Справа № 2-а-146/07
Суддя: Борисова С.П.
Дата ухвалення: 2007-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

Іменем України

23
жовтня 2007 року м. Арциз

Арцизький
районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Борисової С. П., при секретарі Каширній О.Г., за участю представника прокурора Арцизького
району Одеської області Дичко В.А.,
представника Арцизької міської ради Одеської області Русєвої А.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою
прокурора Арцизького району Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до Арци­зької
міської ради Одеської області про поновлення на роботі та оплату праці за час
вимушеного прогулу, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, - Арцизько­го міського
голови ОСОБА_2,

встановив:

Прокурор
Арцизького району, посилаючись на
те, що ОСОБА_1. не може самостійно захи­стити свої права в
суді через малозабезпеченість та інвалідність,
звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1. до Арцизької міської ради, в якому просить поновити на роботі
ОСОБА_1. та провести оплату праці за час
вимушеного прогулу згідно законодавству України про оплату праці, посилаючись на те, що ОСОБА_1.
був прийнятий на роботу до Арцизької міської ради на посаду
спеціаліста-комп'ютерника 04.02.2005 р. та звільнений з цієї ж посади
17.07.2006 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, але рішення про звільнення він вважає
незаконним. ОСОБА_1. мав пере­важне право на залишення на роботі
при його звільненні у зв'язку із змінами в організації вироб­ництва і праці
Арцизької міської ради на підставі п.п. 1,
2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, оскільки на утриманні ОСОБА_1. знаходилась його малолітня дитина, 09.11.2003 р.н., та жінка,
яка знаходи­лась у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею 3-х
років. Крім того, ОСОБА_1. є ін­валідом II групи, інвалідність встановлена безстроково, але Арцизькою міською радою порушені
вимоги ст. 18 Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ, оскільки працевлаштування ОСОБА_1. після його звільнення з роботи, обов'язок створення для нього умов праці з
урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечення інших
соціально-економічних гарантій, які встановлені, зокрема,
ст. 172 КЗпП Укра­їни Арцизькою
міською радою не здійснені. При внесенні змін в штатний розпис Арцизької місь­кої
ради посада спеціаліста-комп'ютерника,
яку обіймав ОСОБА_1. , була
скорочена, однак введе­на нова посада
спеціаліста із благоустрою та озеленення,
тобто фактично скорочення штату пра­цівників Арцизької міської ради не
відбулося. Крім того, були порушені
вимоги ст. 43 КЗпП Укра­їни, оскільки згоди на звільнення ОСОБА_1. профспілковий комітет не надавав.

Також
прокурором було зазначено, що на захист
прав ОСОБА_1. прокуратурою району до Арцизького
районного суду подавався позов в порядку цивільного судочинства, однак рішенням суду від 21.11.2006 р. в задоволені
позову було відмовлено, а ухвалою
апеляційного суду від 14.02.2007 р. зазначене рішення було скасовано та було
роз'яснено, що справу слід розглядати в
порядку адміністративного судочинства.

Крім
того, прокуратурою району було подане
клопотання про поновлення строку звернен­ня до суду, оскільки причини пропуску строку були
поважними, посилаючись на те, що в задово­лені цивільного позову прокурора
Арцизького району в інтересах ОСОБА_1.
про поновлення на роботі, оплату
праці за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди Арцизьким
районним судом рішенням від 21.11.2006 р. було відмовлено у зв'язку з тим, що позивачем пору­шений місячний строк
звернення до суду, встановлений ст.
233 КЗпП України. В подальшому за­значене рішення суду було скасоване на
підставі того, що суду необхідно було
розглядати справу за правилами адміністративного судочинства. 13.04.2007 р. прокуратурою
району був заявлений аналогічний позов,
але в порядку адміністративного судочинства. Прокуратура району
вважає, що

є підстави для поновлення місячного строку для звернення
до суду, оскільки прокуратурі
Арцизь-кого району стало відомо про порушення прав ОСОБА_1. Арцизькою міською радою безпосеред­ньо в день
його звернення до прокуратури, тобто
15.08.2006 р. Разом з тим, ОСОБА_1. є інвалідом II групи та
на час звернення не мав заробітку, мав
на утриманні неповнолітню дитину та тимчасо­ву безробітну дружину, з цих підстав він не міг заплатити
адвокату, спеціалісту в галузі
права, тому не міг звернутися до суду за
поновленням свого порушеного права.

В судовому засіданні ОСОБА_1. позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача Русєва
А.С. позов не визнала, пояснивши,
що посилаючись на п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 42
КЗпП України, прокурор не врахував, що у зв'язку зі змінами в організації вироб­ництва
та праці в міськраді скорочувалася одна єдина штатна одиниця
спеціаліста-комп'ютерника, у зв'язку з
чим переважне право на залишення на роботі не може бути застосоване. ст. 18
ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» регулює вимоги по
працевлаштуванню інвалі­дів, що отримали
травму на виробництві, а ОСОБА_1. приймався на роботу в міськраду вже маю­чи
інвалідність, а в період роботи в
міськраді його права, як інваліда, не порушувались. Крім того, ст.
172 КЗпП України, на яку
посилається прокурор, регулює
застосування праці інвалідів, а не умови
їх звільнення. Рішенням Арцизької міськради № 9-V від
11.04.2006 р. була скорочена оди­ниця спеціаліста-комп'ютерника та введена
одиниця спеціаліста по благоустрою, такі
зміни в шта­тний розпис міськради були внесені у зв'язку зі змінами в
організації виробництва та праці. Про­курор також зазначає на порушення ч.
8 ст.
43 КЗпП України, однак у
відповідності до ч. 9 зазна­ченої статті при первинному розгляді справи в
порядку цивільного судочинства судом згода проф­кому міськради запитувалась, та профком міськради надав згоду на
вивільнення ОСОБА_1. з по­сади
спеціаліста-комп'ютерника. В день вивільнення 17.07.2006 р. ОСОБА_1. був ознайомлений із розпорядженням про його
вивільнення, про що свідчить його
власноручний запис в розпорядженні про це. Виходячи із зазначеного представник
міськради вважає, що права ОСОБА_1.
, як працівни­ка та інваліда, при його вивільненні Арцизькою міськрадою не
були порушені, тому вона просила
відмовити прокурору Арцизького району в задоволенні позову в повному обсязі.

На думку представника
міськради, позов прокурора не підлягає
задоволенню також з тих підстав, що
позов було подано з порушенням встановленого строку звернення до адміністративно­го
суду. Клопотання прокуратури району про поновлення строку слід залишити без
задоволення з тих підстав, що строк
пропущений без поважних причин. Так,
строк на звернення до суду спливав 17.08.2006 p.,
ОСОБА_1. звернувся
до прокуратури 15.08.2006 p., а прокуратура ж звернулася до суду 23.08.2006 р.,
у прокуратури було достатньо часу на звернення до суду в
інтересах ОСОБА_1.
, але строк звернення був порушений.

Третя особа ОСОБА_2. позов прокурора Арцизького району не визнав, просив зали­шити його без задоволення, пояснивши,
що ОСОБА_1. був скорочений з посади
законно у зв'язку із скороченням посади,
а не штату. На п'ять комп'ютерів утримувати комп'ютерника
неможливо, немає сенсу та
раціональності. Протягом двох місяців,
коли він працював із ОСОБА_1. у них не виникали проблеми з
комп'ютерами, уся техніка була нова.
Посада спеціаліста із благоустрою та озеленення почала вводитись ще перед
виборами міських голів та депутатів місцевих рад, необ­хідно було облаштовувати та озеленяти
місто, та це питання підіймали депутати
міськради.

Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, перевіривши матеріали справи, оцінив­ши надані докази, вважає,
що позовна заява прокурора Арцизького району в інтересах ОСОБА_1. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розпорядження
Арцизького міського голови № 19 від 04.02.2005 р. ОСОБА_1. був призначений на посаду
спеціаліста-комп'ютерника другої категорії Арцизької міської ради з 04.02.2005 р.,
ОСОБА_1. був присвоєний
15 ранг 7 категорії посадової особи органу місце­вого самоврядування (а.с. 48).

Згідно рішенню Арцизької міської
ради «Про внесення змін до штатного розпису міської ради» від 11.04.2006 р. №
9-V до штатного розпису міської ради були внесенні
зміни, посада спе­ціаліста-комп'ютерника
міської ради була скорочена та до штатного розпису була внесена посада
спеціаліста по благоустрою та озелененню (а.с.
13).

Як вбачається з листа Арцизької
міської ради за вих.. № 317 від 12.05.2006 р. ОСОБА_1. був повідомлений
про те, що 11.04.2006 р. на сесії
міської ради було прийнято рішення № 9-V про
скорочення посади спеціаліста-комп'ютерника,
у зв'язку з чим він буде звільнений 12.07.2006 р. за ч. 1 ст. 40
КЗпП України. У зв'язку з відсутністю роботи,
що відповідає його спеціальності,
міськ­рада не може запропонувати йому іншу роботу. З того ж листа
вбачається, що ОСОБА_1. був з ним ознайомлений 12.05.2006 р.
(а.с. 46).

На
підставі зазначеного рішення міської ради від 11.04.2006 p. № 9-V «Про
внесення змін до штатного розпису міської ради», а також
ст. 40 КЗпП України, згоди профспілкового комітету

на скорочення посади
спеціаліста-комп'ютерника розпорядженням № 71 від 17.07.2006 р. ОСОБА_1. було звільнено з посади спеціаліста-комп'ютерника з
17.07.2006 р. (а.с. 47). Як вбачається з
того ж розпорядження ОСОБА_1. був з ним
ознайомлений в той же день.

Як вбачається з витягу з протоколу
№ З засідання профспілкового комітету Арцизької мі­ської ради від 26.05.2006 р.
при розгляді питання про скорочення штатної одиниці спеціаліста-комп'ютерика
профспілковий комітет надав свою згоду на скорочення зазначеної одиниці спеціа­ліста-комп'ютерника
(а.с. 11).

Як вбачається з копії позовної
заяви від 23.08.2006 р. (а.с. 51), копії рішення Арцизького районного суду
Одеської області від 21.11.2006 р. (а.с.
19-21), яке було скасоване, та копії ухвали апеляційного суду Одеської
області від 14.02.2007 р. (а.с. 22)
справа про поновлення ОСОБА_1. на роботі
вже розглядалась в порядку цивільного судочинства, але,
як вбачається з копії ухвали апе­ляційного суду Одеської області від
14.02.2007р. (а.с. 22) рішення суду від
21.11.2006 p., яким в позові було відмовлено, було скасоване, а провадження у справі було закрите. Судовою
колегією було роз'яснено позивачам, що
вони можуть звернутися до суду з вимогами у порядку адміністра­тивного
судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 99
КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами. Части­ною другою зазначеної статті встановлений
загальний річний строк звернення до адміністративно­го суду, який,
якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. А частиною третьою тієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та
іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до
адміністративного суду.

Такий інший строк, на думку суду, встановлений
ст. 233 КЗпП України, частина 1 якої пе­редбачає місячний строк
звернення працівника до суду у справах про звільнення з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Тому посилання
представника про­курора на ч. 2 ст. 99 КАС України, яка передбачає річний строк звернення, є безпідставними.

Згідно ч. 1 ст.
100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Однак, ч. 2 зазначеної статті передбачено, що,
якщо суд визнає причину пропущення стро­ку звернення до суду
поважною, адміністративна справа
розглядається і вирішується в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Також можливість поновлення
пропущеного встановленого ст. 233 КЗпП України місячно­го строку
передбачена ст. 234 КЗпП України, але у разі пропуску зазначеного строку з
поважних причин.

Згідно штампу Арцизького районного
суду про одержання адміністративний позов було надано до суду 13.04.2007 р. за
вхідним № 2962, тобто із порушенням
встановленого ст. 233 КЗпП України місячного строку звернення
до суду у справах про звільнення.

Як було вище зазначено
ОСОБА_1. був ознайомлений з
розпорядженням про його звіль­нення в день звільнення, тобто 17.07.2006 p.,
крім того, сторони
в суді визнали той факт, що тру­дова
книжка була надана позивачу в той же день. Тому з огляду на це місячний строк
звернення до суду почав обчислюватися з 17.07.2006 p.,
а останнім днем звернення було 17.08.2006 р.

Як також було вище зазначено та як
вбачається з копії первинної позовної заяви (а.с. 51),
прокурор Арцизького району звернувся до суду з первинним позовом в
порядку цивільного судо­чинства в інтересах ОСОБА_1. 23.08.2006 p.

При досліджені посилань позивачів
на поважність пропущення встановленого строку зве­рнення до суду, суд приходить до висновку про їх
необґрунтованість, у зв'язку з чим суд
не може визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною.

Так, суд вважає,
що причина пропуску строку після 23.08.2006 р. є поважною, оскільки справа розглядалась у суді в порядку
цивільного судочинства, але разом з тим
первинний позов мав бути поданий не пізніше 17.08.2006 р. Ті обставини, що ОСОБА_1. , будучи
неспроможним самостійно подати позов до суду,
а також нічим іншим не підтверджене посилання представника прокурора в
судовому засіданні на те, що прокуратура
у той період на час подання позову була завантажена іншими скаргами, не можуть вказувати на поважність причини
пропуску строку звер­нення, тому як
ОСОБА_1. звернувся до прокуратури району
в межах строку подачі позову, а саме
15.08.2006 р., тому у прокуратури району з огляду на
те, що це спеціалізований орган з
представ­ництва у суді інтересів громадянина,
що неспроможний самостійно захищати свої права, було достатньо часу на звернення до суду.

Таким
чином, з огляду на неповажність причини
пропуску встановленого строку звернен­ня до адміністративного суду, пропущення такого строку у відповідності до
ч. 1 ст.
100 КАС Укра-

є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову прокурора в інтересах ОСОБА_1. з
огляду на те, що представник відповідача
у судовому засіданні наполягав на цьому.

Однак, суд вважає за необхідне з'ясувати всі
обставини справи, беручи до уваги а.4 п.
4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 (із змінами і доповненнями) (далі

Постанова ПВСУ від 06.11.1992 р. №
9), який передбачає, що оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю
вимог, суд з'ясовує не лише причини
пропуску строку, а всі обста­вини
справи, права і обов'язки сторін.

Однак, з'ясовуючи обставини справи, суд прийшов до висновку і про безпідставність
по­силань прокурора на незаконність звільнення ОСОБА_1- з наступних підстав.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40
КЗпП України трудовий договір, укладений
на невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розі­рвані власником
або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату працівників.

Крім того, ст.
42 КЗпП передбачено переважне право на залишення на роботі при вивіль­ненні
працівників при скороченні чисельності чи штату у зв'язку із змінами в
організації виробни­цтва і праці.

Роз'яснюючи п. І ч. 1 ст. 40
КЗпП України ПВСУ у п. 19 зазначеної постанови ПВСУ від 06.11.1992 р. № 9
зазначив, що розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.
1 ст.
40 КЗпП, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробни­цтва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповно­важеним ним
органом законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази щодо
змін в організації виробництва і праці,
про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався ви­вільнюваний працівник переважним право на
залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Аналізуючи вищенаведені матеріали
справи, суд приходить до висновку, що в Арцизькій міськраді дійсно мали місце
зміни в організації виробництва і праці,
і ця обставина підтверджуєть­ся,
зокрема, зазначеним рішенням ради
«Про внесення змін до штатного розпису міської ради» від 11.04.2006 р. № 9-V, яким до штатного розпису були внесені зміни -
посаду спеціаліста-комп'ютерника міської ради було скорочено та було внесено
посаду спеціаліста по благоустрою та озелененню (а.с. ІЗ).

Також матеріалами справи
підтверджується та обставина, що
відповідач не мав можливос­ті перевести позивача ОСОБА_1. з його згоди на іншу роботу в тій же
установі, що підтверджуєть­ся, зокрема,
вищенаведеним листом ради про те,
що у зв'язку з відсутністю праці,
що відповідає спеціальності ОСОБА_1. ,
рада не може запропонувати йому іншу роботу (а.с. 46). Ця обставина також підтверджується
копією типового штатного розпису Арцизької міської ради на 2006 рік (а.с. 57), з
якого вбачається, що посада спеціаліста
2 категорії - комп'ютерника була в наявності лише однієї одиниці. Також із
зазначеного штатного розпису вбачається,
що є інша посада, яка є однорі­дною
посаді позивача ОСОБА_1. , - оператор
комп'ютерного набору.

Але, як роз'яснив в а. 4 п. 19 ПВСУ в постанові
від 06.11.1992 р. № 9, судам слід мати
на увазі, що при проведенні звільнення
власник або уповноважений ним орган вправі в межах одно­рідних професій і посад
провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш
кваліфікованого працівника, посада якого
скорочується, з його згоди на іншу
посаду, звільнивши з неї з цих підстав
менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про
доцільність такої перестановки (перегрупування).

Отже, враховуючи,
що міськрадою не було використане таке право по перестановці пра­цівників
з урахуванням їх кваліфікації, то суд в
цьому випадку не може обговорювати таке питан­ня про її доцільність, оскільки це є правом міськради, а не її обов'язком, і змусити її це зробити суд не в змозі.

Згідно ж ч. 2 ст. 40
КЗпП звільнення з підстав, зазначених у
пункті 1 цієї статті, допуска­ється, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З усього
вищенаведеного суд приходить до висновку,
що позивач ОСОБА_1. підлягав зві­льненню
у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки посада, яку він обіймав, була лише одною та перевести його на іншу
роботу, за його згодою, було неможливо. В такому випадку, коли ОСОБА_1.
підлягав звільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і
праці, то в процесі його працевлаштування
на вакантні посади і робочі місця, не
діють правила про перевагу на залишенні на роботі, встановлені
ст. 42 КЗпП України. Отже ніяких
переваг на

працевлаштування,
на переведення на іншу роботу в разі звільнення за п. 1 ст. 40
КЗпП у такому випадку не встановлено,
тобто переважне право на залишення на роботі не тотожне переважному
праву на працевлаштування на нову посаду. Перше право за більш кваліфікованими
працівниками визнається ст. 42 КЗпП,
друге - ні.

Тому прокурор помилково прийшов до
висновку про те, що ОСОБА_1. мав перевалене право на залишення на роботі
при його звільненні у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці
Арцизької міської ради на підставі п. п. 1, 2
ст. 42 КЗпП України, оскільки з наведених під­став їх в даному
випадку застосовувати неможна.

Також суд вважає, що звільнення ОСОБА_1. за п. 1
ст. 40 КЗпП провадилось з
додержан­ням вимог, передбачених главою
Ш-А КЗпП, зокрема, ст.
492.

Так, міська рада більш ніж за два місяці
персонально попередила ОСОБА_1. про
наступне його вивільнення, також
ОСОБА_1. було попереджено про
відсутність роботи за відповідною спе­ціальністю, що вбачається з листа ради № 317 від
12.05.2006 р. (а.с. 46). Крім того, міська рада також довела до відома Арцизький
центр зайнятості про наступне вивільнення ОСОБА_1. , що
вбачається з листа ради № 321 від 12.05.2006р. (а.с. 52).

Разом з тим, суд вважає,
що при вивільненні ОСОБА_1 Арцизькою міською радою
були порушені вимоги ст. 43 КЗпП щодо розірвання трудового договору з
ініціативи власника або упо­вноваженого ним органу за попередньою згодою
виборного органу первинної профспілкової орга­нізації (профспілкового
представника), оскільки надання згоди
профспілковим комітетом Арцизь­кої міської ради на скорочення штатної одиниці
спеціаліста-комп'ютерника, що вбачається
з копії протоколу № 3 від 26.05.2006 р. (а.с.
54), не можна вважати згодою профспілкового
комітету на звільнення працівника ОСОБА_1.
, хоч він і обіймав зазначену посаду.

Більш того, якщо вважати надання згоди профспілковим
комітетом Арцизької міськради на скорочення штатної одиниці
спеціаліста-комп'ютерника згодою на звільнення ОСОБА_1. ,
то звільнення ОСОБА_1.
відбулося з порушенням вимог ч. 8
ст. 43 КЗпП, яка передбачає, що власник або уповноважений ним орган має
право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання
згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового
представника), оскільки така згода була
надана 26.05.2006 p., а ОСОБА_1. було
звільнено 17.07.2007 p., тобто по спливу більше одного місяця з моменту її
надання.

Однак, така згода на звільнення ОСОБА_1. була надана профспілковим комітетом Арцизь­кої
міської ради в порядку ч. 9 ст. 43 КЗпП при первинному розгляді справи в порядку
цивільного судочинства, що
підтверджується витягом з протоколу № 4 засідання профспілкового комітету
Арцизької міськради від 06.10.2006 p., згідно якому при розгляді запиту Арцизького
районного суду № 2161 від 18.09.2006 р. про надання або не надання згоди на
звільнення з посади ОСОБА_1. , який був
звільнений з посади спеціаліста-комп'ютерника 17.07.2006 р. за п. 1 ст. 40
КЗпП, проф­спілковий комітет вирішив
надати згоду на звільнення ОСОБА_1. з
посади спеціаліста-комп'ютерника (а.с.
50).

Згідно ч. 9 ст. 43
КЗпП, якщо розірвання трудового договору
з працівником проведене вла­сником або уповноваженим ним органом без звернення
до виборного органу первинної профспіл­кової організації (профспілкового
представника), суд зупиняє провадження
по справі, запитує зго­ду виборного
органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і
після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової
організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника
(частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Враховуючи, що питання про надання згоди на звільнення
ОСОБА_1. в порядку ч.9 ст. 43
КЗпП вже розглядалося профспілковим комітетом Арцизької міської ради та цим
комітетом була надана згода на звільнення ОСОБА_1. , то суд
вважає недоцільним знов зупиняти провадження по справі та запитувати таку
згоду.

Отже, аналіз зазначених обставин справи дають суду
підстави вважати, що звільнення
ОСОБА_1. відбулося із дотриманням норм
чинного законодавства.

Також не підлягають прийняттю до
уваги посилання прокурора на те, що
Арцизькою місь­кою радою при звільненні ОСОБА_1. були порушені вимоги ст. 18
Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року №875-ХИ, оскільки, на думку прокурора, вимоги зазначеної статті Арцизькою міськрадою
не були виконані, працевлаштування
ОСОБА_1. після його звільнення з
роботи, обов'язок створення для нього
умов праці з урахуван­ням індивідуальних програм реабілітації і забезпечення
інших соціально-економічних гарантій,
які встановлені, зокрема ст.
172 КЗпП, Арцизькою міськрадою не
здійснені.

Однак, посилання прокурора на зазначену норму закону
є помилковою з наступних під­став.

Так, зазначена стаття Законом України «Про
внесення змін до деяких законів України що­до реалізації інвалідами права на
трудову зайнятість» від 23 лютого 2006 року №3483-IV була ви-

кладена у новій
редакції, згідно частині першій якої
забезпечення прав інвалідів на працевлашту­вання та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи
вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до підприємств,
установ, організацій чи до
державної служ­би зайнятості.

Крім
того, ч. 2 зазначеної статті
передбачено, що підбір робочого місця
здійснюється пере­важно на підприємстві,
де настала інвалідність, з
урахуванням побажань інваліда, наявних у
нього професійних навичок і знань, а
також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Як
вбачається з витягу з акту огляду у МСЕК від 29.04.1998 р. (а.с. 9),
копії посвідчення НОМЕР_1. ОСОБА_1.
є інвалідом дитинства II групи. Таким чином зазначені до­кументи свідчать про
те, що інвалідність ОСОБА_1. була встановлена ще до його прийому на ро­боту
до Арцизької міської ради. Крім того, як
було вище наведено, у зв'язку із змінами
в організа­ції виробництва і праці у Арцизькій міський раді не було іншого
робочого місця, яке б відповідало
спеціальності ОСОБА_1. та наявним у
нього професійним навичкам і знанням.

Згідно
ч. 1 ст.
172 КЗпП у випадках, передбачених
законодавством, на власника або упов­новажений
ним орган покладається обов'язок організувати навчання, перекваліфікацію і праце­влаштування
інвалідів відповідно до медичних рекомендацій,
встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий
тиждень та створити пільгові умови праці.

Суд
вважає, що зазначена ч. 1 ст.
172 КЗпП не зобов'язує безпосередньо власника забезпе­чувати умови для
використання праці інвалідів, а відсилає
до спеціального законодавства, яке по­винне
регулювати відповідні суспільні відносини.

Безумовний
такий обов'язок власника забезпечити відповідно до медичних рекомендацій
перепідготовку і працевлаштування інвалідів,
встановлення пільгових умов і режиму роботи ви­пливає лише із частини
п'ятої ст. 6 Закону України «Про охорону праці» від
14.10.1992 р. № 2694-XII, яка передбачає, що
працівника, який за станом здоров'я
відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою
працівника на таку роботу на термін,
зазначений у медичному висновку,
і у разі потреби встановити скорочений ро­бочий день та організувати
проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до
законодавства.

Отже, суд вважає,
що зазначена стаття Закону, а
також ст. 172 КЗпП регулюють працевла­штування та умови
застосування праці інвалідів відповідно до медичних рекомендацій, а не умови їх звільнення, тому до цього випадку застосовувати їх
положення неможна.

Таким
чином, зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову прокурора
Арцизького району Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до Арцизької міської
ради Одеської області про поновлення на роботі та оплату праці за час
вимушеного прогулу.

Керуючись ст.
ст. 40, 42, 43, 49-2, 232 - 234, 241-1 КЗпП України, ст.
ст. 11, 99, 100, 160 - 163 КАС
України,

постановив:

В
задоволені адміністративного позову прокурора Арцизького району Одеської
області в інтересах ОСОБА_1 до Арцизької міської ради Одеської області про
поновлення на роботі і оплату праці за час вимушеного прогулу, за участю третьої особи, яка не заявляє само­стійних вимог на предмет
спору, - Арцизького міського голови ОСОБА_2, відмовити.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адмі­ністративного
суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
складення її в повному обсязі, тобто з
26.10.2007 p., і поданням
після цього протягом 20 днів апе­ляційної скарги з подачею її копії до
апеляційної інстанції, або в порядку ч.
5 ст.
186 КАС Украї­ни, тобто шляхом
подачі апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оска­рження, але в межах строку, встановленого для подання заяви про
апеляційне оскарження.