Справа № 2а-192/07
Суддя: Дрішлюк А.І.
Дата ухвалення: 2007-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а-192/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2007
року місто
Одеса

Малиновський
районний суд м. Одеси у складі

головуючого
судді Дрішлюка А.І., суддів Ярош А.І., Гуревського В.К., при секретарі судового
засідання Куліковой О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі
справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державного комітету України у справах національностей та міграції про визнання
рішення противоправним, зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів
для вирішення питання про надання статусу біженця в Україні, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, та просить визнати рішення
Державного комітету України у справах національностей та міграції № 37 від
19.01.2005 р. протиправним та зобов'язати відповідача прийняти рішення про
оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в
Україні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що зазначеним рішенням
Державного комітету України у справах національностей та міграції йому було
відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу
біженця в України. Проте, позивач, громадянин Афганістану, вважає, що не може
користуватися захистом цієї країни внаслідок обгрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками належності до певної соціальної групи.

Представник
Державного комітету України у справах національностей та міграції, позов не
визнала, вважала, що інформація надана заявником не дає підстав кваліфікувати
його як особу, яка підпадає під дію ст. 1 Закону України „Про біженців".

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, у
задоволенні якого має бути відмовлено з наступних причин. Судом встановлені
такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених сторонами
письмових доказів.

Рішенням
Державного комітету України у справах національностей та міграції № 37 від
19.01.2005 р. за результатами розгляду особової справи позивача відмовлено в
оформленні документів для вирішення питання про надання статусу біженця в
Україні, відповідно до абзацу шостого статті 12 Закону України „Про
біженців", у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу
біженця абзацом другим статті 1 цього Закону.

Аналіз справи
свідчить про те, що позивач, ОСОБА_1, 1975 р.н., громадянин Ісламської держави
Афганістан, за національності таджик, прибув до України 1 травня 2004 року без
документів, нелегально, проте звернувся за наданням притулку в Україні не через
побоювання стати жертвою переслідувань, а у зв'язку з необхідністю отримати
легальну підставу проживання в Україні.

Суд вважає, що у
позивача відсутні ознаки, передбачені ст. 1 Закону України „Про біженців",
відносно якої біженцем визнається особа, яка не є громадянином України і
внаслідок цілком обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства),
належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом
цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Судом
враховується та обставина, що позивач мешкав на території Ірану з 2000 до 2004
року, і покинув його територію тільки після 4 років прибування.

Виходячи з
вищенаведеного, суд прийшов до висновку про очевидну необґрунтованість заяви
позивача про надання статусу біженця в Україні, судом не встановлено підстав
для надання йому статусу біженця.

Згідно ч. 6 ст.
12 Закону України „Про біженців" рішення про відмову в оформленні
документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за
заявами, які є очевидно необгрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови,
передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять
характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає
себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було
відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених
для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо
зазначені умови не змінилися.

Згідно ч. 2 ст.
11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною
заявою, поданою відповідно до цього кодексу, і не може виходити за межі
позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб,
про захист яких вони просять.

Керуючись ст.
ст. 11, 69, 70, 71, 86, 159-203, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства
України, ст. ст. 1, 16 Закону України „Про біженців", ст. 1 А Конвенції
про статус біженців від 28.07.1951 року, Закон України „Про приєднання України
до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців" від
10.01.2002 року, СУД -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах
національностей та міграції про визнання рішення Державного комітету України у
справах національностей та міграції від 19.01.2005 року № 37 неправомірним,
скасування та зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання статусу біженця - відмовити.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк
з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України -з дня складення в повному обсязі постанови. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ст. 186 КАС України.