено:

"Військовослужбовці
користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах
України, з урахуванням
особливостей, встановлених цим та іншими
законами.

У
зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені
законом пільги, гарантії та
компенсації, які не можуть бути
скасовані чи призупинені без їх рівноцінної заміни.

Нормативно-правові
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги
військовослужбовців та членів їх сімей,
є недійсними."

Пунктом
1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено:

"1.
Продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами
і в термін, що встановлюється Кабінетом
Міністрів України".

На вимогу
вищезгаданих законів, з метою
раціонального забезпечення військовослужбовців продовольством, Кабінетом Міністрів України була прийнята

Постанова
№316 від 12.03.1996 р. "Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України і інших військових формувань".

Відповідно
до вищезгаданої Постанови позивач мав би забезпечуватися продовольчим пайком по
нормі № 7 (згідно посади), але з
11.03.2000 р. Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних
засобів" від 17.02.2000 p., була призупинена дія ч. 2
ст. 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців" в частині отримання
військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або, по їх бажанню, грошової компенсації. Однак, цей пункт не відміняє ч. 1 ст. 9
даного Закону, який гарантує
матеріальне, продовольче і інші види
забезпечення військовослужбовцям.

З
прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. № 426
"Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб
рядового, начальницького складу органів
і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та
захисту інформації" були встановлені нові норми забезпечення продуктами
військовослужбовців Збройних Сил України. Відповідно до вищезгаданої Постанови
позивач мав би забезпечуватися продовольчим пайком по нормі № 1
-загальновійськова.

Згідно ст. 16
Закону України "Про Збройні Сили України" в редакції від 05 жовтня
2000 р. вказано, що держава забезпечує
соціальний і правовий захист військовослужбовців і осіб звільнених у
запас, а також гарантує отримання за
рахунок держави фінансової,
речової, продовольчої і інших
видів забезпечення, що в черговий раз
підтверджує гарантоване державою право позивача на забезпечення продовольством.

В пункті
3.2. свого Рішення по справі № 6-рп від 09.07.07 Конституційний Суд України
зазначив, що "утверджуючи і
забезпечуючи права і свободи громадян,
держава окремими законами України встановила певні соціальні
пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на
соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України
вони є загальнообов'язковими, однаковою
мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами".

Також, слід вказати на те, що ч. 2
ст. 22 Конституції України, вимагає: "... при ухваленні нових
законів не допускається зменшення змісту і об'єму існуючих прав і свобод".
В своєму Рішенні по справі № 6-рп від 09.07.07 Конституційний Суд України
зазначив, що "зупинення дії
положень законів, якими визначено права
і свободи громадян, їх зміст та
обсяг, є обмеженням прав і свобод і може
мати місце лише у випадках, передбачених
Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено
такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану
можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням
строку дії цих обмежень, та визначено
ряд прав і свобод, які не можуть бути
обмежені за жодних обставин.

Внаслідок
зупинення на певний час дії певних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних
гарантій, відбувається фактичне зниження
життєвого рівня громадян, який не може
бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму (частина третя
статті 46 Конституції України), та
порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на
достатній життєвий рівень".

Виходячи
з наведеного Конституційним Судом України зроблено висновок, що "відповідно до частини третьої статті
22, статті 64 Конституції України право
громадян на соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі

зупиненням дії
законів (їх окремих положень), лише в
умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк".

Враховуючи
вищевказане, суд вважає, що порушено гарантоване державою право
позивача на отримання продовольчого забезпечення за рахунок держави, внаслідок чого в управління Південного
оперативного командування виникла перед ним заборгованість за період з
11.03.2000 р. по 25.10.05, враховуючи
розрахунок за середніми цінами на добу за рік,
наданий Головним управлінням статистики в Одеській області від 28.03.07
за вих. №12-1-28/215, в сумі 28182 грн.
42 коп.

Відповідно
до статті 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" ніхто не має право обмежувати
військовослужбовців в правах та свободах,
визначених законодавством України.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 9,
11, 14, 121,
158, 159, 160,
161, 162, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
ОСОБА_1 до управління Південного оперативного командування про стягнення
заборгованості по грошовій компенсації взамін не отриманого продовольчого пайка
задовольнити повністю.

Визнати
неправомірними дії управління Південного оперативного командування щодо не
видання ОСОБА_1 продовольчого забезпечення або грошової компенсації взамін
нього.

Стягнути
з управління Південного оперативного командування на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію за не отримане продовольче забезпечення за період з 11.03.2000 р.
по 25.10.05 в сумі 28182 (двадцять вісім тисяч сто вісімдесят дві) грн. 42 коп.

Заява на
апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду може бути
подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було
подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
двадцятиденний строк після подання зави про апеляційне оскарження,

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги,

Постанова
суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.