Справа № 2а-1190/07
Суддя: Кравчук Т.С.
Дата ухвалення: 2007-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-1190/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 року Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючої - судді Кравчук Т.С. , при секретарі - Лахматовій С. В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту
населення Приморської районної адміністрації Одеської міської ради і Головного
управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення
недоплаченої одноразової щорічної допомоги та відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги
та відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що він є
інвалідом війни 2-ї групи і у відповідності з Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
йому щорічно до п'ятого травня повинна надаватися одноразова грошова допомога у
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Проте починаючи з 2004 року йому,
позивачу, здійснювалися виплати
не в повному обсязі, а саме: в 2004
році недоплата склала 2117, 52
гривні, у 2005 році - 2326, 00 гривень,
у 2006 році - 2470, 00 гривен.

Позивач
вважає, що неправомірними діями
відповідача, який недоплатив йому
одноразову щорічну допомогу у розмірі 6913,
52 гривні, порушено його права
як громадянина та інваліда, оскільки
чинним законодавством не передбачено обмеження виплат з будь-яких підстав. Крім
того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому
причинено моральну шкоду, розмір якої
він визначив у сумі 5000 гривень.

У
судовому засіданні позивач та його представник підтримали адміністративний
позов та просять його задовольнити,
обґрунтовуючи позовні вимоги ст.
13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
згідно якої інвалідам 2-ї групи щорічно до п'ятого травня надається
одноразова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, та
ст. 22 Конституції України,
згідно з якою конституційні права і свободи гарантуються і не можуть
бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Представник
відповідача Управління праці та соціального захисту населення Приморської
районної адміністрації Одеської міської ради позов ОСОБА_1 не визнав,
просить у позові відмовити,
посилаючись на те, що Законом
України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженим Постановою Верховної Ради від
25.12.1998 №367-XIV передбачено, що
порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається
Кабінетом Міністрів України, який, в свою чергу, щорічно у проекті Державного бюджету України
на відповідний рік, передбачає цільові
кошти, необхідні для виплати разової
грошової допомоги ветеранам війни. При цьому у відповідності з положень ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту»
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Представник
Головного управління державного казначейства України в Одеській області, який в процесі розгляду справи був залучений
судом у якості співвідповідача, позов
ОСОБА_1 не визнав, вважає,
що казначейство не є розпорядником коштів Державного бюджету України в
частині виплат допомоги, передбаченої
державним бюджетом, та не може нести
відповідальності за дії та бездіяльності,
що не відносяться до його компетенції.

Проаналізувавши
матеріали справи, пояснення сторін та
їх представників, вимоги чинного
законодавства, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

2

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни 2-ї групи, що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 09.12.2003 року та посвідченням серії НОМЕР_2 від 25.01.2006 року.

Згідно
частини 5 пункту 27 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

На
виконання зазначеного Закону позивачу було виплачено одноразову щорічну
допомогу за 2004 рік - 160 гривень, за
2005 рік - 330 гривень, за 2006 рік -
330 гривень.

Суд не
погоджується з доводами представника відповідача Управління праці та
соціального захисту населення Приморської районної адміністрації, що розмір вищенаведених виплат було
встановлено з урахуванням ст. 44 Закону
України «Про Державний Бюджет України на 2004 рік», ст.
34 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2005 рік» та ст. 30
Закону України «Про Державний Бюджет України на 2006 рік», оскільки ці норми суперечать чинному
законодавству України і фактично обмежують права та пільги інвалідів
війни, які передбачені частиною 5
пункту 27 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Стаття
22 Конституції України забороняє звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод. Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону
«Про«статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни,
передбачені цим Законом, є
недійсними.

Відповідно
до правової позиції Конституційного Суду України (Рішення Конституційного Суду
України №20-рп/2004 від 01.12 2004 року) оскільки для значної кількості
громадян України пільги, компенсації і
гарантії, право на які передбачено
чинним законодавством, є додатком до
основних джерел існування, необхідною
складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня
(стаття 48 Конституції України), який
принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті
46 Конституції України), то звуження
змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін
до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Таким
чином, норми законів, зокрема ст. .44
Закону України «Про Державний Бюджет України на 2004 рік», ст.
34 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2005 рік» та ст. 30
Закону України «Про Державний Бюджет України на 2006 рік», якими обмежуються розміри фактично
виплачених виплат, не є чинними.

При
цьому, визначивши свою правову позицію
Конституційний Суд України зазначив, що
здійснення таких заходів по забезпеченню пільг, компенсацій і гарантій інвалідам війни не
залежить від розміру "їх доходів чи наявності фінансування із
бюджету, а має безумовний характер (п.6
Рішення №20-рп/2004 від 01.12 2004 року).

З огляду
на наведене суд вважає, що позивач
ОСОБА_1 безпідставно недоотримав з
бюджету виплати у вигляді одноразової грошової допомоги, а саме: в 2004 році - 2117, 52 гривні,
у 2005 році - 2326, 00
гривень, у 2006 році - 2470, 00 гривен,
а всього - 6913, 52 гривні.

Щодо
позовних вимог позивач стягнути з відповідача Управління праці та соціального
захисту населення Приморської районної адміністрації Одеської міської ради
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень,
суд виходить з наступного.

У
відповідності з пунктом 15 ст. 2 Бюджетного кодексу України головні
розпорядники бюджетних коштів - це бюджетні установи в особі їх
керівників, які відповідно до статті 22
цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Крім того, згідно пункту 8 ст. 7
Бюджетного кодексу України діє принцип цільового використання бюджетних коштів.

Таким
чином, відповідач Управління праці та
соціального захисту населення Приморської районної адміністрації Одеської
міської ради, як розпорядник державних
коштів, та відповідач Головне
управління державного казначейства України в Одеській області, яке здійснює розрахунково-касове
обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, проводячи виплати позивачу ОСОБА_1 , діяли в межах своєї компетенції та бюджетних
призначень щодо цих виплат.

3

За таких
вищенаведених підстав суд вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_1 про
спричинення йому моральної шкоди відповідачами - Управлінням праці та
соціального захисту населення Приморської районної адміністрації Одеської
міської ради та Головним управлінням державного казначейства України в Одеській
області.

Керуючись ст.
ст. 22, 46, 48
Конституції України, ст. 2, 13,
17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Рішення Конституційного Суду України
№20-рп/2004 від 01.12 2004 року ст. ст. 3,
17, 71 94, 162,
163, 167, 256 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради провести нарахування ОСОБА_1 виплати
одноразової грошової допомоги як інваліду війни у розмірі 6913 (шість тисяч
дев'ятсот тринадцять) гривень 52 копійки.

Зобов'язати
Головне управління державного казначейства України в Одеській області виплатити
ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду війни у розмірі 6913 (шість тисяч дев'ятсот тринадцять)
гривень 52 копійки.

В іншій частині
позову відмовити.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження або апеляційної скарги в порядку,
встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені
ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.