Справа № 2а-904/08
Суддя: Балюкова К.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У|в,біля| К Р А Ї Н А
Ленінський районний| суд міста Севастополя
Справа № 2а-904/08 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

21 листопада 2008
р. Ленінський районний суд м. Севастополя

у складі: головуючого - судді Балюкової К.Г.

при секретарі - Усатій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в м.Севастополі адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Севастополя про визнання дій неправомірними,
зобов'язання здійснити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, вказуючи на
те, що він має статус дитини війни і має
право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком. Законом України „Про державний
бюджет України на 2007 рік” п.12 ст. 71 було призупинено дію ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” в частині виплати щомісячної
доплати до пенсії. 09 липня 2007 року рішенням Конституційного Суду України №
6-рп-2007 (справа № 1-29/2007) було визнано положення п.12 ст. 71 Закону
України „Про державний бюджет України на 2007 рік” неконституційним. Таким
чином, починаючи з 09 липня 2007 року відповідач зобов'язаний був здійснити
перерахування пенсії, тобто привести у відповідність з рішенням Конституційного
Суду України розмір виплати йому пенсій. Але відповідач ігнорує зазначене
рішення Конституційного Суду України, що порушує конституційні права і свободи
позивача, позбавляє його законного права на отримання перерахованих пенсій.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати неправомірною
бездіяльність відповідача щодо не проведенні перерахунку йому пенсійних виплат
з врахуванням надбавки як дитині війни та зобов'язати відповідача перерахувати
та виплатити на його користь невиплачену йому як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки та нарахувати та зобов'язати відповідача
перерахувати та виплатити йому недоплачену частину вказаної допомоги за 2008
рік, оскільки її виплату у розмірі лише 10% позивач також вважає неправомірною,
посилаючись на незаконне звуження його прав новими нормами, що є неприпустимим.

В судовому засіданні
позивач та його представник підтримали заявлені у позовній заяві вимоги в
повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на їх
задоволенні. Уточнили їх формулювання, просивши здійснити перерахунок та
виплатити суми надбавки.

Представник Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі
м.Севастополя вимоги позову не визнала, надавши письмові заперечення на позов,
яки долучені до матеріалів справи, згідно якого вважала позов необґрунтованим,
просила в його задоволенні відмовити. Крім того, просила застосувати до
заявлених у позові вимог строк давності на звернення до суду із позовом,
передбачений ст.99 КАС України.

Суд, вислухавши
пояснення позивача, його представника, представника Управління Пенсійного фонду
України у Ленінському районі м.Севастополя, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Законом України „Про соціальний захист дітей війни” №
2195-1 від 18.11.2004 року встановлено правовий статус дітей війни і визначено
основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом
надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що дітям війни
пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. При
цьому ст. 3 цього ж Закону передбачено, що державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими
нормативно-правовими актами.

Cудом встановлено, що позивач є
пенсіонером, йому призначена пенсія за віком, він відносяться до категорії -
"діти війни", про що в його пенсійному посвідченні є відповідна
відмітка (а.с.4). В зв'язку з цим, на позивача поширюється дія ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" і він має право на
підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 12 ст. 71 Закону України
"Про державний бюджет України на 2007 рік" зупинено на 2007 рік дію
ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з
урахуванням ст. 111 цього ж Закону за якою підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім
тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру
надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України №
6-рп-2007 від 09.07.2007 року у справі № 1-29/2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі положення Закону
України "Про державний бюджет України на 2007 рік", в тому числі і п.
12 ст. 71, яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6
Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з
урахуванням ст. 111 цього ж Закону. Рішення Конституційного Суду України у цій
справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідне рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при
прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищевикладене, посилання
представника відповідача в запереченнях на положення статті 71 та 111 Закону
України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, які зупинили дію статті 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни» суд
вважає неспроможними.

З огляду на
правову позицію Європейського суду з прав людини та положення частини 1 статті
58 Конституції України реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час
виникнення спірних відносин нормативно-правових актах національного
законодавства, не може бути постановлена у залежність від бюджетних
асигнувань, тому посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на
причину
невиконання, не повинні прийматися до уваги.

Частиною 1
статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” мінімальний розмір пенсій за віком за наявності у
чоловіків 25 років, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеному законом. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність,
згідно статті 62 Закону України „Про державний бюджет України на
2007 р.” встановлений з 1 січня -380гр., з 1 квітня -406гр., з 1 жовтня
-411грн. Таким чином, в даному випадку сума щомісячної соціальної допомоги
складає 369,90 грн. за період з жовтня 2007 року по грудень 2007 року
включно, яка підлягає виплаті відповідачем на користь позивача.

В частині
вимог позову щодо виплати надбавки у 2008 році в неповному обсязі - в розмірі
10% від прожиткового мінімуму, суд приходить до наступного.

Стаття 22 Конституції України забороняє під час прийняття нових законів або
внесення змін до існуючих законів України звужувати обсяг існуючих прав та
свобод людини.

Частиною 2
статті 3 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» законодавцем передбачене, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені
цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Як вже зазначалося в цьому рішенні, в 2007 році Конституційний Суд України
у своєму рішенні 6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнав такими, що не
відповідають Конституції України окремі статті ЗУ «Про державний бюджет на 2007
року», в тому числі пункту 12 статті 71
ЗУ «Про державний бюджет на 2007 рік», яким було призупинено дію статті 6 ЗУ
«Про соціальний захист дітей війни», а в резолютивній частині вказав на його
преюдицію.

КСУ неодноразове було зазначено, що Закони про бюджет не можуть здійснювати
правове регулювання інших спеціальних законів, вносити до них зміни, викладати
статті в іншої редакції, а є по суті фінансовим планом держави. Відсутність
бюджетних асигнувань ні яким образом не може позбавляти прав громадян,
встановлених іншими законами, не може вносити в них виправлення, припиняти їхню
дію та інш.

Така ж правова позиція КСУ міститься в чергове і в рішенні КСУ 10-рп/2008,
яким визнані такими, що не відповідають Конституції України практично 98%
статей Розділу II ЗУ «Про державний бюджет на 2008 рік та внесення змін…», в
тому числі його пункту 41, згідно якого статтю 6
Закону було викладено в іншої редакції.

Статтею 150 Конституції України, тобто основним законом, передбачене, що
рішення КСУ остаточні, оскарженню не підлягають і обов'язкові до застосування
на всій території України.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України не потребують будь-якого
схвалення органами влади.

Не внесення змін у бюджетне законодавство на виконання рішень КСУ ні яким
чином не ставить залежність права особи на конкретні виплати від внесення чи ні
таких змін, бо ст.93 Конституції України передбачає лише право суб'єктів
законодавчої ініціативи, а не їхній обов'язок такі зміни вносити. Тому така
законодавча позиція не може умаляти право на одержання встановлених законом
підвищень до пенсії особам, що мають статус «дітей війни».

Відповідач, керувався Законами про бюджет, їхніми статтями, яких визнано
неконституційними, вони втратили чинність, тому він порушив й ст.19 Конституції
України, діяв не в спосіб, встановлений Конституцією та законами України.

Нараховуючи та сплачуючи підвищення в розмірі лише 10% відповідач мусив
виходити із норми права на момент його виникнення, тобто із розміру 30%
мінімальної пенсії за віком на рівні мінімального прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, а ні 10% від прожиткового мінімуму.

Відповідно до Оглядового
листа Вищого адміністративного суду України від 14.08.2008 № 1406/100/13-08 «Про практику
застосування законодавства з питань
пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)» щодо визначення розміру
мінімальної пенсії за віком зазначене, що за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за
правилами, передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта,
який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду
на викладене Вищий
адміністративний суд України прийшов до висновку, що немає підстав
брати до уваги положень частини
третьої статті 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої норми
за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в
реалізації конституційної гарантії та права особи на отримання
підвищення до пенсії виходячи із розміру у відсотках від мінімальної пенсії за
віком, тому такий розмір визначається на рівні мінімального прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, на
підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність
задоволення вимог позову й за 2008 рік щодо визнання неправомірною
бездіяльності відповідача щодо невиплати надбавки позивачеві як дитині війни у
повному обсязі та необхідності зобов'язання виплатити недоплачену частину
надбавку на користь позивача у повному обсязі.

Відповідно до
ЗУ «Про державний бюджет на 2008 рік» мінімальний прожитковий рівень для осіб, які
втратили працездатність складав та складає: з 01.01.2008-31.03.2008 - 470 грн.,
з 01.04.2008-30.06.2008 - 481 грн., з 01.07.2008-30.09.2008 - 482 грн., з 01.10.2008
- 498 грн.

Таким чином, недоплати (20%) у 2008 році складають:

Січень-березень - щомісяця по 141 грн. (47 х30%), за період -
423 грн - 141 грн. = 282 грн.;

Квітень-червень -
щомісяця по 144 грн. 30 коп. (48,1 х 30%) за період - 432,9 грн. - 144,3 грн. =
288,6 грн.;

Липень - вересень -
щомісяця по 144 грн. 60 коп. (48,2 х 30%) за період - 433,8 грн. - 144,6 грн. =
289,2 грн.;

Жовтень - щомісяця по 149
грн. 40 коп. (49,8 х 30%) за жовтень - 149,4 грн. - 49,8 грн. = 99,6 грн.

Отже, всього за 2008 рік станом по листопад 2008 рік включно сума недоплати складає 1059 грн., яки
згідно позовних вимог підлягають зобов'язанню сплаті відповідачем позивачеві.

Однак, в
задоволенні вимог за період 2006 р. - вересень 2007 р. суд вважає за необхідно
відмовити в зв'язку із пропущеним строку звернення до суду
відповідно до вимог ст. 99 КАС України. Підстав для поновлення строку звернення
до суду відповідно
до вимог ст.102 КАС України судом не встановлено.

Оскільки при зверненні до суду
позивачем були сплачені судові витрати, по результатах розгляду витрати у сумі
6,80 грн. належить відшкодувати позивачеві за рахунок місцевого бюджету
відповідно до ст.. 94 ч.1 КАС України.

На підставі ст.ст. 19, 22, 55, 124, 152 Конституції України, ст.ст.
3, 6, 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-І від 18.11.2004 року, рішення
Конституційного Суду України № 6-рп-2007 від 09.07.2007 року, ЗУ «Про
державний бюджет на 2008 рік…»,ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»керуючись ст.ст.
11,12,71,100,160, 161 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною
бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі
м.Севастополя щодо не проведення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з
врахуванням щомісячної соціальної допомоги, як дитині війни.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Севастополя
здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги, як дитині війни, за
період з жовтня по грудень 2007 р. у розмірі 369 грн. 90 коп. та здійснити
доплату вказаної допомоги за період з січня по листопад 2008 року у розмірі
1059 грн.

В задоволенні решти
вимог адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Відшкодувати ОСОБА_1
судові витрати в сумі 6 грн.80 коп. за рахунок місцевого бюджету м.Севастополя.

Постанова суду може бути оскаржена. Заяву про
апеляційне оскарження може бути подано протягом десяти днів до Ленінського
районного суду м.Севастополя. Апеляційна скарга на постанову суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до
Севастопольського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний
суд м.Севастополя.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження (10 днів).

Суддя
- підпис

Копія вірна:

Суддя Ленінського

районного суду м.
Севастополя
К.Г.Балюкова