Справа № 2а-1722008
Суддя: Мозолєва Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-172
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008
року Первомайський міський суд
Луганської області в складі: головуючого
судді
Мозолєвої Т.В.

при секретарі Удовиченко
І.Ю.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Первомайську справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління праці та
соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області про визнання дій відповідача про відмову у проведенні нарахування
недовиплаченої частини щорічної грошової допомоги на оздоровлення та її виплати
незаконними, та стягнення недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з даним позовом
посилаючись на те, що він, згідно законодавства України, є особою, що
постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи
у зв'язку з ліквідацією її наслідків та має відповідне посвідчення. Він
учасник ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії , інвалід 2-ї групи від захворювання, яке пов'язано з роботами
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно до ст.17 КАСУ компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних осіб з суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень, дій та бездіяльності. Суб'єктом владних повноважень
згідно до п.7 ст.З КАСУ вважається суб'єкт при здійсненні ним владних
управлінських функцій на основі законодавства. Згідно до п.1 ,18 КАСУ місцевим
загальним судам як адміністративним, підсудні адміністративні справи з приводу
оскарження дій, у яких однією із сторін є орган місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» №796-Х11, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 11 групи
виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати. Законодавчо встановлено, що виплата щорічної
грошової допомоги на оздоровлення здійснюється органами праці та соціального
захисту населення, яке є відповідачем за даним позовом.

Ст. 67 вказаного
Закону передбачає, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни вартості життя і
зростання мінімальної заробітної плати. Ст.62 Закону передбачено право Кабінету
Міністрів України роз'яснювати порядок застосування закону. Та встановлює, що
рішення КМУ обов'язкові для виконання всіма органами державної виконавчої
влади, суб'єктами господарювання, незалежно від їхньої відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 р. всупереч Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» встановлений конкретний розмір щорічної допомоги у
твердій грошовій сумі, зокрема для інвалідів 1-11 груп - 26,70грн. (за грошовою
реформою 1996р). З моменту прийняття ПКМУ №836 встановлені нею розміри щорічної
допомоги на оздоровлення не змінювалися
до 2005р., коли ПКМУ від 12.07.2005р. №562 для інвалідів 1-2 груп вона була
встановлена у розмірі 120.00грн. В той же час Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної зарплати, щорічно затверджувався
державний бюджет.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України. Зазначеними Постановами КМУ №836
та №562, усупереч Закону №796-12, який встановив розмір щорічної допомоги як
величину кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплат, установлені конкретні розміри такої допомоги у твердій грошовій сумі, й зокрема для
учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії - 26,70грн. та
120.00грн.Ст.268 Цивільного Кодексу України серед вимог, на які позовна
давність не поширюється, передбачає вимоги про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Законами України:

-«Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2000р» №436 від 16.01.00р., що складала 118.00грн. і на протязі 2001р.,

-«Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2002р» №2896 від 13.12.01р., що складала 140 грн. на початок року, та з 1.07.03р.- 165грн.,

· «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2003р» №372 від 25.12.02р. у розмірі 185грн., аз
1.12.03р. у розмірі 205.00грн. (закон №1328 від 25.11.03р.),

· «Про внесення змін до закону «Про державний бюджет
України на 2004р.» №1801 від 7.06.04р. про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати з 1 січня -205.00грн., а з 09.04р.-237.00грн.

· «Про державний бюджет України на 2005р.» №2285 від 23.12.04р.
про встановлення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня
2005р.-262.00грн., а з 1.04.04р. - 290.00грн., з 07.04.-310.00грн., з
1.09.04р.-332.00грн.

· «Про державний бюджет України на 2006р.» №3235 від
20.12.05р. про встановлення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня
2006р.-350.00 грн., а з 1.07.06р. - 375.00 грн., з 01.12.06р. - 400,00 грн.

· «Про державний бюджет України на 2007р.» № 489-У від
19.12.06р. про встановлення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня
2007р.- 400.00 грн., а з 1.07.07р. 420.00 грн., а з 1.12.07р. - 450.00 грн.

· «Про державний бюджет України на 2008» №107-У1 від 28.12.2007р. про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати з 1
січня 2008р. - 470,00 грн., розмір мінімальної
заробітної плати, не виключалася можливість застосування
розміру мінімальної заробітної плати для розрахунку щорічної допомоги на
оздоровлення, встановленої ст.48 Закону № 796-Х11.

Відповідно до вимог ст.8
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй Постанови,
положення готуються на підставі законів України, актів чи доручень Президента
України, актів КМУ, рішень урядових комітетів, доручень Прем'єр-міністра,
віце-прем'єр-міністра. Таким чином, нормативно-правові акти повинні відповідати
актам вищої юридичної сили.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади повинні діяти в межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У серпні 2007р. йому стало
відомо, що в порушення вимог ст.48 Закону № 796-Х11 та стани 3 ст.22
Конституції України, у період з 2001 до 2007 року, грошова допомога, призначена
йому законом нараховувалась неповністю. Він звернувся до відповідача з
письмовою заявою про доплату йому невиплачених сум щорічної допомоги на
оздоровлення, у своїй відповіді від 28.08.07р. №12-2593 відповідач повідомив
йому, що він провадив оплати відповідно до ПКМУ №836 від 26.07.96р. та №562 від
12.07.05р. у зменшеному розмірі через відсутність фінансування.

Відповідно до ст.48 Закону
796-ХП йому повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення у розмірі;
інвалідам II групи - п'ять мінімальних заробітних плат, що складає, з
урахуванням отриманої допомоги на оздоровлення на момент виплати:

- 2001р. - 118.00 х5 = 590,00грн.-
26,70 грн. = 563,30 грн.

- 2002р. - 165.00грн. х 5 = 700.00грн.- 26.70грн.= 673.30 грн.

- 2003р. - 185.00грн.х 5= 925.00грн.-26,70 грн. = 898,30 грн.

- 2004р - 205.00 грн. х 5 = 1025,00
грн. - 26.70грн = 998.30 грн.

- 2005р - 262.00грн. х 5 =
1310.00грн.- 26, 70грн. = 1283,30 грн.

- 2006р - 350.00грн. х 5 = 1750.00грн. - 120,00 грн. = 1630,00 грн.

- 2007р - 400.00грн. х 5 = 2000.00грн. - 120,00грн. = 1880,00 грн.

- 2008р. - 470,00 грн. х 5 = 2350,00 грн. - 120,00 грн. = 2230,00 грн.

Таким чином, в період з 2001р по 2008р. його право на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення у повному обсязі було порушено,
сума недоплати складає 8149,50 грн., що і складає ціну позову.

Щодо порядку здійснення виплат державою виходячи з
реальних можливостей видаткової частини державного бюджету, та порядку
затвердженому Законом про Державний бюджет на відповідний рік, зазначає
наступне: 09.07.2007р Конституційний Суд України виніс рішення по справі
№1-29/2007 в якому вказав, що «Аналіз законодавчої діяльності Верховної Ради
України свідчить про те, що при прийнятті законів про Державний бюджет України
систематично зупиняється дія інших Законів України щодо надання пільг,
компенсацій і гарантій, які є складовою конституційного права громадян на
соціальний захист і достатній рівень життя кожного. Ст. 46,48
Конституції України 254к/96-ВР). Зупинення дії законів є способом тимчасового
припинення їх дії в часі та/або за колом осіб і має здійснюватися відповідно до
вимог Конституції України 254к/96-ВР)...Зупинення дії положень законів, якими
визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом
України. ...Конституційний Суд України неодноразово розглядав за зверненнями
суб'єктів права на конституційне подання справи і приймав рішення, у яких
визнавав окремі положення законів про Державний бюджет України щодо зупинення
або обмеження пільг, компенсацій і гарантій такими, що не відповідають
Конституції України 254к/96-ВР (рішення Конституційного Суду України від 20
березня 2002р №5-рп/2002 2005р710-02) (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій),
від 17 березня 2004р №7-рп/2004
(2007р710-04) (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників
правоохоронних органів), від, 1 грудня 2004р №20-2004 А020р710-04)
(справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11
жовтня 2005 р №8-рп/2005 (2008р710-05) (справа про рівень пенсії і щомісячно
довічного грошового утримання). Проте, незважаючи на зазначені рішення
Конституційного Суду України, ревізія законами про Державний бюджет України
пільг, компенсацій і гарантій, яку започатковано у 1995році, набула системного
характеру. Вимоги щодо змісту закону про
Державний бюджет України містяться в
частині другій ст.95 Конституції України 254к/96-ВР, положення якої
конкретизовано у ст.38 Кодексу 2542-14).

Встановлений ч.2 ст.95 Конституції України 254к/96-ВР,
ч.2 ст.38 Кодексу (2542-14) перелік
правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є
вичерпним. За змістом наведених положень Конституції України 254к/96-ВР та
Кодексу 2542-14 вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий
акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання
фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання від інших законів
України - він стосується виключно встановлення
доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і
видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення,
тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних
законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин,
що є предметом інших законів України. Таким положенням закріплено і в
ч.З ст. 2 7 Кодексу 2542-14.

Вищевказаним рішенням Конституційний Суд України визнав
неконституційним п. 30 ст.71 Закону
України « Про Державний бюджет України на 2007р», якою встановлено
припинення виплат щорічної допомоги відповідно до ст.48 Закону України №796-Х11

Відповідно до ч.2 ст.73 Закону України « Про
Конституційний Суд України» №422/96-ВР від 16.10.1996р «У разі якщо акти
або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції
України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність
від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність».

Ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її
життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Ст.22 Конституції України передбачено, що Конституційні
права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесення змін до інших законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод. Права і свободи людини і громадянина, закріплені
цією Конституцією, не є вичерпними.

