Справа № 2а-744/07
Суддя: Проценко О.І.
Дата ухвалення: 2007-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Місцевий Ленінський районний| суд міста Севастополя
Справа № 2а-744/07 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2007 р. Ленінський районний суд м. Севастополя
у складі:

головуючого - судді Проценко О.І.

при секретарі -
Лебедеві С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в м.Севастополі адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації
м.Севастополя, Головного Управління праці та соціального захисту населення
Севастопольської міської державної адміністрації, третя особа Головне
управління державного казначейства у м.Севастополі, про стягнення недоплаченої
щорічної одноразової допомоги, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним
позовом про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської РДА м.Севастополя, Головного Управління праці та соціального захисту
населення Севастопольської міської державної адміністрації про стягнення суми недоплаченої щорічної допомоги як
ветерану війни за період з 1999-2007 роки у загальній сумі 7 198 грн. 45 коп.
та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. Вимоги свого позову
мотивувала тим, що вона має статус учасника бойових дій. Відповідно до ЗУ „Про
статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” щорічно, до 5 травня
йому повинна сплачуватися одноразова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком, однак у порушення цього Закону вказана допомога їй
не сплачувалася - 1999 рік, або сплачувалося у неповному обсязі 2000-2007 роки.
Так, у 1999 році їй повинно бути сплачено 124,50 грн., але допомога не сплачена
взагалі. У 2000 р. повинно бути сплачено 1082,80 грн. - сплачено лише 40 грн.,
У 2001 році повинно бути сплачено 1243,85 грн. - сплачено 80 грн., у 2002 р.
належало сплатити 1340 грн. - сплачено 90 грн., у 2003 р. повинно бути сплачено
1340 грн. - сплачено лише 90 грн., у 2004 р. повинно бути сплачено 1423,45 грн.
- сплачено тільки 120 грн., у 2005 р. повинно бути сплачено 1660 грн. -
сплачено лише 250 грн., у 2006 р. повинно бути сплачено 1795 грн. - сплачено
250 грн., у 2007 р. належало сплатити 2050 грн. - сплачено тільки 360 грн.
Вказував, що загальна сума недоплати за вказані роки складає 198 грн. 45 коп., а посилання відповідача при
невиплаті в повному обсязі вказаної допомоги на закони про державні бюджети
різних років, на його думку, є неспроможними, оскільки ці закони не мають рівну
юридичну силу з законами, якими встановлені спірні виплати та не можуть їх
скасовувати. Зазначав, що згідно ч.1 ст.268 ЦК України на заявлені нею вимоги
строк позовної давності не розповсюджується. Вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди мотивувала тим, що неправомірні дії відповідача позбавляють
його можливості придбати ліки, позбавляють його компенсації фізичних та
нервових витрат, пов'язаних з участю у бойових діях, позбавляють його
морального стимулу факту визнання її заслуг перед народом та державною, у
зв'язку з чим розмір спричиненої їй моральної шкоди оцінений ним в 2 000 грн.

Позивач у судовому засіданні вимоги свого позову
підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд
його позов задовольнити.

Представник відповідача -Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя, у
судовому засіданні адміністративний позов не визнала у повному обсязі з підстав
його необґрунтованості. Заперечення на позов мотивувала тим, що Конституцією
України встановлено, що виключно Законом про Державний бюджет України
визначаються розходи держави на суспільні потреби, їх розмір, цільове
призначення. Відповідними Законами про Державний бюджет України на відповідний
рік передбачався визначений обсяг виплат одночасної щорічної грошової допомоги
до 5 травня ветеранам війни. У зв'язку з чим, зазначені виплати Управління
праці та соціального захисту населення здійснювало відповідно до Конституції у
межах бюджетних асигнувань, обсяг коштів
на дану виплату надходив до їх Управління також з розрахунку коштів,
передбачених бюджетом в даній частині. Вказувала, що УТСЗН є органом виконавчої
влади - розпорядником бюджетних коштів низшого рівня, яке діє у межах виділених
йому на даний вид виплат коштів, тому порушення прав позивачки відбулося з вини
законодавчого органу, який встановив розмір виплат на кожний рік. Також
наполягала на застосуванні судом наслідків пропущення позивачкою строків
звернення з вимогами за 1999-2006 роки до суду. Із зазначеного нею у
сукупності, просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача -Головного Управління праці та
соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації,
до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання
повідомлявся, відповідно до вимог діючого законодавства, до судового засідання
надав заперечення, у яких позовні вимоги не визнав у повному обсязіу зв'язку з
чим, вказувала на те, що виключно Законом про Державний бюджет України
визначаються розходи держави на суспільні потреби, їх розмір, цільове
призначення, бюджетні кошти витрачаються
на цілі, ухвалені бюджетним призначенням, крім того, Головне Управління
праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної
адміністрації перераховує на рахунки районних управлінь міста кошти, які
надходять з Міністерства праці та соціального захисту населення, а тому
головним розпорядником бюджетних коштів у даному випадку є районні
адміністрації.

Представник 3-ї особи вимоги позову не визнала, свої
заперечення на позов обґрунтувала доводами представника відповідача- Управління
праці та соціального захисту населення ЛРДА м. Севастополя.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників
відповідача та 3-ї особи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 прирівняний до
учасників бойових дій, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1, виданим
29.05.2002 р. Ленінським воєнним комісаріатом м. Севастополя.

Згідно ст.12 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального захисту” від 22.101993 р. зі змінами та
доповненнями, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова
грошова допомога у розмірі п'яті мінімальних пенсій за віком.

Встановлено, що у період 1999 - 2007 роки, щорічна разова
грошова допомога до 5 травня була виплачена позивачці в неповному обсязі, у
розмірах, передбачених відповідними Законами України Про державні бюджети
України на відповідні роки.

Однак, оскільки позивач звернулася до суду з даним
позовом лише 27.08.2007 р., а строк звернення до адміністративного суду
відповідно до ст.99 КАС України з моменту введення його в дію, тобто з вересня
2005 р. встановлений у вигляді одного року, суд вважає за можливе в задоволенні
позовних вимог щодо виплати щорічної разової допомоги за 1999-2006 роки
відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду. При
цьому суд також дотримується вимог ст.248-5 ЦПК України (в ред.1963р.) згідно
якого скарга громадян на рішення, дії, бездіяльність державних органів або
посадових осіб в сфері керівницької діяльності складає два місяця, яки витекли
у позивача 05 липня 2005 р.

Таким чином, за спливом строку звернення до
адміністративного суду залишилися лише вимоги позову щодо сплати щорічної
разової допомоги за 2007 рік, у даній частині суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.29 Закону України „Про державний бюджет
України на 2007 рік” у 2007 році розмір
щорічної виплати учасникам бойових дій встановлений в розмірі 280 грн. Рішенням
Конституційного суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп2007 дане положення
визнано не конституційним, та втратило
силу з моменту прийняття зазначеного рішення.

Відповідно до Закону України № 1058-1У від 09.07.2003 р.
з 01.04.2007 р. встановлено розмір мінімальної пенсії за віком в сумі 406 грн.,
тобто на користь позивачки належало виплатити (406х5) 2030 грн., тому з
урахуванням здійсненої позивачці у 2007 р. виплати в сумі 360 грн.,
відповідачеві належить здійснити їй довиплату в розмірі 1670 грн.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне
задовольнити вимоги позову частково, лише за 2007 рік, зобов'язавши відповідача
здійснити позивачу виплату невиплаченої частини щорічної разової допомоги,
передбаченої ст.12 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів війни та гарантії
їх соціального захисту” у розмірі 1670 грн.

Відносно вимог позову про відшкодування моральної шкоди,
суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки будь-яких
неправомірних дій відносно позивачки відповідачем за позовом судом встановлено
не було, оскільки він діяв у відповідності з діючим на час проведення виплати
законодавством, а саме ЗУ „Про державний бюджет України на 2007 рік”, у межах
своєї компетенції як розпорядника виділених йому цільових виплат.

Оскільки при зверненні до суду позивач, як учасник
бойових дій на підставі ст.22 Закону України „ Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту”
звільнений від сплати судових зборів, по результатах розгляду справи
вони підлягають стягненню з відповідача в сумі 3 грн.40 коп.

На підставі ст.12 ч.5 Закону України „ Про статус
ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” від 22.101993 р. зі змінами
та доповненнями, 29 Закону України „Про державний бюджет України на 2007
рік” у 2007 році , Рішення
Конституційного суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп2007, керуючись ст.ст. 11,12,71, 99, 100,161 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ

Позов задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної державної адміністрації м.Севастополя виплатити
ОСОБА_1 невиплачену частину щорічної разової допомоги, передбаченої ст.12 ч.5
Закону України „Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту”
у розмірі 1670 грн.

В задоволенні решти вимог
адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Управління праці
та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації
м.Севастополя судовий збір на користь держави у розмірі 3 грн.40 коп.

Постанова суду може бути оскаржена. Заяву про апеляційне оскарження може бути
подано протягом десяти днів до Ленінського районного суду м.Севастополя.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження до Ленінського районного суду
м.Севастополя.

Суддя -
підпис

Копія вірна:

Суддя Ленінського

районного суду м. Севастополя Проценко О.І.