Справа № 2-а-17344
Суддя: Примаченко В.О.
Дата ухвалення: 2008-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого судді
- Примаченка
В.О.

при секретарі
судового засідання - Стешенко О.В.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в місті
Білій Церкві залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного Фонду України в м. Біла Церква про зобов'язання провести
нарахування щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за
2006-2007 роки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у листопаді 2008 року звернувся до суду з вказаним позовом
мотивуючи тим, що відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» вона є дитиною війни та відповідно до ст. 6 зазначеного Закону має
право на виплату щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком. Однак відповідачем така допомога за 2006 - 2007 роки позивачу
не виплачувалась. Посилаючись на Рішення Конституційного Суду України №6-рп від
09.07.2007 року, яким визнано неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007
рік», який призупинив дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни», позивач просить суд зобов'язати відповідача провести нарахування
вказаної соціальної допомоги за 2006-2007 роки 30 % мінімальної пенсії за віком
в сумі 2 733 грн. та відновити пропущений строк для звернення до суду за
захистом порушених прав.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задовольнити його в
повному обсязі, суду пояснив, що відповідач порушує вимоги закону, а саме ,
вимоги ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”, відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість
пенсії, повинна бути підвищена на 30% мінімальної пенсії за віком, яка щорічно
встановлюється законом України „Про державний бюджет України”. Відповідно до
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” від 18.11.2004 року
її пенсійне забезпечення як дитини
війни повинне бути збільшене відповідачем на 30% мінімальної пенсії за віком,
розмір якої встановлюється законами „Про державний бюджет України” кожний рік.
Оскільки Рішенням Конституційного Суду України
№6-рп від 09.07.2007 року статті Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» в цій частині визнані не конституційними, а відповідач
безпідставно не проводить нарахування та виплату цієї допомоги, просить
зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити недоплачені
суми до пенсії за 2006 рік, та за 2007 рік як дитині війни. Просить відновити пропущений строк для звернення до
суду за період з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року, так як вона дізналась про
порушення своїх прав відповідачем прочитавши про це в газеті влітку 2008 року
та позов задовольнити в повному обсязі та зобов'язати відповідача щомісячно
нараховувати до пенсійного забезпечення
30% мінімальної пенсії за віком
згідно розмірів мінімальної пенсії, які встановлюються Законами „Про державний
бюджет України,

Відповідач, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, до
суду не з'явився, надавши письмові заперечення стосовно позову, просить справу
розглянути у його відсутності, а тому
суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів, у відсутність
представника відповідача.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача, які приєднані до
матеріалів справи, відповідач позов не визнає, просить залишити його без
задоволення, зазначивши, що позивач не має права на отримання за рахунок коштів
відповідача названої щомісячної
державної допомоги, так як відповідно до
вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для
визначення пенсій, призначених за названим законом, тобто застосувати названу
норму для розрахунку підвищення пенсії згідно Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» підстав немає. Рішення Конституційного суду України від
09.07.2007 року не може бути реалізоване через відсутність механізму нарахування
та виплати названої допомоги. Тому
вимоги позивачки безпідставні, до
задоволення не підлягають. Крім того, посилаючись на ст. ст. 99, 100 КАС
України просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог,
пред'явлених за 2006 рік, оскільки позивач
пропустив річний строк на звернення до суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, є дитиною війни, отримує пенсійне
забезпечення за віком згідно з Законом України
«Про пенсійне забезпечення» з 12.05.1995 року, що не заперечується
сторонами. Відповідач всупереч вимогам у
2006-2007 роках не проводив нарахування та виплату додаткової щомісячної
державної допомоги позивачу як дитині війни, чим порушується право позивача на
належне пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 року, встановлена державна соціальна підтримка дітей війни у вигляді
щомісячного підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.7 названого Закону фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету і доплату до пенсії здійснює управління пенсійного Фонду
України у м. Біла Церква, яке є відповідачем у справі.

Відповідно до ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності повинен керуватись
Конституцією та законами України, а також Указами Президента України та Постановами
Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів
України.

Відповідно до вимог ст.22 Конституції України забороняється звуження змісту
та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін
до чинних законів.

Відповідно до ст.4 Бюджетного Кодексу України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в
частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього
Кодексу та Закону України «Про державний бюджет України».

Відповідно до ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір
мінімальної пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007
рік» від 19.12.2006 року, яка змінена Законом України від 15.03.2007 року №
749-5, затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність,
тобто пенсіонера з 01.01.2007 року - 380 грн., з 01.04.2007 року - 406 грн., з
01.10.2007 року - 411 грн. Визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується для
осіб, які втратили працездатність,

За таких обставин вимоги позивача в
проведенні перерахунку підвищення до пенсійного забезпечення на 30% мінімальної
пенсії за віком відповідають вимогам Закону, є правомірними.

Відповідно до Конституції України права громадян на соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути обмежені лише в умовах надзвичайного або
воєнного стану, а тому суд вважає, що відповідач, не нараховуючи та не виплачуючи
додаткової пенсії позивачці як дитині війни відповідно до вимог постійно
діючого закону - ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який
має прерогативу в застосуванні при визначенні розміру додаткової соціальної
виплати до пенсії, тобто доплата повинна проводитись в розмірі мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для
непрацездатної особи, якою є позивач, діяв неправомірно.

Норми Конституції України являються нормами прямої дії, підлягають застосуванню
судом при розгляді спорів, які виникли в зв'язку з порушенням прав громадян, а
тому суд вважає, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
було допущено звуження існуючих гарантій
громадян, які є дітьми війни в частині не нарахування згідно з вимогами ст.6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни» додаткової пенсії, а тому
при визначенні розміру доплати позивачу відповідач повинен був керуватись
виключно вимогами ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та виходити з розміру мінімальної пенсії за
віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для непрацездатної особи відповідно до вимог щодо
розмірів прожиткового мінімуму згідно з Законами «Про державний бюджет України»
на відповідний рік, а тому позов у цій частині є обґрунтований.

Крім цього, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року положення п. 12 ст. 71 з
урахуванням ст.111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” в
частині зупинення виплати підвищення до пенсійного забезпечення дітям війни, до
яких відноситься і позивач, визнано неконституційним, що підтверджує, що при нарахуванні підвищення до пенсії позивачу
слід застосовувати вимоги ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни” від 18.04.2004 року, а не положення ст.111 Закону України „Про державний
бюджет України на 2007 рік”.

Таким чином суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що
перерахунок не може бути здійснений в зв'язку з відсутністю порядку підвищення
до пенсійного забезпечення позивача та
відсутністю джерел фінансування, так як
вказане не може обмежувати реалізацію права позивача на соціальний
захист як дитини війни, обмежувати конституційне право громадян на достатній
життєвий рівень, звуження змісту і обсягу цього права шляхом внесення змін до
чинних законів не допускається згідно зі ст.22 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України
та Законами України.

Позивачем у судовому засіданні надані докази на підтвердження своїх
позовних вимог, а саме: поясненнями позивача,
пенсійним посвідченнями позивача
НОМЕР_1 з відміткою про те, що позивач є дитиною війни.

В той же час враховуючи, що відповідач у письмових запереченнях, які
приєднані до справи наполягає на застосуванні до позовних вимог позивачки
наслідків пропущення строків звернення до суду з адміністративним позовом
згідно зі ст.100 КАС України, які можуть бути застосовані згідно з вимогами
названої статті виключно у разі, якщо одна із сторін наполягає на їх
застосуванні, суд вважає, що вимоги позивача про поновлення строків звернення з
адміністративним позовом не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не
надано доказів, що строки були пропущені з поважних причин. Тому у позовних
вимогах в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок додаткової
пенсії за 2006 рік слід відмовити.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню лише за 2007 рік.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 19, 22, 113 Конституції України,
ст.6, 7 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”, ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, ст. ст. 6,9,17,89,100, 158-163,185,186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква провести
перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсійного забезпечення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком в розмірі
згідно з вимогами ст. 62 Закону України «Про держаний бюджет на 2007 рік» починаючи
з 01.01.2007 по 31.12.2007 року.

Від сплати держмита сторони звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного
суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана до суду
протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя В.О.
Примаченко