Справа № 7/А-1031/08
Суддя: Чірков Г.Є.
Дата ухвалення: 2008-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 року Вишгородський районний
суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Авраменко Л.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вишгороді про виплату
пенсії,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на порушення відповідачем його прав, передбачених статями 39, 50 і
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, який нараховував і виплачував пенсію в
період з жовтня 2006 року по 1 січня 2008 року без дотримання вимог цього
закону, а тому, уточнивши позов, просив визнати такі дії неправомірними і
зобов'язати відповідача здійснити виплату недоотриманої ним пенсії в розмірі 41
542 грн.

У судовому засіданні позивач просив про
задоволення позову з викладених у ньому підстав. Ствердив про порушення своїх
прав з жовтня 2006 року - часу прийняття ст. 71 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” щодо неприпустимості зупинення положень цього Закону іншими
Законами, крім тих якими вносяться до нього зміни.

Представники відповідача проти позову
заперечили, посилаючись на Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №/№ 831 і 833 „Про підвищення розміру цільової грошової допомоги
непрацездатним громадянам з мінімальними доходами” та „Про підвищення розмірів
пенсій, призначених до 1 серпня 1996 року, та порядок обчислення пенсій, що
призначаються після 1 серпня 1996 року”, та від 3 січня 2002 року № 1 „Про
збільшення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету”, а також відповідні положення Законів України „Про державний бюджет
України на 2006 та 2007 роки”.

Заслухавши сторони і дослідивши матеріали
справи, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи, вбачаються спірні
правовідносини, що виникли між Управлінням Пенсійного фонду України у м.
Вишгороді та ОСОБА_1 з приводу розміру пенсії та доплати непрацюючим
пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіологічного контролю,
виплачуваних з 1 жовтня 2006 року по 1 січня 2008 року.

При вирішенні цієї справи суд застосовує
Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, й зокрема зміни до цього закону в
редакції від 19 грудня 1991 року № 2001-12 (далі Закон № 2001-12), 6 червня
1996 року № 230/96 (далі Закон № 230/96) та від 17 червня 1993 року № 3285-12
(далі Закон № 3285-12), що були чинними на час виникнення спірних
правовідносин, тобто до 1 січня 2008 року.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є інвалідом
2-ї групи, внаслідок захворювання пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, а
отже - суб'єктом визначеним у статтях 39 (Закону № 230/96), 50 (Закону №
2001-12) і 54 (Закону № 3285-12), який є непрацюючим пенсіонером, що має право
отримувати пенсію, розмір якої в усіх випадках не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком, а також право на додаткову пенсію за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та доплату до
пенсії в зв'язку з проживанням у зоні посиленого радіологічного контролю в
розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Позивач знаходиться на обліку в
Вишгородському управлінні Пенсійного фонду, як інвалід 2-ї групи, якому в
2006-2007 роках Управління виплатило пенсію в розмірі 1 014 грн. 32 коп.
щомісячно за 2006 рік, та від 1 052 грн. 92 коп. до 1 176 грн. 72 коп.
щомісячно за 2007 рік, тобто в спосіб та розмірах установлених згаданими вище
Постановами Кабінету Міністрів України.

Зазначені виплати пенсії на момент їх
здійснення, розміру восьми мінімальних пенсій за віком, що встановлювалася
Законами України „Про державний бюджет України” на певні роки, не відповідають,
а також не включають додаткову пенсію й доплату до неї у вказаних вище
розрахункових величинах.

Право
громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене
ст. 8 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Право
вибору пенсійних виплат передбачене ст. 10 наведеного Закону, і означає, що,
особі, яка має одночасне право на різні види пенсії: за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника, призначається один із цих видів пенсії за її
вибором.

Відповідно до статей 21 і 22 Конституції
України конституційні права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються
і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод не допускається.

Загальновизнаним є правило, згідно з яким
сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.
Конституційний принцип правової держави вимагає від неї утримуватися від
обмеження загальновизнаних прав і свобод людини і громадянина, в тому числі
прав осіб постраждалих від Чорнобильської катастрофи на отримання соціальних виплат
у вказаних вище розрахункових величинах.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зазначено у рішеннях №
8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року та № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року)
пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать й інваліди 2-ї групи,
внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким призначається пенсія за спеціальним
законом.

У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів статтею 22
Конституції України не допускається.

Згідно ст. 92 Конституції України права і
свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно
законами України, а тому питання визначення розрахункової величини, що
використовується для підвищення пенсії або щомісячного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, є також предметом виключно законів України.

Натомість, усупереч Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, позивачеві пенсія виплачувалося в розмірах установлених урядовими
нормативними актами й без дотримання інших вимог даного Закону, який за
загальними засадами є пріоритетним при визначені питань розрахункової величини
певних соціальних виплат, і тому підлягає застосуванню в цій справі.

Згідно
зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді
цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно
до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, суд вважає, що дії Управління
щодо виплати у розмірах менших від восьми мінімальних пенсій за віком є
неправомірними, оскільки не відповідають вимогам ч. 4 ст. 54 Закону № 3285-12.

До того ж як установлено
судом, позивач проживає на території м. Вишгорода - тобто в зоні посиленого
радіологічного контролю, про що йдеться в Постанові Кабінету Міністрів
Української РСР від 23 липня 1991 року № 106, і є непрацюючим пенсіонером, який
згідно ст. 39 Закону № 230/96 та на підставі Рішення Конституційного Суду
України від № 6-рп/2007 щодо визнання неконституційним зупинення її дії статею
71 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік”, має право у згаданий
період на доплату в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яка у
відповідні періоди з жовтня 2006 року по 1 січня 2008 року становила 375 грн.,
400 грн., 420 грн., 440 грн. та 460 грн.

Виплата відповідачем такої доплати
позивачеві в розмірі 5 грн. 20 коп. вказаним вимогам Закону не відповідає.

Що стосується щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяної здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, то така в
розмірі 75 % однієї мінімальної заробітної плати позивачеві, як інваліду 2-ї
групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідачем всупереч ст. 54 Закону
також не виплачувалася.

Тим самим, суд вважає наявними порушення
прав позивача, які підлягають захистові, а пред'явлений позов задоволенню.

При цьому, згідно статей 1 і 2 Закону України
„Про прожитковий мінімум” прожитковий мінімум використовується для визначення,
у тому числі мінімального розміру пенсій за віком, та який щорічно
затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет на
відповідний рік.

При
цьому прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом (ч. 3 ст. 46
Конституції України, ст. 6 Закону України „Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії”), який визначається виключно законами України.

Таким чином, прожитковий мінімум на 2006-2007
роки згідно зі статями 65 і 62 Законів України „Про державний бюджет” на особу,
яка втратила працездатність, становить у відповідні періоди 366 грн., 380 грн.,
406 грн. і 411 грн.

Саме цей розмір коштів повинен бути взятий
за основу при вирахуванні мінімальних пенсій за віком.

З урахуванням наведеного, поданий
позивачем розрахунок сум, які підлягають виплаті, є вірним, ґрунтується на
вимогах закону і сумнівів у суду не викликає, а тому відповідача слід
зобов'язати до виплати заявленої в позові суми у період з жовтня 2006 року по 1
січня 2008 року.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 160-163 КАС України,

постановив:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду
України у м. Вишгороді щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1
згідно положень Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду
України у м. Вишгороді виплатити на користь ОСОБА_1 41 542 грн. - різницю
недоотриманої ним пенсії в період з 1 жовтня 2006 року по 1 січня 2008 року.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційного суду протягом 10 днів з дня складання постанови у повному обсязі,
шляхом подання заяви про її оскарження та протягом 20 днів після цього
апеляційної скарги або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя