Справа № 2-а-59/08
Суддя: Мєлєшак О.В.
Дата ухвалення: 2008-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-59/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2008 року Авдіївський міський суд Донецької
області у складі головуючого судді Мєлєшак О.В.,

при секретарі Русецької Г.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Волошина Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду
міста Авдіївка із застосуванням
технічних засобів “Оберіг” адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської ради про
визнання дій неправомірними та забов”язання здійснити перерахунок та виплату
належних сум на оздоровлення, суд,-

В
С Т А Н О В И В:

Позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача недоплаченої
допомоги на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 та 2008 роки у сумі 7311,60
гривень. Посилався на те, що він є інвалідом 3 групи по захворюванню, що
пов”язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильскій АЄС, а також є
учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильскій АЄС і відповідно до ст.48 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи” має право на щорічну
допомогу на оздоровлення, як особа, що відноситься до 2 категорії громадян у
розмірі п”яти мінімальних заробітних
плат, а як інвалід 3 групи у розмірі
чотирьої мінімальних заробітних плат, що загалом за 2004,2005, 2007-2008
роки з урахуванням отриманих коштів має
становити - 7311,60 гривень. Відповідач, незважаючи на вимоги закону, сплатив
йому компенсацію на оздоровлення за аналогічний період у розмірір 253,40
гривень.

З цього приводу
він звернувся до відповідача з вимогою здійснити перерахунок щорічної допомоги
на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій
АЄС і відповідно до ст.48 Закону України “Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” як особі, що відноситься до 2 категорії
громадян у розмірі п”яти мінімальних
заробітних плат. Однак відповідач у
супереч вимогам спеціального закону відмовив йому у перерахунку та виплаті
допомоги на оздоровлення. З цих підстав просив визнати неправомірними дії
управління по відмові у перерахунку та виплаті передбачених спеціальним законом
сум на оздоровлення та забов”язати відповідача здійснити відповідний
перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2004,2005,2007 роки як особі, що відноситься до 2 категорії
громадян, а за 2008 рік, як інваліду третьої групи відповідно до вимог Закону України “Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” та виплатити на його
користь 7311,60 гривень, а також
забов”язати у наступному виплачувати зазначену допомогу відповідно до
спеціального Закону.

В судовому
засіданні позивач вимоги позовної заяви уточнив, просив суд забов”язати
відповідача здійснити перерахунок та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення як
учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильскій АЄС як особі, що відноситься до 2 категорії громадян у розмірі п”яти мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи”.

Представник
відповідача Волошин Є.В., діючий на підставі довіренності, вимоги позовної
заяви не визнав. Зазначив, що розмір
соціальних витрат, які
здійснюються за рахунок державного бюджету визначаються тільки постановами
Кабінету Міністрів України. Так,
постановою Кабінета Міністрів
України від 26 липня 1996 року №
836 визначений розмір щорічної допомоги
на оздоровлення для осіб, що відносяться
до другої категорії у розмірі 26,70 грн. Відповідно до вимог якої і були
сплачені позивачу зазначені суми за 2004
та 2005р. У наступному суми були збільшені та у 2007 році і 2008 роках
виплачені у розмірах по 100 гривень. Оскільки позивачу у повному обсязі
сплачені суми на оздоровлення у позові просив відмовити. Крім цього, просив
відмовити у позові на підставі
ст.100 КАС України та у зв”язку з тим, що відсутній механізм перерахунку виплат
на оздоровлення відповідно до вимог Закону України “Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи”.

Суд заслухавши
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступне.

Позивач є інвалідом 3 групи, а також є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЄС і відноситься до 2 категорії
осіб, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченнями серії НОМЕР_1 та довідкою
МСЕ, з цих підстав перебуває на обліку в УПСЗН Авдіївської міської ради і користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Маючи вказаний
статус позивач згідно до ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” від
28.01.1991 року з наступними змінами та доповненнями має право на отримання виплати на
оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат.

На час розгляду
справи позивачеві сплачена одиноразова допомога на оздоровлення за
2004,2005,2007,2008 роки у розмірі 253,40 гривень:

2004 рік - 26,70
грн. сплачено 18.04.2005 р.

2005 рік- 26,70 грн. сплачено 24.06.2005 р.

2007 рік - 100 грн.сплачено 20.07.2007 р.

2008 рік - 100 грн. сплачено 24.11.2008 р.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, в тому числі, органів державної влади.

Статтєю 19 Конституції України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Коституцією та
законами України.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право
на безпечне для життя та здоров'я довкілля та відшкодування завданної
порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема,
соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтєю 63 Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок Державного
бюджету України.

Відповідно до ст.48 спеціального Закону щорічна допомога
на оздоровлення сплачується органами соціального захисту населення за місцем
проживання громадянина.

Зміни, що внесені до ст.48 зазначеного вище Закону п.28
розділу розділу 11 Закону України “Про
державний бюджет України на 2008 рік та про внесення до деяких
законодавчих актів України” відповідно до Рішення Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року визнані
неконституційними.

Постановою КМ України від 04.03.2002 року №256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів
місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього
покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Суд вважає необгрунтованим застосування відповідачем при
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення розміру виплат, встановлених
Постановою КМ України від 26.07.1996 року №836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та з 2005 року Постановою
КМ України від 12.07.2005 року №562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтєю 48 Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам, зокрема учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС 2
категорії - п'ять мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч вимогам спеціального Закону, зазначеними
Постановами КМ України встановлені конкретні розміри допомоги на оздоровлення в
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні
визнається та діє принцип верховенства права.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до п.2 Указу Президента України
“Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно
преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню норми ст.48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильскої катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2004,2005,2007,2008 роки, а не вказані
Постанови КМ України.

На підставі наведеного дії відповідача в частині відмови
у перерахунку та виплаті позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірах відповідно до ст.48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильскої катастрофи” - є
неправомірними.

Статтєю 89 Закона України “Про Державний бюджет України
на 2004 рік” передбачена мінімальна заробітна плата з 01.01.2004р. - 205 грн, з
01.09.2004р. у розмірі 237 грн.

Статтєю 83 Закона України “Про Державний бюджет України
на 2005 рік” передбачена мінімальна заробітна плата з 01.01.2005р. - 262 грн, з
01.04.2005р. у розмірі 290 грн, з 01.07.2005р. - 310 грн, з 01.09.2005р. -
332 грн.

Згідно зі ст.76 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік” розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2007 року
становив 400 грн, з 01.04.2007р. - 420 грн., з 01.07.2007р. - 440 грн, з
01.10.2007р. - 460 грн. на місяць.

Згідно до ст.59
Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України” з
1 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати встановлений - 515 грн.,
з 1 квітня 2008 року- 525 грн.з 1 жовтня 2008 року 545 грн., з 1 грудня 2008
року 605 грн на місяць

Оскільки розмір мінімальної зарплати визначається на
момент виплати, тому підлягає перерахунку та виплаті на користь позивача
недоплачена сума компенсації за період
2004,2005, 2007 2008 роки у наступному розмірі:

у 2004 році: 290 грн.х 5 = 1450 грн. грн., з яких виплачено 26,70 грн.
(виплата компенсації за 2004 рік здійснювалася 18.04.2005р коли розмір
мінімальної зарплати становив 290 грн./місяць)

у 2005 році: 290
грн.х 5 = 1450 грн., з яких виплачено 26.70 грн. (виплата
компенсації за 2005 рік здійснювалася 24.06.2005 коли розмір мінімальної
зарплати становив 290 грн./місяць)

у 2007 році: 440 грн. х 5 = 2200
грн, з яких виплачено 100 грн.(виплата компенсації за 2007 рік
здійснювалася 20.07..2007 року, коли розмір мінімальної зарплати становив 440
грн./місяць

у 2008 році 545
грн. х 5 = 2725 грн. з яких виплачено
100 грн виплата здійснювалася 24.11.2008 року

Таким чином
підлягало до сплати: 1450 грн.+1450 грн.+2200 грн + 2725 грн. = 7825,00 грн.

Фактично
сплачено: 253,40 гривень.

Недоплачена сума
за 2004,2005,2007,2008 роки: становить
7571,60 гривень ( 7825,00грн. - 253,40
грн. ).

Недоплачені кошти на оздоровлення у сумі 7571,60 гривень підлягають виплаті на користь позивача саме Управлінням праці та соціального захисту
населення Авдіївської міської ради на підставі ч.5 ст.48 Закону України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи”.

Оскільки суд
дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині визнання дій неправомірними є
законними та обгрунтованими та задовольнив їх, тому похідні вимоги стосовно
забов”язання відповідача здійснити відповідний перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004,2005,2007,2008 роки як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильскій АЄС та особі віднесеної до 2 категорії , відповідно до вимог Закону України “Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” є також законними та обгрунтованими та підлягають задоволенню і виплаті
відповідачем на користь позивача у
сумі 7571,60 гривень.

Оскільки
позивачем допущені певні помилки при розрахунку заборгованості стосовно
визначення мінімального розміру заробітної плати що мала визначатися саме на
час виплати, а також зазначена кратність виплат як інваліду 3 групи, в той час
як позивач має право на виплати у 5-ти кратному розмірі мінімальної заробітної
плати як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильскій АЄС, тому суд вийшов за межі
позовних вимог з метою повного захисту порушених прав на підставі п.2ст.11 КАС
України.

В частині
позовних вимог до УПСЗН про забов”язання у подальшому здійснювати виплати
відповідно до вимог спеціального закону задоволенню не підлягають, оскільки вимоги
на майбутнє не засновані на законі.

Суд не приймає
до уваги доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності, вважає їх
незаконними, оскільки відповідно до
ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або
смертю.Інші доводі представника відповідача стосовно невизнання позову у тому
числі і посилання на відсутність механізму перерахунку виплат на оздоровлення
відповідно до вимог спеціального закону не впливають на висновки суду і не
приймаються судом до уваги.

На підставі ст.8,19,50 Конституції України, ст. 48,
63 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи”,
ст.89 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, ст.83 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2005 рік”, ст.76 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, ст.59 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України” ст.268 ЦК України, керуючись ст. 2, 9, 11, 69-71, 94, 159-163, 167
Кодекса адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської
міської ради про визнання дій неправомірними та забов”язання здійснити
нарахування та виплати одноразової щорічної допомоги за 2004,2005,2007 -2008
роки - задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення Авдіївської міської ради щодо відмови
ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку
щорічної допомоги на оздоровлення за 2004, 2005, 2007, 2008 роки відповідно до положень ст.48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громад, які постраждали внаслідок Чорнобильскої
катастрофи” як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильскій АЄС, особі, що відноситься до 2 категорії
громадян.

Забов”язати Управління праці та
соціального захисту населення Авдіївської міської ради здійснити нарахування та
виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2004,2005,2007 та 2008
роки у сумі 7571,60 гривень.

В іншій
частині позову ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Авдіївської міської ради -відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження та апеляційної скарги, які подаються до апеляційного суду Донецької
області через Авдіївський міський суд.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається
протягом десяти днів з дня складення
постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст
постанови виготовлений 9 грудня 2008
року.

Суддя: