Справа № 2а-3212007
Суддя: Лисюк О.Д.
Дата ухвалення: 2007-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 321 2007рік
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року Баришівський районний суд Київської
області у складі

головуючого
судді Лисюк О.Д.

при секретарі Ющенко
Л.А.

з участю
представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Баришівської
районної державної адміністрації Київської області про визнання дій
протиправними, стягнення недоотриманої щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом про визнання дій Управління праці та соціального
захисту населення Баришівської районної державної адміністрації неправомірними,
стягнення з відповідача недоплаченої суми компенсації на оздоровлення за
2001-2007 роки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС ( категорія 2 ) , перебуває на обліку в УПСЗН
Баришівської райдержадміністрації і відповідно до ст. 48 Закону України "
Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи " має право на компенсаційні виплати на
оздоровлення у розмірі п*яти мінімальних заробітних плат щорічно, розмір якої
визначається на момент виплати. Відповідач в порушення зазначеного Закону,
вказану компенсацію виплачував у значно меншому розмірі. На його вимогу
здійснити доплату недоотриманої суми, було відмовлено, що і стало причиною
звернення до суду. Різниця між належною та виплаченою сумою складає 8104, 90 гривень.
Оскільки дії відповідача носять протиправний характер, просить суд визнати дії
відповідача протиправними, стягнути з відповідача недоплачену допомогу на
оздоровлення за 2001-2007 роки.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав в
повному об*ємі та просить стягнути суму недоплат за 2001-2007 роки в розмірі
8104,90 грн.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення
Баришівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 заявлений позов не
визнала та пояснила, що виплата вказаної допомоги на оздоровлення за 2001-2007
роки позивачеві проведена у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів
України. Управління праці та соціального захисту населення не є розпорядником

бюджетних коштів, діє в межах наданих йому асигнувань і не може виходити за
межі бюджетних призначень, визначених Державним бюджетом України.

Окрім того, у відповідності із ст. 99 КАСУ для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється
річний строк, а тому, оскільки позивач пропустив вказаний строк, просить
постановити рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що
заявлений позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних
міркувань.

Судом встановлено, і це не заперечується відповідачем, що позивач ОСОБА_1. є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має посвідчення категорії
1 ( серія А № 406488), перебуває на обліку в Баришівському управлінні праці та
соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За ст. 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента
України.

Як вбачається із довідки № 547 від 12.07.2007 року, відповідачем виплата
щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві проведена за 2002 рік в серпні
місяці 2004 року в розмірі 26.70 гривень, за 2003 рік виплачено в серпні місяці
2004 року в розмірі 26.70 грн., за 2004 рік виплачено в лютому місяці 2005 року
в розмірі 26.70 грн; за 2005 рік виплачено в жовтні місяці 2005 року в розмірі
120 грн; за 2006 рік виплачено в жовтні місяці 2006 року в розмірі 120 грн; за
2007 рік виплачено в лютому місяці 2007 року в розмірі 120 грн.

Зазначена допомога на оздоровлення виплачена в такому розмірі, який
встановлений постановою KM України від 26 липня 1996 року N 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період
до 2005 року та постанови KM України від 12 липня 2005 року N 526 «Про щорічну
допомогу в оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 2005 року.

Відповідно до даних Постанов, компенсаційні виплати особам, які є
учасниками ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 1 категорії встановлені в
розмірі 26.70 грн. до 2005 року і 120 грн. після 2005 року. Проте, суд вважає,
що розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами
Кабінету Міністрів України, суперечить вимогам ст. 48 Закону та іншим нормам
Законів. Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними актами, при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
стаття 48 Закону № 796-ХІІ, а не постанови КМУ № 836 за 1996 рік та № 562 за
2005 рік .

Так, відповідно до ст.
48 Закону України
"Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", ( надалі Закон ), передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії в розмірі п*ять мінімальних заробітних плат.
Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна
допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту населення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, Управління праці та соціального
захисту населення Баришівської районної державної адміністрації повинно
виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати на момент виплати, а саме: за 2002 рік - 1025 грн.
виходячи з мінімальної заробітної плати 205 грн. станом на серпень місяць 2004
року; за 2003 рік в розмірі 1025 гривень, виходячи з мінімальної заробітної
плати 205 гривень станом на серпень 2004 року; за 2004 рік в розмірі 1310
гривень виходячи з мінімальної заробітної плати 262 грн. станом на лютий місяць
2005 року; за 2005 рік в розмірі 1660 гривень, виходячи з мінімальної
заробітної плати 332 гривні станом на жовтень місяць 2005 року; за 2006 рік в
розмірі 1775 грн. станом на жовтень місяць 2006 року та за 2007 рік в розмірі
2000 грн. станом на лютий місяць 2007 року.

Оскільки позивачеві було частково проведено оплату за 2002 рік - 26,70 грн,
за 2003 рік - 26.70 грн; за 2004 рік 26.70 грн; за 2005 рік - 120 грн; за 2006
рік - 120 грн; за 2007 рік - 120 грн.,то загальна сума недоплати становить 8261
грн.60 коп. (за 2002 рік 1025 - 26.70 = 998.30 грн., за 2003 рік 1025 - 26.70 =
998.30 грн.; за 2004 рік 1310 - 120 = 1190 грн.; за 2005 рік 1660 - 120 = 1540
грн.; за 2006 рік 1775 - 120 = 1655 грн.; за 2007 рік 2000-120 =1880 грн.)

В судовому засіданні встановлено, що про порушення свого права, позивач
дізнався в грудні місяці 2004 року отримавши 26.70.грн. на оздоровлення за 2002
рік, однак за захистом свого порушеного права в порядку цивільного судочинства
до суду не звернувся.

З 1 січня 2005 року почав діяти Кодекс адміністративного судочинства, за
нормами ст. 99 якого, адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого законом. Для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який , якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1
ст.100 КАСУ, пропущення строку
звернення до

адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи особливий статус громадян^ які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного
соціального захисту, Верховна Рада в 2006 році доповнила закон " Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" статтею 71, в якій

встановлено,
що дія положень цього закону не може призупинятися іншими законами, крім
внесення змін до цього закону (закон № 231 - У від 5.10.2006 року).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції, виключно
Законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст..75 Конституції
встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент -
Верховна Рада. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої
повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими
актами змінювати положення законів. Верховною Радою дія ст. 48 закону « Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» протягом 2001-2005 роки не призупинялась.

Проте, законом України « Про державний бюджет України на 2007 рік» була
зупинена дія абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону України « Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи » в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р.).

Однак, Конституційний Суд України своїм рішенням від 09.07.2007 року № 6-рп
в справі за конституційним поданням 46 народних депутатів щодо відповідності
Конституції України положень ст.29,36, частини другої статті 56, частини другої
ст..62, частини першої ст.66, пунктів 7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46
статті 71, статей 98,101,103,111 Закону України « Про державний бюджет», визнав
такими, що не відповідають Конституції України дані положення закону.

Пункт 2 статті 152 Конституції України встановлює, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, дія абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону України
« Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи » почала знову діяти із 09.07.2007 року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова відповідача
в проведенні доплат на оздоровлення є неправомірною, а тому, вважає за
необхідне стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Баришівської районної державної адміністрації на користь позивача суму
невиплаченої одноразової допомоги на оздоровлення за 2007 рік. Станом на лютий
місяць 2007 року, тобто на момент виплати Савченку О.І. коштів на оздоровлення,
мінімальна заробітна плата у відповідності із законом України « Про державний
бюджет на 2007 рік» становила 400 грн. на місяць, то сума недоплати становить
1880 грн. (400 х 5) - 120 = 1980 грн.

Керуючись ст.ст.
2,11,17,70,71,99,100,159-163 КАСУ, ст. 48 Закону України " Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»,

Постановив:

позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Баришівської районної державної адміністрації Київської області про визнання

дій протиправними, стягнення
недоотриманої щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення,
задовольнити частково.

Визнати
дії Управління праці та соціального захисту населення Баришівської районної
державної адміністрації щодо відмови у перерахунку щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік в розмірі передбаченому ст. 48 Закону України "
Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», протиправними.

Зобов"язати Управління праці та соціального захисту населення
Баришівської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі передбаченому
ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,, а саме в розмірі кратному до мінімальної
заробітної плати на момент виплати щорічної допомоги.

Врешті позову
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через
Баришівський районний суд Київської області протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду протягом
десяти днів з дня проголошення постанови.