Справа № 2-а-52/08
Суддя: Закаблук О.В.
Дата ухвалення: 2008-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-52/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16
липня 2008 року Ржищівський міський суд Київської
області в складі:

головуючої
судді: Закаблук О.В.

при
секретарі: Бондаренко О.М.

за
участі прокурора: Єфіменко
В.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Ржищеві Київської області
адміністративний позов ОСОБА_1 до Ржищівського міського управління праці та
соціального захисту населення про стягнення недоотриманих належних сум щорічної
допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.
2008 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 до Ржищівського міського управління праці та
соціального захисту населення про стягнення недоотриманих належних сум щорічної
допомоги на оздоровлення, в якій вказано, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 року, має посвідчення категорії 2, серії А,
видане 20.11.1992 року.

Відповідно
до ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивач має право на щорічну допомогу в
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Щорічна
допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту населення.

За
2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 2006, 2007 роки позивач отримав допомогу на
оздоровлення в розмірах значно нижчих ніж це передбачено ст. 48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Згідно
з Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 5
жовтня 2006 року № 231 дія положень цього Закону не може призупинятись іншими
законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Позивач просить суд стягнути з
Ржищівського міського управління праці та соціального захисту населення на його
користь недоотримані суми допомог на оздоровлення за 2000, 2001, 2002, 2003,
2004, 2005, 2006, 2007 роки.

Питання
щодо виплати недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення вже
неодноразово розглядалось та вирішувалось найвищими судовими інстанціями
держави, а саме:

-
Вищий Адміністративний Суд України:

- 2.06.2006 року, ухвала по
справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та
соціального захисту населення Пролетарської районної ради м. Донецька про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2002, 2003, 2004 роки.

-
Верховний Суд України:

- 8.06.2005 року, рішення по справі за позовом
ОСОБА_3. до управління соціального захисту населення Кіровської
районної адміністрації м. Макіївки про стягнення недоотриманих грошових сум на
оздоровлення за 2001 рік;

- 14.11.2006 року, постанова по справі за
позовом ОСОБА_4. до Торезького управління
праці та соціального захисту населення Донецької області про стягнення заборгованості по щорічній допомозі на
оздоровлення.

Всі касаційні скарги позивачів
були задоволені.

Найвищі судові інстанції зобов'язали
відповідні управління соціального захисту населення провести перерахунок
одноразових допомог та провести виплату недоотриманих коштів за відповідні
роки.

Управління
праці та соціального захисту населення Ржищівської міської ради відмовило
позивачу в перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення, тому, згідно ст. 70
Закону, він змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

Позивач
просить суд стягнути з Ржищівського
міського УПСЗН на його користь недоотримані кошти сум грошової допомоги
на оздоровдення за 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 року,
зобов'язавшии Ржищівське міське управління праці та соціального захисту
населення провести індексацію коштів у відповідності до розміру
мінімальної заробітної плати, яка буде визначена на момент виплати коштів.

10.07.2008
року до Ржищівського міського суду надійшло заперечення Ржищівського міського
управління праці та соціального захисту населення на адміністративний позов
ОСОБА_1, в якому вказано, що Ржищівське управління праці та соціального захисту населення розглянуло
позовну заяву громадянина ОСОБА_1 та заперечує проти неї з наступних причин.

Діяльність Міністерства праці та
соціальної політики України (далі - Мінпраці) у частині забезпечення функцій
Головного розпорядника бюджетних коштів за програмами соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентується
Бюджетним кодексом України.

Згідно з пунктом 3 Порядку
використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005
№ 936, виплати компенсацій та допомог громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, здійснюються уповноваженим органом праці та
соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян.

Відповідно до пункту 22
Бюджетного кодексу України Мінпраці визначено мережу виконавців бюджетних
програм.

Зокрема, згідно з пунктом 2
вищезазначеного Порядку розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за
програмами визначаються Міністерство праці та соціальної політики Автономної
Республіки Крим, головні управління праці та соціального захисту населення
обласних, Головне управління соціального захисту населення Київської міської,
управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської,
управління (відділи) праці та соціального захисту населення районних (міських)
держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад.

У зв'язку із зазначеним,
Мінпраці як головний розпорядник бюджетних коштів, здійснює розподіл бюджетних
призначень між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня.

Мінпраці, починаючи з 2004 року,
є головним розпорядником коштів, які направляються на компенсаційні виплати,
доплати та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 20.09.2005 № 936 „Про затвердження Порядку використання
коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Мінпраці як
головний розпорядник бюджетних коштів, безпосередньо не здійснює соціальні
виплати постраждалим громадянам і відповідно не має кошторисних призначень на
здійснення зазначених виплат та реєстраційних рахунків для облікування коштів
для здійснення виплат громадянам.

Стосовно розміру компенсаційних
виплат, які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, повідомляємо, що
окремими статтями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено
компенсаційні виплати у розмірах, встановлених від мінімальної заробітної плати
(статті 30, 36, 37, 39, 48).

У 2001-2004, 2007, 2008 роках
компенсаційні виплати від мінімальної заробітної плати /статті 30, 36, 37, 39,
48/ були призупинені законами України про Державний бюджет на відповідні роки
(2001-2004, 2007, 2008 роки), що затверджувались Верховною Радою України.

Стосовно розміру компенсаційних
виплат відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то
компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 статті
116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема,
проведення політики у сфері соціального захисту.

Ст. 62 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" зазначено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону
провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм власності.

Ст. 63 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної
частини Державного бюджету України.

Починаючи з 1996 року, в Законах
України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати", які
приймались Верховною Радою України на відповідні роки, встановлено, що до
прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для
розрахунків застосовується мінімальний розмір заробітної плати, не
застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів допомоги,
компенсаційних та інших виплат.

Кабінету
Міністрів України доручалось здійснювати застосування цих норм, виходячи з
реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України на
відповідний рік.

Згідно з частиною другою статті
95 Конституції України виключно Законами України про державні бюджети на
відповідні роки визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Також частиною другою статті 4
Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в
Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в
якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та Закону
про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 5 статті 51
Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань.

Згідно з бюджетними
призначеннями, і враховуючи вимоги статті 95 Конституції України та Бюджетного
кодексу України, Кабінет Міністрів України встановлює, розмір окремих видів
компенсацій, доплат і допомог, зокрема, у розмірах, визначених постановою
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. № 836 "Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", (із
змінами внесеними постановою від 12.07.2005 р. №562 „Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою розмір доплати було збільшено).

Даними постановами Кабінет
Міністрів України встановив гарантований мінімальний розмір розрахункової
величини для виплат, передбачених Законом України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно зі статтею 87 Бюджетного
кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються у встановленому порядку за
рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах
обсягів призначень, передбачених у Державному бюджеті України.

В останні роки видатки,
пов'язані з соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, визначалися в обсягах, виходячи з реальних
фінансових ресурсів державного бюджету та з огляду на те, що більшість інших
видатків державного бюджету мали також соціальну направленість.

Таким чином, Кабінет Міністрів
України,- виконуючи Закон України про Державний Бюджет на відповідний рік,
здійснює видатки на реалізацію положень Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України.

Крім того, статтею 101 Закону
„Про Державний бюджет України на 2007 рік" Кабінет Міністрів України
встановлює розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних
сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Визнання Рішенням
Конституційного суду України від 09.07.07 № 6-рп/2007 норм Закону України „Про
Державний Бюджет України на 2007 рік" та від 22.05.08 № 10-рп норм Закону
України „Про державний Бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів", якими призупинялися норми Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно
до мінімальної заробітної плати неконституційними, не надає законодавчого права
для застосування показника мінімальної заробітної плати, визначеного відповідно
до статті 3 Закону України “Про оплату праці” у розмірах відповідно до статті
76 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік", та статті 73
Закону України „Про Державний Бюджет України на 2008 рік” та про внесення
змін до деяких законодавчих актів "
розрахунковою величиною для визначення розмірів компенсацій і допомог,
передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки Кабінету
Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної
заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними
програмами.

Ржищівське УПСЗН просить
врахувати, що на підставі статті 99 КАСУ
позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду,
встановленого цим кодексом або іншими законами. Пропущення строку звернення до
сулу є підставою ллл відмови у задоволенні позову за умов якщо цьому наполягає
одна із сторін (стаття 100 КАСУ). У
зв'язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, Ржищівське
управління праці та соціального захисту населення наполягає на застосуванні
судом зазначеної норми при вирішенні спору.

У зв'язку з вищезазначеним
позитивні рішення судів на користь окремих громадян за рахунок обмеження
гарантованих державою прав на отримання чорнобильських соціальних виплат інших
громадян Ржищівське управління праці та соціального захисту населення вважає
порушенням прав громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В запереченні Ржищівське УПСЗН
просить відмовити у задоволенні позовних вимог та закрити провадження в
справі за відсутністю протиправних дій з
боку Ржищівського УПСЗН.

В судовому засіданні позивач
свої вимоги підтримав в повному обсязі та вказав, що ним пропущений строк звернення до адміністративного суду з
поважної причини, так як він перебував у тривалому відрядженні, і вчасно не
зміг падати до суду позовну заяву. Просить суд визнати поважною причину
пропуску ним строку звернення до адміністративного суду. Також просить суд
стягнути з Ржищівського міського
УПСЗН на його користь недоотримані суми
грошової допомоги на оздоровлення за
2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки та зобов'язати Ржищівське
міське УПСЗН провести індексацію коштів
у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати, яка буде визначена на
момент виплати коштів..

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився.

Суд,
заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що
позов ОСОБА_1 до Ржищівського міського управління праці та соціального захисту
населення про стягнення недоотриманих належних сум щорічної допомоги на
оздоровлення підлягає задоволенню в повному обсязі, обґрунтовуючи своє рішення
нижченаведеними доказами.

Згідно
ч. 4 ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в таких розмірах:

-
інвалідам І і ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних плат;

-
інвалідам ІІІ групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати;

-
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат;

-
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні заробітні плати;

-
кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні заробітні
плати;

-
евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні
плати.

Щорічна
допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту населення.

Закон
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх
життя і здоров'я, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції України кожен
має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування
завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно
ст. 8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Таким
чином, зважаючи на вищезазначені положення Конституції України та Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, суд приходить до висновку, що відповідачу при
нарахуванні коштів на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, слід керуватись конкретними розмірами, вказаними в
законі, а саме, в розділі VІІІ Закону вказано про розміри пенсій і компенсацій
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4.

Посилання відповідача в запереченні на ту обставину, що позивач отримує кошти на
оздоровлення в меньшому розмірі, ніж передбачено ст. 48 вищезгаданого Закону в
зв'язку з тим, що нарахування коштів на оздоровлення відбувається на підставі
ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та на підставі постанови КМ
України від 12 липня 2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та постанови КМ
України від 26 липня 1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” суд вважає неправомірним з
тієї позиції, що дані посилання прямо суперечать ст. 67 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, де, зокрема, зазначено, що конкретні розміри всіх
доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України
відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної
плати. В даній нормі закону йдеться саме про підвищення розмірів всіх доплат,
пенсій та компенсацій, а ні в якому разі про зменшення чи погіршення становища
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд
вважає, що відповідачем прямо порушено ч. 2 ст. 19 Конституції України, де
зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таку
ж позицію роз'яснює Верховний Суд України, оскільки, згідно рішення судової
палати у цивільних справах ВС України від 8 червня 2005 року, було задоволено
позов ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Кіровської
районної адміністрації міста Макіївка про стягнення недоотриманих грошових сум
щорічної допомоги на оздоровлення. Рішення ВС України стосувалось того ж самого
предмету позову, що і в даному випадку.

Отже,
суд вважає, що постанова КМ України від 12 липня 2005 року № 562 “Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”
суперечить Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Також,
суд наголошує, що дану позицію відобразив у своєму рішенні Конституційний Суд
України за № 8-рп/2005 від 11 травня 2005 року, який виконує завдання,
передбачені в ст. 3 Закону України “Про Конституційний Суд України”,
зазначивши, що відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції України кожен має право на
безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди і згідно положень ст. 22 Конституції України при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Закон
про Державний бюджет на відповідний рік має обмежений термін дії, тобто
являється Законом тимчасової дії - на період певного бюджетного періоду (п. 20
ст. 2 Бюджетного кодексу України), який становить 1 календарний рік, що починається
1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року (ч. 1 ст. 3
Бюджетного кодексу України), а тому даний закон не може скасовувати або
звужувати, чи встановлювати розміри щорічної допомоги на оздоровлення, які
встановлені в Законі України "Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", котрий є Законом
постійної дії, тому що порушується конституційний принцип верховенства права,
закріплений ст. 8 Конституції України. Згідно
зі ст. ст. 95, 96 Конституції України законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків і Державний бюджет України затверджується
щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, проте,
відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Крім того, згідно
ст. 46 Конституції України кожен громадянин України має право на соціальний
захист. Виходячи
з положень ст. ст. 8, 22, 46 Конституції України виплата щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям осіб, зазначеним у Законі України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" є соціальною гарантією і не можуть бути
скасованими, а також не можуть бути звужені за їх змістом і обсягом при
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Крім того, рішенням
Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення п. 30
ст. 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” щодо зупинення
на 2007 рік дії ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” було визнано
неконституційними.

Також,
згідно з Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 5 жовтня 2006 року № 231 дія положень цього Закону не може
призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Також
судом не можуть бути прийняті до уваги
вказані в запереченні пояснення відповідача, щодо відсутності коштів на
виплату даної допомоги в розмірі, що закріплений в Законі України “Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Згідно
з ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства
України.

Відповідно до ст. 17 Закону
України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з
прав людини” від 23.02.2006 року № 3477-ІУ, суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику
Суду, як джерело права. У рішенні, ухваленому 30.11.2004 року у справі “Бакалов
проти України”, Європейський суд з прав людини вказав, що для держави
неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів. Що
стосується конкретного розміру коштів, які необхідно стягнути на користь
позивача, то згідно ч. 7 ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Про
порушення свого права щодо отримання в повному обсязі разової грошової допомоги
на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в 1986 році, категорія 2, позивач дізнався з відповіді Ржищівського управління
праці та соціального захисту населення від 12 квітня 2007 року, з позовом до
суду звернувся 16 травня 2008 року, і в
судовому засіданні він вказав, що він
пропустив строк звернення до адміністративного суду з причини перебування у триваломі
відрядженні, просить визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду
з позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 100 КАС України, якщо суд визнає
причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа
розглядається в вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд визнає причину пропущення
строку звернення до адміністративного суду
поважною.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС 2
категорії, а згідно ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна
допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС в 1986 році, 2 категорії, в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат.

Враховуючи
вищевикладене, керуючись ст. 8, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 50 Конституції України,
ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. ст. 87, 94, 98, 158, 159,
161, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ржищівського міського управління праці та
соціального захисту населення про стягнення недоотриманих належних сум щорічної
допомоги на оздоровлення - задовольнити в повному обсязі.

2.
Стягнути з Ржищівського міського
УПСЗН на його користь недоотримані суми
грошової допомоги на оздоровлення за
2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки.

3.
Зобов'язати Ржищівське міське УПСЗН
провести індексацію коштів у відповідності до розміру мінімальної
заробітної плати, яка буде визначена на момент виплати коштів..

4.
Стягнути з Ржищівського міського управління праці та соціального захисту
населення, юридична адреса: Київська обл. м. Ржищів вул. Леніна, 48, на користь
держави 51 грн. державного мита.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного адміністративного
суду Київської області.

Заяву
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: