Справа № 2а-29/08
Суддя: Артеменко Л.І.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

іменем України

11
листопада 2008 року місто Кіровське

Кіровський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді
Артеменко Л.І.

при секретарі
Євсєєвій Ю.М.

за участю
позивача
ОСОБА_1

представника відповідача Шишкіної М.О..

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Кіровського міського суду Донецької області
з повним фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального
технічного засобу комплексу „Оберіг” інвентарний номер 10480009 справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Кіровської
міської ради про визнання дій неправомірними,
стягнення недорахованих сум
щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2007 роки, зобов'язання вчиняти певні дії в майбутньому,

встановив:

10 вересня 2008
року позивач звернувся до суду з
вказаним адміністративним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, інвалідом 2 групи, а тому
відповідно до ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХП
(далі - Закон № 796-ХП) має право на щорічну виплату на оздоровлення у розмірі
п»яти мінімальних заробітних плат на момент виплати, однак відповідачем з 2003 року
виплачувалась щорічна допомога на
оздоровлення в значно менших розмірах, ніж передбачено законом, у зв»язку з чим
виникла заборгованість за 2003-2007р на загальну суму 7256,80 грн. Просив
постановити рішення, яким визнати відмову відповідача сплатити
заборгованість з щорічної допомоги на
оздоровлення неправомірною, стягнути не донараховані суми та зобов'язати
відповідача в майбутньому сплачувати щорічну допомогу на оздоровлення в розмірах,
встановлених законом

В
судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю, просив їх
задовольнити, посилаючись на верховенство закону та пріоритетність норм закону
перед постановами Кабінету Міністрів України.
Пояснив, що з заявою про відновлення свого порушеного права, а саме, про
виплату заборгованості за 2003-2007роки, звернувся до відповідача в серпні 2008
року, і тоді ж отримав відповідь про відмову у виплаті заборгованості за цей
час, був змушений звернутися до суду.
Розмір та строки виплати сум щорічної допомоги на оздоровлення, вказані
представником відповідача, підтвердив.

Представник
відповідача позов не визнала, суду
надала письмові заперечення і пояснила, що дійсно за ст.. 48 Закону №
796-ХП позивач, як інвалід 2 групи та учасник ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. Однак розмір
цієї допомоги, хоча і встановлений ст.. 48 цього закону, також визначений постановами Кабінету Міністрів України від
26.07.1996р. № 836 та від 12.07.2005р № 562. Оскільки згідно ст.. 62 Закону №
796-ХП роз»яснення порядку застосування Закону покладено на Кабінет Міністрів
України, який згідно п.3 ст.116
Конституції України забезпечує проведення політики у сфері соціального захисту
населення, його нормативно-правові акти
регулюють бюджетні відносини в Україні,
а фінансування витрат, пов»язаних з реалізацією цього закону, згідно
ст.. 63 здійснюється за рахунок Державного бюджету, при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення за 2003-2007 роки відповідач керувався відповідними постановами Кабінету Міністрів
України. Якщо позивач вважав своє право
порушеним, про що міг дізнатися при отриманні допомоги щорічно, мав право звернутися до суду в межах річного строку позовної
давності. Просила відмовити в задоволенні вимог повністю і врахувати при
постановлянні рішення строк позовної давності, а також зупинення дії ст. 48
Закону на час виплати позивачу сум допомоги
в 2006-2007 роках Законами України „Про Державний бюджет України на 2006
рік”, „Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Судом
встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інвалідом 2 групи безстроково,
інвалідність пов»язана з
виконанням обов»язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 4).

Відповідачем виплачена щорічна допомога на оздоровлення за
2003 рік - 30 квітня 2004 року у розмірі
26,70 грн, за 2004 рік - 3 березня 2005 року у розмірі 26,70 грн, за 2005 рік -
12.10.2005 та 7.12.2005р в загальній
сумі 120 грн, за 2006 рік - 15.06.2006 та 14.07.2006р в загальній сумі 120
гривень, за 2007 рік - 28 лютого 2007 року в розмірі 120 гривень (а.с.5-6).

Позивач
звертався до відповідача з заявою про виплату різниці між сумами допомоги в
розмірах, передбачених Законом № 796-ХП, та фактично виплачених за
2003-2007рр 26 серпня 2008 року, 28
серпня 2008 року отримав відповідь на неї, в якій зазначено, що права позивача
не порушені і підстави для проведення доплат відсутні.

Згідно з ч. 2
ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно
до ст. 48 Закону № 796-ХП щорічна
допомога інвалідам 2 групи виплачується у розмірі п»яти мінімальних заробітних
плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати (абз.7 ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХП).

Постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не передбачають умови та порядок виплати щорічної допомоги на
оздоровлення інвалідам, а розміри допомоги, встановлені цими постановами
Кабінету Міністрів, суперечать розмірам допомоги, обчисленим згідно ст. 48 Закону № 796-ХП.

Кабінет
Міністрів України не уповноважений Законом № 796-ХП зменшувати встановлені
останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомоги на
оздоровлення. Навпаки, в частині 1 ст.67
цього закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Пільги,
компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою
конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним
актом змісту та обсягу права, наданого Законом України, є безпідставним.

Законами, якими
встановлений розмір мінімальної заробітної плати на 2003-2005 роки, ніяких
обмежень щодо застосування в розрахунках щорічної допомоги на оздоровлення
мінімальної заробітної плати не встановлено.

Виходячи з
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню стаття 48 Закону 796-ХП, з
урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Законом № 796-ХП
та постановами Кабінету Міністрів України не врегульовані терміни виплати
щорічної допомоги на оздоровлення, тому суд вважає за необхідне розрахунок сум,
що підлягають стягненню, зробити з розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої на час останньої виплати
за відповідний період.

Законом України
«Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік» від
26.12.2002р. з 1 січня 2003 року розмір мінімальної заробітної плати
встановлений 185 гривень на місяць,
Законом № 849-1У від 25.22.2003р. розмір мінімальної заробітної плати з 1
грудня 2003 року встановлений в 205 гривень.

Ст.. 89 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-У від 27.11.03р
розмір мінімальної заробітної плати з 1
січня 2004 року встановлений в 205 гривень.

Ст.. 83 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» № 2285-У від 23.12.04р.
розмір мінімальної заробітної плати на 5
березня 2005 року встановлений в 262 гривні, на 8 грудня 2005 року - 332
гривні.

Ст.. 82 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» № 3235-1У від 20.12.05р.
розмір мінімальної заробітної плати на
14 липня 2006 року встановлений в 375 гривень. Однак дію абз. 3 ч.4 ст. 48 Закону 796-ХП зупинено на
2006 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати
згідно зі ст.. 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» № 3235-1У від 20.12.05р. Призупинення
закону не дає суду підстав для його
застосування. Суд приходить до висновку,
що за таких підстав дії відповідача по виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення за 2006 рік в розмірі, встановленому постановою Кабінету міністрів
України від 12.07.2005 року № 562,
відповідають вимогам чинного законодавства на 2006 рік.

Ст.. 76 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-У від 19.12.06р. з
наступними змінами розмір мінімальної заробітної плати на 28 лютого 2007 року встановлений в 400
гривень. П.30 ст.71 цього Закону дійсно
на час виплати допомоги на оздоровлення
позивачу було зупинено дію абз. 3 ч.4
ст. 48 Закону в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.
Однак Рішенням Конституційного суду
України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007 положення п. 30 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними, а
тому втратили чинність до закінчення бюджетного року. Враховуючи, що Законом
та постановами Кабінету міністрів не встановлені терміни виплати
щорічної допомоги на оздоровлення, суд
приходить до висновку, що позивач має
право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати на час виплати.

Правовою
гарантією забезпечення державою прав
громадян, у тому числі і на отримання передбачених законами України пільг та
гарантій, є виконання Державою прийнятих на себе
зобов»язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як
ст.. 8 Конституції України, так і ст.. 8 Кодексу адміністративного судочинства
України.

За таких
обставин та з урахуванням вимог Законів України, перелічених вище, відповідач зобов»язаний сплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за 2003-2005 та 2007 роки, виходячи із
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати, і його дії по відмові в задоволенні вимог
позивача від 28 серпня 2008р. про
виплату недорахованих сум з щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005,
2007 роки є такими, що суперечать чинному законодавству, а тому протиправними.

З урахуванням
отриманої позивачем суми та розміру
мінімальної заробітної плати, встановленої на момент виплати, на користь
позивача підлягає стягненню:

За 2003 рік
- 998,30 грн (205 х 5 - 26,70), де 205 - мінімальна
заробітна плата на момент виплати - 30.04.2004р, 26,7 - отримана сума.

За 2004 рік - 1283,30грн
( 262 х 5 - 26,7) де 262 - мінімальна заробітна плата на момент виплати -
03.03.2005р, 26,7 - отримана сума

За 2005 рік -
1540 грн (332 х 5 - 120), де 332 - мінімальна заробітна плата на момент виплати
- 07.12.2005 року,120 - отримана сума

За 2007 пік -
1880 грн ( 400 х 5 - 120), де 400 - мінімальна заробітна плата на момент
виплати - 28.02.07р, 120 - отримана
сума.

Всього підлягає
стягненню за 2003-2005,2007 роки 5701,60
грн.

Згідно ч. 2 ст.
99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав особи
встановлюється річний строк. Однак суд вважає, що на спірні правовідносини позовна давність не поширюється, оскільки,
проводячи виплати на оздоровлення,
відповідач таким чином відшкодовує
позивачу ядерну шкоду.

Відповідно до
ч.2 ст. 11 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в
частині розміру допомоги за 2003, 2004 рік, оскільки приходить до висновку, що
це є необхідним для повного захисту права позивача, про захист якого він
просить.

Що стосується вимог
позивача про зобов»язання відповідача в подальшому провадити виплати в
розмірах, встановлених ст.. 48 Закону № 796-ХП, суд вважає його вимоги в цій
частині необґрунтованими наявними доказами,
заявленими на припущеннях, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст.. ст.. 8, 19 ч.2 Конституції України, ст..ст.
48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХП, ст..
77 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік», Рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, керуючись ст..ст.2, 4, 8,11, 17, 99,
158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Постановив:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
відмову Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради сплатити ОСОБА_1 недораховані суми щорічної допомоги
на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки неправомірною.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради на користь
ОСОБА_1 5701 (п'ять тисяч сімсот одну)
гривню 60 копійок недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за
2003-2005, 2007 роки.

В решті
вимог - відмовити за їх
необґрунтованістю.

Вступна та резолютивна
частини постанови прийняті та підписані в нарадчій кімнаті та проголошені у
судовому засіданні 11 листопада 2008 року. Постанова у повному обсязі складена 14 листопада 2008 року.

Постанова може
бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Кіровський міський суд Донецької
області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, і подачі апеляційної скарги протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти днів без попередньої подачі заяви про
апеляційне оскарження, з одночасним направленням копії апеляційної скарги
особою, що її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву
про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву на апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після подання заяви, постанова суду
набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя: