Справа № 2-А-473/2007
Суддя: Махлай Л.Д.
Дата ухвалення: 2007-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 2-А-473/ 2007 piк

4 жовтня 2007 року Оболонський
районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Махлай
Л.Д.

при секретарі Москаленко
І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської
районної у м. Києві ради про визнання
дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів на оздоровлення,

встановив:

у вересні 2007
року позивач звернувся до суду з даним позовом.

В обгрунтування позову зазначав, що є інвалідом 3 групи, являється ліквідатором наслідків аварії на
ЧАЕС та має посвідчення першої категорії.

З 2003 року відповідач виплачує допомогу на оздоровлення в
меншому розмірі ніж це передбачено Законом України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» посилаючись на те, що вони виплачують ці суми відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та від
12.07.2005 року № 562.

Так, за 2003 рік
отримав допомогу на оздоровлення у розмірі 21 грн. 50 коп., тоді як за законом мав отримати 820 грн. (205
грн. мінімальна заробітна плата * 4); за 2004 рік отримав 21 грн. 50
коп.3амість 1 048 грн. (262 грн. * 4); за 2005 рік отримав 90 грн. замість 1
328 грн. (3332 грн. * 4); за 2006 рік отримав 90 грн. замість 1 450 грн. (362
грн. 50 коп. *4); за 2007 рік отримав 90 грн. замість 1 760 грн. (440 грн. *4).

Посилаючись на зазначене просив визнати дії відповідача
по неповній виплаті всіх належних сум по допомозі на оздоровлення
неправомірними та стягнути з відповідача різницю між належними сумами до
виплати та реально виплаченими за вищевказані роки 6 093 грн.

У судовому засіданні
позивач та його представник підтримали
позов з підстав викладених в позовній заяві та просили його
задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не
з'явився, у запереченнях на позов
вказав, що позов не визнає, оскільки
ст. 62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» регламентує, що порядок
застосування цього Закону визначається Кабінетом Міністрів України. Ті
суми, які виплачувалися позивачу щорічно
на оздоровлення були передбачені постановами Кабінету Міністрів України № 836
від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року. Той факт, що рішенням Конституційного Суду України
положення п.30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено дію
абзаців 2-7, ч.4 та ч.7 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» не є підставою для задоволення
позову, оскільки закон зворотної діє не
має. Подав заяву, в якій просив слухати
справу без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає,
що позов не підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено,
що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та являється
інвалідом 3 групи.

Відповідач виплачував позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення як інваліду З групи у розмірах встановлених постановою Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 року № 836 за якою сума допомоги складала 21 грн. 50
коп. та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року за якою
сума допомоги складала 90 грн., що
вбачається з листа управління праці від 28.08.2007 року (а.с. 4).

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам 3 групи у розмірі 4-х
мінімальних заробітних плат. При цьому,
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, як це передбачено абзацом 7 ч.4 вищевказаної
статті.

Статтею 1 Закону України «Про встановлення мінімальної
заробітної плати на 2003 рік» від 26.12.2002 року розмір мінімальної заробітної
плати встановлено з 01.01.2003 року - 185 грн.,
а з 01.12.2003 року - 237 грн. Дана норма не містить будь-яких обмежень
щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норми ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи». А навпаки
ст. 2 Закону України «Про
встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік» передбачено обов'язок
кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих норм.

Встановлений у 1996 році постановою Кабінету Міністрів
України розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалого часу не
змінювався, тоді як розмір мінімальної
заробітної плати постійно зростав.

Так, з 01.01.2005
року розмір мінімальної заробітної плати склав 262 грн., з 01.12.2005 року - 282 грн., з 01.07.2006 року - 375 грн., з 31.12.2006 року - 400 грн., з 01.04.2007 року - 420 грн., з 01.07. 2007 року - 440 грн. Закони, на підставі який збільшувався розмір
мінімальної заробітної плати не містили обмежень щодо застосування ст. 48
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а тому виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами виплата щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу повинна виплачуватися в розмірах встановлених
вищезазначеною нормою Закону.

За таких обставин позивачу недоплачено допомогу на
оздоровлення за 2003 рік 718 грн. 50 коп.,
за 2004 рік - 926 грн. 50 коп., за
2005 рік - 958 грн., за 2006 рік - 1410
грн., за 2007 рік -1670 грн., що разом складає 5 683 грн.

Відповідач недоплачує суми допомоги на оздоровлення з
2003 року та у запереченнях проти позову не ставив питання про застосування
строку позовної давності, а тому в
такому випадку за правилами ст. 100 КАС України пропущення строку позовної
давності не може бути підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.
ст. 9, 11,
159, 161 -163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення
Оболонської районної у
м. Києві ради
про визнання дій неправомірними та
стягнення недоплачених коштів
на оздоровлення задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту
населення Оболонської районної у м.
Києві ради щодо недоплати сум на оздоровлення неправомірними.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Оболонської районної у м.
Києві ради на користь ОСОБА_1 недоплачені суми допомоги на оздоровлення
за 2003 - 2007 роки в розмірі 5 683 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, постанова суду
набирає

законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути
подано потягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на
постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду
через Оболонський районний суд м.
Києва протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.