Справа № 2а-11060/08
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2008-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2008 року, м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: П'янової Я.В.

При секретарі: Нікітіної О.В.

За участю представників сторін:

позивача: не прибув.

відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду позовну
заяву ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України у Куп'янському районі
Харківської області про поновлення пропущеного строку та зобов'язання вчинити
певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного
суду з позовною заявою, в якій просить суд відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з
01.01.2006 р. по 31.12.2007 р. Зобов'язати Управління пенсійного фонду України
в Куп'янському районі Харківської області нарахувати на її користь недоплачену їй
як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006 р. - 2007 р. в
сумі 2733,30 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на
те, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2007 року має
право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру
пенсії за віком.

Відповідач всупереч Рішенню Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо
зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не здійснив
нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи
був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд
справи без його участі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, час та місце
розгляду справи повідомлявся повісткою з поштовим повідомленням, яке
знаходиться в матеріалах справи, також надав до канцелярії суду заперечення на
позов.

Згідно з ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є
належно повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Відповідач про
причини нез'явлення суд не повідомив, клопотань не надав, правом участі у
судовому засіданні не скористався.

Суд вирішив можливим розглянути
справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач в запереченні на позов,
просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів
зазначив, що Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року
№бп/2007 було визнано таким, що не відповідають Конституції України положення
п. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким
було припинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням ст. 111 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», яка передбачала, що в 2007 році підвищення пенсій або
щомісячного грошового утримання, яке виплачується замість пенсії, згідно зі ст.
6 «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам які є інвалідами,
окрім тих на яких розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», в розмірі 50 відсотків від розміру
надбавки, встановленої для учасників війни.

Стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачає
державну соціальну допомогу дітей війни, яка виплачується замість пенсій,
підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету України.

Відповідач зазначив, що відповідно до п.2 Положення «Про Пенсійний Фонд
України», затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2007 року
№121/2001 Пенсійний Фонд України у своїй діяльності керується Конституцією і
законами України, актами Президента України та цим Положенням.

Пункт 9 Положення «Про Пенсійний Фонд України» передбачає вичерпний перелік
напрямків використання коштів ПФУ, які використовуються виключно за
призначенням і вилученню не підлягають.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом
встановлено наступне.

Позивач має статус «Дитини війни», що також
підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 від 17.11.1990 року.

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” має право на отримання
державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Із заперечень УПФУ в Куп'янському районі Харківської
області, встановлено, що відповідач не здійснює позивачу зазначених виплат,
посилаючись на відсутність у нього коштів та на невизначеність розрахункової
величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку підвищень до пенсії
категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених
доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення
позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7
Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України
„Про Державний бюджет на 2006 рік” від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного
Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України
„Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від
19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону
України „Про Державний бюджет на 2006 рік” було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” у 2006 році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету.

Проте,
у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” запроваджені не були.

Закони
України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від 20.12.2005 року та „Про внесення
змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від 19.01.2006 року
неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було
підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, оскільки до 15.03.2006
року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „Про
Державний бюджет на 2006 рік” від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до
Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік ” від 19.01.2006 року, суд
виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади -
Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в
застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового
регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії
норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини
рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією)
зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить
пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.
Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено
самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі
раніше”.

Виходячи із системного аналізу наведених норм
законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог
позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по
справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не
мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до
15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб,
тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону
України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх такими, що
підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було
зупинено.

Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 р. за №6-рп2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч.
1 ст. 66, п.п. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст.
ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.
Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та
дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України УПФУ в Куп'янському районі
Харківської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” з
09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України
рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про
Державний бюджет України”, ця норма втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”,
нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні
права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу адміністративного
судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної
справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи відповідача, в частині
неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які
мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів стосовно відсутності
підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не
заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, не має.

З огляду на викладене, суд вважає
необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28
зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної
гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати
до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”.

Крім того, безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної
влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною
нормою Закону.

Суд також вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо не
визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено
обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус
дитини війни.

Клопотання відповідача щодо заміни Управління Пенсійного фонду України в
Куп'янському районі Харківської області на належного відповідача, на Управління
праці та соціального захисту населення не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України” і здійснює свої
повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в
установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” рішення про
призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” покладено на УПФУ у Куп'янському районі Харківської області, за місцем проживання позивача.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч.3 ст.94
КАС України.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186
Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1до Управління пенсійного фонду України у Куп'янському
районі Харківської області про поновлення пропущеного строку та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в
Куп'янському районі Харківської області.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Куп'янському районі
Харківської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та провести відповідні
виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1витрати зі сплати
судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному
обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної
скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви
про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду набирає законної
сили після закінчення цього строку.

Постанова в повному обсязі виготовлена 05.12.2008 р.

Суддя Я.В. П'янова