Справа № 2а-214/07
Суддя: П"ятничук І.В.
Дата ухвалення: 2007-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-214 2007р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2007р. Святошинськийрайонний
суд м.Києва в складі:

головуючого судді - П»ЯТНИЧУК І. В.,

при секретарі - Квас
О.Я., Кузъменко M.B.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Києві
справу за адміністративним

позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Святошинської районної ради
народних депутатів м.Києва, Солом»янської

районної у м.Києві державної
адміністрації 3-і особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання нечинними розпоряджень органу приватизації Ленінградської
(Святошинської) районної ради народних депутатів м.Києва від 12.05.1994 р. та
органу приватизації Жовтневої ( Солом»янської) районної державної адміністрації
м.Києва від 24.11.1998р. ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. звернулись до суду з адміністративним позовом до
Святошинської районної ради народних депутатів м.Києва, Солом»янської районної
у м.Києві державної адміністрації про визнання нечинними розпоряджень органу
приватизації Ленінградської ( Святошинської ) районної ради народних депутатів
м.Києва від 12.05.1994 р. на підставі якого було видане свідоцтво про право
власності на житлове приміщення - кв.АДРЕСА_1та розпорядження органу
приватизації Жовтневої ( Солом»янської) районної державної адміністрації м.Києва
№2825 від 24.11.1998 р. відповідно до якого було видане свідоцтво про право
власності на житлове приміщення - АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи заявлені в
адміністративному позові вимоги позивачі вказують на те, що з народження і по
теперішній час вони зареєстровані в АДРЕСА_1, однак з 1989 р. постійно
проживають в АДРЕСА_2. На момент вселення в вказану квартиру позивачі були
неповнолітніми (ОСОБА_1. - 1986 р.н., ОСОБА_2. - 1985 р.н.), питання щодо
вселення їх в вказану квартиру було вирішено їх батьками. Вказують, що кв.
АДРЕСА_1є двокімнатною і отримана їх дідом ОСОБА_4. на сім»ю з двох осіб:
ОСОБА_4. та ОСОБА_3. До одержання вказаної квартири вони разом з батьками,
дідом та бабою і тіткою ОСОБА_5. проживали
в АДРЕСА_1, після одержання дідом квартири за усною домовленістю між їх
батьками та ОСОБА_4, ОСОБА_3., ОСОБА_5. в квартиру по АДРЕСА_2 переїхала
проживати їх родина в складі чотирьох осіб, а в квартирі по АДРЕСА_1 залишились
проживати ОСОБА_4, ОСОБА_3., ОСОБА_5. Вказана усна домовленість існувала по
червень 2006 p., тобто з 1989 р. і
по вказаний час, тільки в 2002 р. шлюб між: їх батьками було розірвано і їх батько
в 2005 р. залишив їх місце проживання, а вони разом з їх матір»ю

2

ОСОБА_8 постійно проживають в
АДРЕСА_2, оплачують комунальні послуги, проводять поточні ремонти, відкрито та
безперервно володіють вказаним нерухомим майном. Однак, в червні 2006 р. на їх
адресу надійшла позовна заява ОСОБА_5. про усунення перешкод в користуванні
власністю, з якою вони дізнались, що власником квартири в якій постійно
проживають вони є їх тітка ОСОБА_5., оскільки в порушення вимог чинного
законодавства в 1994 р. дана квартира була приватизована
їх дідом та бабою, які в 2002 р. подарували вказану квартиру ОСОБА_5. Вважають,
що розпорядження органу приватизації Ленінградської ( Святошинської ) районної
ради народних депутатів м.Києва від 12.05.1994 р. на підставі якого було видане
свідоцтво про право власності на житлове приміщення - кв.АДРЕСА_1видане з
численними порушеннями законодавства, оскільки особи на ім»я яких видане
вказане розпорядження та свідоцтво ніколи в вказаній квартирі не проживали, не
брали участь у оплаті комунальних послуг, ремонтах квартири, тобто вказане
приміщення не займали, а крім того надали до органу приватизації відомості які
не відповідали фактичному порядку користування, тому просили визнати вказане
розпорядження нечинним. Щодо розпорядження органу приватизації Жовтневої (
Солом»янської) районної державної адміністрації м.Києва №2825 від 24.11.1998 р.
відповідно до якого було видане свідоцтво про право власності на житлове
приміщення - кв.АДРЕСА_1 то доповнив заявлені ними вимоги адміністративного
позову також; просили визнати і вказане розпорядження нечинним, оскільки
відповідно до нього їм та їх батькам належить на праві власності 66м00 вказаної
квартири, а власником 34М00 частин є ОСОБА_5., однак вказане розпорядження на
підставі якого було видане свідоцтво про право власності оформлене органом
приватизації з численними порушеннями законодавства,
на підставі документів відомості в яких не відповідали фактичному порядку користування
житлом. На час прийняття рішень органами приватизації по вказаним квартирам
позивачі були неповнолітніми та не мали змоги захистити свої порушені права та
інтереси, тому звертаються до суду з вказаним адміністративним позовом зараз,
щодо строку позовної давності стверджують що він ними не порушений, оскільки
про фактичні обставини справи їм стало відомо лише 26.06.2006р.

В судовому
засіданні позивачі та їх представник підтримали заявлені вимоги
адміністративного позову, посилаючись на обставини справи викладені у
адміністративному позові просили заявлені вимоги задовольнити.

Представник
відповідача Святошинської районної ради народних депутатів м.Києва, проти
задоволення вказаного адміністративного позову заперечувала, посилаючись на
його необґрунтованість і безпідставність, а також на ту обставину, що
розпорядження органу приватизації Ленінградської ( Святошинської ) районної
ради народних депутатів м.Києва від 12.05.1994 р. на підставі якого було видане
свідоцтво про право власності на житлове приміщення - кв.АДРЕСА_1видане
відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином
оформлених документів, тому в задоволенні вимог адміністративного позову
просила відмовити.

Представник
відповідача Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації в судове
засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним
чином, надав суду листа в якому просять справу розглянути в їх відсутності, постановивши по справі законне та обґрунтоване
рішення, (а. с. 93 лист).

Третя особа
ОСОБА_7. підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити,
вказувала, що дійсно розпорядження органів приватизації на підставі яких видані
свідоцтва про право власності і на кв.АДРЕСА_1і на кв.АДРЕСА_2 з численними
порушеннями, оформленням документів по квартирі по АДРЕСА_1на підставі яких
було видане вказане розпорядження займався ОСОБА_4., її про дії які вчиняються
не повідомляли, лише дали поставити підпис в документах на приватизацію з якими
вона попередньо не ознайомлювалась, тому дійсно на той час нею не були захищені
законні права та інтереси її неповнолітніх дітей.

Третя особа
ОСОБА_5. яка є представником і третьої особи ОСОБА_3., проти заявлених
вимог даного адміністративного позову
категорично заперечувала,

3

зазначала, що дійсно за спільною згодою її, батьків, та
брата з його дружиною, було вирішено тимчасово дозволити родині брата проживати
в АДРЕСА_2, заперечень зі сторони брата чи його дружини не було, однак після
того як шлюб між братом та його дружиною було розірвано в 2002 р. виникло
питання щодо укладення договору міни згідно до якого їх батьки стануть
власниками квартири по АДРЕСА_1 а брат з дружиною та дітьми квартири по
АДРЕСА_2, однак, надавши згоду на оформлення документів необхідних для
укладення вказаного договору ОСОБА_7. вже у нотаріуса відмовилась підписувати
вказаний договір вказуючи на те, що вона не хоче жити разом з колишнім
чоловіком, а хоче щоб вона жила лише з дітьми а брат знову жив з батьками.
Зазначала, що вже на час 2002р. і ОСОБА_7. і позивачам було достовірно відомо
про те, кому яка квартира належить на праві власності. Також вказала, що в
2002-2003 р. вона особисто повідомила позивачу ОСОБА_2. що квартира по АДРЕСА_2
їй подарована батьками і вона є її власником, і слід їм всім жити за місцем
реєстрації, однак ніяких дій зі сторони позивачів і їх матері не було тому в
2006 р. вона звернулась до суду з позовом про усунення їй перешкод в
користуванні власністю та виселення.

Представник
третіх осіб ОСОБА_5. та ОСОБА_6. проти заявлених вимог адміністративного позову
заперечував, вказував, що і позивачі і 3-я особа ОСОБА_7. використали своє
право на приватизацію, тобто жодні інтереси позивачів не порушені, про
приватизацію вказаних квартир їм було відомо давно, оскільки ще в 2002 р.
ОСОБА_7. особисто отримувала погодження опікунської ради на проведення обмінів
даних квартир, тобто була знайома з документами про те, кому та на якій
правовій підставі належать вказані
квартири, отже мала можливість захистити свої інтереси та інтереси своїх дітей ще
в 2002 p., враховуючи наведене просив суд звернути увагу щодо
строку позовні давності який як він вважає позивачами при зверненні до суду
було пропущено.

Третя особа
ОСОБА_4. проти заявлених вимог адміністративного позову заперечував, зазначав,
що всі дії щодо вирішення питання про місце проживання і їх з дружиною і сім»ї
сина, вирішувались з спільного погодження, рішення щодо приватизації вказаних
квартир приймались всіма членами родини, і сину і його колишній дружині було відомо
про те, що він разом з своєю дружиною приватизує квартиру по АДРЕСА_2, а його
син та ОСОБА_7. самі виходячи і з інтересів своїх дітей-позивачів вирішували
питання щодо приватизації квартири по АДРЕСА_1. Враховуючи наведене просив
відмовити в задоволенні вказаного адміністративного позову.

Суд, розглянувши
справу в межах вимог заявленого адміністративного позову, вислухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вказаний адміністративний позов
не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до cm. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених cm. 72 КАС України.

Виходячи із
змісту ч. 1 cm.
69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у
справі та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено,
що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.05.1994р.
Ленінградською районною радою народних депутатів квартира АДРЕСА_2 належала на
праві спільної сумісної власності ОСОБА_4. та ОСОБА_3. (а.с.9) вказане
свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації Ленінградської (
Святошинської ) районної ради народних депутатів м.Києва від 12.05.1994р.
(а.с.8).

Як вбачається з
матеріалів справи розпорядження органу приватизації Ленінградської
(Святошинської) районної ради народних депутатів м.Києва від 12.05.1994 р.
видане на підставі заяви ОСОБА_4. та ОСОБА_3., розрахунку вартості вказаної квартири, довідки форми № 3,
відповідно до якої у березні 1994р. у спірній квартирі постійно проживали та
були зареєстровані відповідачі ОСОБА_4. і ОСОБА_3., (а.с. 39-41).

4

Відповідно до
договору дарування від 24.12.2002 р. кв.АДРЕСА_1ОСОБА_4. та ОСОБА_3. подарували
ОСОБА_5., яка прийняла вказану квартиру в дар. (ах. 6).

Щодо кв.АДРЕСА_1, то відповідно до
свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 листопада 1998р. Жовтневою
районною державною адміністрацією м.Києва вказана квартира належить на праві
спільної сумісної власності -66U00 частин квартири - ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_2.,
ОСОБА_1. в рівних долях, a 34U00 вказаної квартири ОСОБА_5., оскільки дана квартира на
1998 р. була вже комунальною квартирою, вказане свідоцтво видане на підставі
розпорядження органу приватизації Жовтневої ( Солом»янської ) районної
державної адміністрації м.Києва №2825 від 24.11.1998 р.

Як вбачається з
матеріалів справи розпорядження органу приватизації Жовтневої ( Солом»янської)
районної державної адміністрації м.Києва №2825 від 24.11.1998 р. видане на
підставі заяви ОСОБА_6. та ОСОБА_8., розрахунку вартості частини вказаної
квартири, довідки форми № З, відповідно до якої у 1998р. у спірній квартирі в
кімнатах площею 35,4 м.кв. постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_6.,
ОСОБА_8., та неповнолітні ОСОБА_2., ОСОБА_1. (а.с. 98-101).

Відповідно до
вимог ч.1 cm.
14 ЦК України
(1963 р.) за неповнолітніх,
які не досягли п»ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки
(усиновителі) або опікун.

Як вбачається з cm. 60 КУпроШС (1969
р.) захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які
діють без особливих на то повноважень.

Таким чином, у
судовому засіданні встановлено, що батьки позивачів діючи в інтересах своїх
неповнолітніх на той час дітей, вирішили питання і стосовно їх місця проживання
і реєстрації і отримання у власність частини квартири.

Відповідно до
ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і
розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до
ч.4 cm.5 Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію
квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в
цих квартирах або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових
умов до введення в дію вказаного закону.

4.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» вказує на те, що передача займаних квартир здійснюється в
спільну, сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім»ї, які постійно мешкають в даній квартирі. Відповідно до Положення
«Про порядок передачі квартир ( будинків) у власність громадянам №56 від
15.09.1992 р. із змінами внесеними згідно з наказами Держжитлокомунгоспу
України №43 від 09.06.1993 p.,
№72 від 05.08.1994 р. кожний громадянин України має право приватизувати
займане ним житло на умовах, визначених Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду», один раз.

Відповідно до
вказаного положення передачі у власність громадян підлягають квартири
багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються
громадянами на умовах договору найму.

Як вбачається з
складу документів і порядку їх оформлення при передачі державного житла у власність громадян передбаченого в
вказаному положенні, при оформленні заяви на приватизацію квартири
громадянину слід надати довідку про склад сім»ї та займані приміщення, п.21.
передбачає, що у довідці вказуються члени сім»ї наймача які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово
відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці
вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається
безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до
ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму
жилого приміщення. Договір
найму жилого приміщення
у будинках державного
і

5

громадського житлового фонду укладається в письмовій
формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією та наймачем -громадянином на ім»я якого
видано ордер.

Як вбачається з
матеріалів справи, станом на 1994 р. наймачем кв.АДРЕСА_1був ОСОБА_4., а членом його сім»ї вказана дружина
ОСОБА_3. (а.с. 40).

Відносно до АДРЕСА_1 то вказана
квартира на 1998 р. мала двох наймачів: ОСОБА_5. кімнати -18,3 кв.м., та
ОСОБА_6. - кімнат площею 35,4 кв.м. членами сім»їякого вказані ОСОБА_8.,
ОСОБА_2., ОСОБА_1. (а.
с. 91).

Тобто в судовому
засіданні достовірно встановлено, що між батьками позивачів які відповідно до
вимог закону діяли в інтересах позивачів та третіми особами було досягнуто
згоди щодо тимчасового проживання їх родин, а також оформлення приватизаційних
паперів та отримання свідоцтв про право власності.

При вивченні матеріалів справи
встановлено, що підстави для визнання нечинними розпоряджень органу
приватизації Ленінградської ( Святошинської ) районної ради народних депутатів
м.Києва від 12.05.1994 р. на підставі якого було видане свідоцтво про право
власності на житлове приміщення - кв.АДРЕСА_1та
розпорядження органу приватизації Жовтневої ( Солом»янської) районної державної
адміністрації м.Києва №2825 від 24.11.1998 р. відповідно до якого було видане
свідоцтво про право власності на житлове приміщення - кв.АДРЕСА_1 відсутні,
вказані розпорядження видані уповноваженими на то органами відповідно до вимог
законодавства.

Суд сприймає
критично твердження позивачів та їх представника про те, що про приватизацію
вказаних квартир їм стало відомо лише в червні 2006 p., оскільки вони не
знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду та не є логічно
узгодженими з поясненнями третьої особи ОСОБА_7.- яка є матір»ю позивачів,
поясненнями самих позивачів та їх діями та вважає їх намаганням фактично
оспорити договір дарування даної квартири від 24.12.2002р. відповідно до якого
власником кв.АДРЕСА_1стала ОСОБА_5. яка як власник почала наполягати на
виселенні позивачів і третьої особи з вказаної квартири за місцем їх реєстрації.

Крім того, слід
зазначити, що в ході судового розгляду позивачами та їх представником не надано
суду будь-яких належних та допустимих доказів, щодо поважності причин пропуску
ними строку позовної давності та також обгрунтованості та законності заявлених
ними позовних вимог.

Оцінюючи зібрані
по справі докази у їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні належними
і достовірними доказами, не мають правових підстав для їх задоволення,
спростовуються зібраними по справі доказами у їх сукупності та співставленні, у
зв*язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ч.1 cm. 14 ЦК України (1963 p.), ст.60 КУпроШС
(1969 р.), ст.61 ЖК України, cm.
5 , 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,
Положенням «Про порядок передачі квартир ( будинків) у власність громадянам №56
від 15.09.1992 р. із змінами внесеними згідно з наказами Держжитлокомунгоспу
України №43 від 09.06.1993 p.,
№72 від 05.08.1994 р, ст.ст. 7-12, 128, 159-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Святошинської районної ради
народних депутатів м.Києва, Солом»янської районної у м.Києві державної
адміністрації 3-і особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

6

про визнання нечинними розпоряджень
органу приватизації Ленінградської (
Святошинської) районної ради народних депутатів м.Києва від 12.05.1994 р. та
органу приватизації Жовтневої ( Солом
»янської) районної державної
адміністрації м.Києва від 24.11.1998р.-ВІДМОВИТИ.

Постанова може
бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного
суду через районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі, та подання апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.