Справа № 2-а-29/08
Суддя: Гапончук В.В.
Дата ухвалення: 2008-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2008 року смт. Любешів
Волинської області

Колегія суддів Любешівського районного суду Волинської
області в складі

головуючого судді

Гапончука В.В.

суддів

Гладіч Н.І.

Труша В.О.

за участю

секретаря судового засідання

Літвинчук І.М.

позивача

ОСОБА_1

представника відповідача - управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі Волинської області

Михайленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.
Любешів Волинської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області,
Державного казначейства України, Міністерства фінансів України та Пенсійного
фонду України про визнання протиправною відмови в доплаті пенсії;

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1.
08.07.2008 року звернулася в суд з позовною заявою до управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі про визнання протиправною відмови в доплаті
пенсії в якій вказує, що належить до категорії громадян, на яку поширюються
соціальні пільги, передбачені Законом України „Про соціальний захист дітей
війни”. Однак вказане підвищення до пенсії вона отримує з 30.07.2007 року в
значно меншому розмірі, ніж це передбачено законом. У зв'язку з тим, що
рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008
року були визнані такими, що не відповідають Конституції України відповідні
положення Законів України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” та “Про
Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих
актів України”, якими була зупинена дія положень чинного законодавства України,
на підставі якого держава зобов'язувалася доплачувати їй щомісяця 30%
мінімальної пенсії за віком, то починаючи з 30.07.2007 року відповідач
зобов'язаний був здійснити їй перерахування пенсії. На підставі викладеного
просила визнати незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі у вигляді невиплати їй пенсії у розмірах, що передбачені
ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” та зобов'язати
відповідача підвищити їй пенсію на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком
починаючи з 30.07.2007 року по даний час та здійснювати подальшу виплату пенсії
у розмірах, передбачених законом.

Ухвалою суду від
21.08.2008 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено
Пенсійний фонд України, Міністерство фінансів України та Державне казначейство
України.

В судовому
засіданні Позивач дала пояснення аналогічні тим, що вказані в позовній заяві
також додавши, що про факт порушення її прав їй стало відомо лише після
висвітлення зазначених подій у пресі у зв'язку з ухваленням відповідного
рішення Конституційним Судом України 09.07.2007 року. Крім того, неодноразово
змінювала та доповнювала свої позовні вимоги в результаті чого просила
відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав,
свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року та визнати
неправомірною відмову відповідача в доплаті їй до пенсії відповідно до ст.6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни”. Також просила зобов'язати
відповідача нарахувати на її користь та виплатити їй, як дитині війни,
щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року по 01.11.2008
року в загальному розмірі 3699 гривень 60 копійок і здійснювати подальшу
виплату надбавки до пенсії в розмірах, передбачених ст.6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” та зобов'язати Державне казначейство України,
Міністерство фінансів України, Пенсійний фонд України перерахувати кошти на
рахунок управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі в розмірі
3699,60 грн. для виплати недоплаченої надбавки до пенсії.

Представник
відповідача - управління Пенсійного фонду України у Маневицькому районі
Михайленко Л.І. позов не визнала та вказала, що реалізація нормативних приписів
і пенсійних програм здійснюється щляхом фінансування пенсійних виплат за
рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду України.
Оскільки фінансування виплат за Законом України “Про соціальний захист дітей
війни” проводиться із державного бюджету України, то, відповідно, відсутні
підстави для задоволення позову. Крім того зазначила, що відсутній механізм реалізації
положень ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, оскільки
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч.1 ст.28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Також пояснила,
що виплата надбавки з 22.05.2008 року проводиться відповідно до п.8 постанови
КМУ №530 від 28.05.2008 року “Деякі питання соціального захисту окремих
категорій громадян”. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники
Пенсійного фонду України, Міністерства фінансів України та Державного
казначейства України в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник
відповідача - Державного казначейства України подав суду письмові пояснення на
позовну заяву в яких вказує, що Державне казначейство України не є головним
розпорядником бюджетних коштів, не здійснює заходи, спрямовані на погашення
заборгованості органів держаної влади, а також вказує, що рахунки Пенсійного
фонду України та його структурних підрозділів не обслуговує. Зазначає, що
функція Державного казначейства України щодо перерахування коштів Пенсійному
фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищення до пенсій була виконана
у повному обсязі. Крім того в разі недостатності виділених з Державного бюджету
України коштів по бюджетних програмах, пов'язаних з розмежуванням джерел
виплати пенсій між Державним бюджетом України та Пенсійним фондом України,
пенсії, визначені законодавством для відповідних категорій громадян,
виплачуються у повному обсязі за рахунок власних надходжень Пенсійного фонду
України. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог до Державного
казначейства України в повному обсязі та розгляд справи проводити без участі
представника Державного казначейства України.

На адресу
Любешівського районного суду надійшли заперечення на позов від представника
відповідача - Пенсійного фонду України згідно яких вказується, що оскільки
позивач не звертався до Пенсійного фонду України то, відповідно, останній не
порушував прав Позивача. Крім того зазначили, що вимоги позивача відносно
виплати надбавки згідно ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”
за період з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року не підлягають до задоволення,
оскільки в зазначений період діяли норми п.12 ст.71 Закону України “Про
державний бюджет України на 2007 рік”. Щодо виплат надбавки за періоди з
09.07.2007 року по 01.01.2008 року вказують про відсутність механізму реалізації
положень ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, оскільки
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч.1 ст.28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. У період з
01.01.2008 року по 22.05.2008 року Позивачеві проводилися виплати на підставі
п.41 розділу ІІ Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України”. Виплата надбавки з
22.05.2008 року проводиться відповідно до п.8 постанови КМУ №530 від 28.05.2008
року “Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян”. На
підставі викладеного та вказуючи на пропущення строку звернення до адміністративного
суду просять відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, а розгляд справи проводити
без участі представника Пенсійного фонду України.

Представником
відповідача - Міністерства фінансів України були надіслані на адресу суду
письмові заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 В даних запереченнях
вказується, що Міністерство фінансів України не здійснює виплат державної
соціальної допомоги, передбачених Законом України “Про соціальний захист дітей
війни”, а тому позовні вимоги позивача до Мінфіну не грунтуються на нормах
чинного законодавства і задоволенню не підлягають. Також, зазначають, що
законодавством врегульовані правовідносини щодо виплат передбачених Законом
України “Про соціальний захист дітей війни”, та врахувавши те, що позивач
отримував відповідні виплати в розмірах встановлених законами України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік” та “Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, а також те, що
права позивача не порушені вказують, що позовні вимоги є безпідставними і
задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, просять в позові до
Міністерства фінансів України відмовити, а справу розглянути без участі
представника даного відповідача.

На підставі ч.4
ст.128 КАС України колегія суддів вирішує справу на підставі наявних у справі
доказів.

Заслухавши
пояснення Позивача, представника управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської області та дослідивши представленні по справі
докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до
часткового задоволення.

Судом
встановлено, що Позивач є дитиною війни, як це визначено абз.1 п.1 ст.1 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни”, про що свідчить відмітка в її
пенсійному посвідченні.

За змістом ст.6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни” дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищується
на 30 відсотків
мінімальної пенсії за
віком.

В ч.2 ст.99 КАС
України зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1.
звернулася до суду за захистом своїх прав 08.07.2008 року, внаслідок чого за
наполяганням представників відповідачів до її вимог застосовується річний строк
для звернення до адміністративного суду. Вимога Позивача про відновлення
пропущеного строку для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів
до 08.07.2007 року не підлягає до задоволення, оскільки причини, вказані
ОСОБА_1. не є поважними.

Згідно п.12
статті 71 та ст.111 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”
було встановлено, що на 2007 рік зупиняється дія положення ст. 6 Закону України
“Про соціальний захист дітей війни” з урахуванням статті 111 Закону України
“Про Державний бюджет України на 2007 рік”, де зазначено, що у 2007 році
підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни” виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”), у розмірі 50 відсотків від
розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Проте, рішенням
Конституційного Суду України №6-рп від 9 липня 2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції (є неконституційними) положення п.12 статті 71 та
ст.111 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 9.07.2007 року дійшов висновку,
що зупинення законом про Державний
бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій
і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого
(додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України,
не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8,
частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України.

Згідно п.41
розділу ІІ Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України” стаття 6 Закону України
“Про соціальний захист дітей війни” була викладена в редакції, що дітям війни
до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до п.2 розділу ІІІ
вказаного закону розділ ІІ набирає чинності з 01.01.2008 року.

Але Рішенням
Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано
такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) положення п.41
розділу ІІ Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України”.

Відповідно до
ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням
Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Пунктом 8 постанови
КМ України від 28.05.2008 року №530 “Деякі питання соціального захисту окремих
категорій громадян” установлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1
гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Як зазначено в
ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
В зв'язку з чим суд вважає, що при визначенні Позивачу розміру підвищення до
пенсії з 22.05.2008 року слід застосувати ст.6 Закону України “Про соціальний
захист дітей війни”, а не п.8 постанови КМ України від 28.05.2008 року №530
“Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян”.

Пенсійний фонд
України діє на підставі Положення “Про Пенсійний фонд України”, здійснює свої
повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в
установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” рішення про
призначення та перерахунок пенсій приймається районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням
Пенсійного фонду України за місцем проживання ОСОБА_1 є управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі Волинської області. Враховуючи вищевикладене, суд
вважає управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської
області належним відповідачем по даній справі.

Саме тому суд
приходить до висновку про необхідність зобов'язати управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі Волинської області здійснити відповідні
нарахування та підвищити ОСОБА_1 пенсію на 30% мінімальної пенсії за віком, як
це передбачено ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”,
починаючи з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року (включно), та виплатити
заборговані кошти за вказаний період на її користь з урахуванням проведених
виплат, а також починаючи з 22 травня 2008 року і вподальшому здійснювати
виплату пенсії у розмірах передбачених законом.

Щодо
розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати
підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до
ч.1 ст.28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” у 2007 році мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі, прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом. При цьому, ч.3 ст.28 цього ж Закону
передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною
першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Однак,
враховуючи той факт, що Закон України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір
мінімальної пенсії за віком, та, зважаючи на позицію Європейського Суду з прав
людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного
нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян,
закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання
містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії
(Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), суд
вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” для розрахунку зазначеного
підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії
за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як
розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії,
передбаченої Законом України “Про соціальний захист дітей війни”, оскільки цей
Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до
пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не
суперечить вимогам ч.3 ст.28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”.

Доводи
Відповідачів про відсутність механізму реалізації ст.6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” не можуть бути підставою для невиконання вимог
зазначеного Закону.

Крім того, позов
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно зі ст.8
Конституції України, Конституція має найвищу юридичну силу, закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Відповідно до
ст.22 Конституції України конституційні права
і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Як зазначено в
ч.2 ст.3 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.8
Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Не беруться до
уваги і заперечення відповідачів про відсутність бюджетних асигнувань для
задоволення вимог позивача, оскільки доказів про відсутність асигнувань суду не
надано, але й за умови наявності таких доказів, невиконання чи
неналежне виконання законів
про виплати через
відсутність грошей для
виплати не є
підставою для виправдання
дискримінуючої недоплати державної
соціальної підтримки дітям
війни.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги
дитині війни у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню,
оскільки зазначена допомога не була їй нарахована, а суд не може перебирати на
себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії, покладену
законодавством на відповідний орган.

Відповідно до
вимог ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково,
судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог.

На підставі
вищевикладеного та керуючись ст.ст.64, 152 Конституції України, ст.ст.1, 3, 6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, ч.1 ст.28 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, ст.62 Закону України
“Про Державний бюджет України на 2007 рік”, п.41 розд. ІІ Законом України “Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України”, Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп від
9 липня 2007 року та №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, ст.ст. 8, 10, 11, 12,
17, 69, 94, 158, 160-163, 167, 170, 186 КАС України, суд

П О С
Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області,
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України та Пенсійного
фонду України про визнання протиправною відмови в доплаті пенсії задовольнити
частково.

Визнати
незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Маневицькому
районі Волинської області у вигляді невиплати пенсії ОСОБА_1 у розмірах, що
передбачені ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”.

Зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області
здійснити відповідні нарахування та підвищити ОСОБА_1 пенсію на 30% мінімальної
пенсії за віком, як це передбачено ст.6 Закону України “Про соціальний захист
дітей війни”, починаючи з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року, та
виплатити заборговані кошти за вказаний період на її користь з урахуванням
проведених виплат, а також починаючи з 22 травня 2008 року і вподальшому
здійснювати виплату пенсії у розмірах передбачених законом.

В іншій частині
позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з
Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору
у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
20 денний строк, встановлений Кодексом, постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку.

На постанову
може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через
Любешівський районний суд Волинської області. Апеляційна скарга на дану
постанову суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження постанови суду. Крім цього, апеляційна скарга на дану
постанову може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
В.В. Гапончук

СУДДІ: /підпис/ Н.І. Гладіч

/підпис/ В.О. Труш

З оригіналом вірно.

СУДДЯ ЛЮБЕШІВСЬКОГО

РАЙОННОГО СУДУ
В.В. Гапончук