Ст.55 Конституції України передбачено, що права і свободи
людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Просить суд
визнати дії Управління праці та захисту соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області про відмову у проведенні
нарахування недовиплаченої частини
щорічної грошової допомоги на оздоровлення та виплати її незаконними та такими,
що порушують його Конституційні права та свободи; стягнути з відповідача на
його користь суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі
8149,50 грн.

Позивач ОСОБА_1. в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2. в судове засідання не з'явилася,
надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та надала суду заперечення у яких
позов не визнала, посилаючись на те, що
УП та СЗН відповідне до ст.. 54
ЗУ «Про місцеве самоврядування в
Україні» є управлінням виконавчого
комітету Первомайської міської ради, а також кінцевим розпорядником бюджетних
коштів. Згідно з ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи» на УП та СЗН покладений обов'язок
здійснення виплати пільговій категорії громадян щорічної грошової допомоги на
оздоровлення.

Фінансування витрат на виплату допомоги на
оздоровлення здійснюється за рахунок коштів органу Державного казначейства,
який згідно Положення Про Державне Казначейство України, затвердженим
постановою КМУ №1232 від 21.12.2005р., здійснює розрахункове-касове
обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, контроль за
здійсненням бюджетних повноважень при
зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими
зобов'язаннями.

Стаття 117 Конституції України передбачає, що
КМУ у межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які обов'язкові
до виконання. Ст..62 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також висловлює обов'язковість виконання рішень КМУ
міністерствами, центральними та місцевими органами державної виконавчої влади,
суб'єктами господарювання незалежно від їхньої відомчою підпорядкованості та
форм власності.

Тому УП та СЗН у здійсненні своєї діяльності в частині
виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення керується не тільки Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якій безпосередньо регулює правовідносини в даній
сфері, а ще й постановами КМУ №836 від26.07.1996р. «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Порядком фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою КМУ №256 від
04.03.2002р. (зі змінами та доповненнями).

Пункт 2 Порядку встановлює, що «фінансування
видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту
населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на
відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті
АРК, бюджетах м. Києва та Севастополя, міст республіканського АРК і обласного
значення та районних бюджетах на зазначені цілі». Згідно п.4 цього ж Порядку
«щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів,
відкриті Міністерству фінансів АРК,
фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій у відповідних органах Державного казначейства, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному
бюджеті для АРК, обласних бюджетів, бюджетів міст Києва та Севастополя».

Щодо
вимог позивача про стягнення щорічної грошової допомоги на оздоровлення
за 2001-2003 роки, вважає за необхідне пояснити, що постановою КМУ від
29.10.2003р. №1687 були внесені зміни до
постанови КМУ №256 від 04.03.2002р. та затвердженого нею Порядку про
покладення на органи праці та соціального захисту населення додаткових завдань
щодо ведення персоніфікованого обліку , нарахування та сплати передбачених
законодавчими актами допоміг та компенсацій громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, у 2001 - 2003 роках функції
по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст..48 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» УПСЗН не здійснювали.

Виплата щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за 2004-2005 роки здійснювалися УПСЗН у розмірах, визначених у
постановах КМУ №836 від 26.07.1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ЗУ «Про державний бюджет України на 2006рік» була зупинена на 2006р. дія ст..48 Закону
України №796 в частині визначення розміру щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідності до розміру мінімальної заробітної плати та згідно ст..109 цього ж
Закону було « надано право КМУ у 2006р. встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до чинного
законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними
програмами». Тому УП та СЗН при виплаті
допомоги за 2006 рік керувався нормами Закону про Держбюджет і здійснював
виплату позивачу допомогу на оздоровлення у відповідності до розмірів,
встановлених постановою КМУ №562, оскільки Конституційний Суд України не
приймав рішення щодо визнання неконституційними положень зазначеного Закону.

Пунктом 30 ст.70 ЗУ «Про державний бюджет на 2007рік»
була зупинена дія ст..48 ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007
рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірі відповідно до мінімальної
заробітної плати, тому при виплаті позивачу допомоги на оздоровлення у 2007р. у сумі120,00 грн. УП та СЗН керувалося
постановою КМУ №562 від 12.07.2005р., оскільки рішення щодо визнання
неконституційними положень окремих статей ЗУ «Про державний бюджет на
2007рік» було ухвалено Конституційним Судом України тільки 09 липня 2007р..
Тому вважає, що дії УПСЗН на момент виплати допомоги були
цілком законними.

Про стягнення допомоги на оздоровлення за 2008р. у ст..73
ЗУ №107-У1 від 28.12.2007р. «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих
актів України», зазначено: «Надати право КМУ у 2008р. встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в абсолютних межах асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами». Згідно цієї статті позивачу була виплачена
допомога на оздоровлення у сумі 120,00 грн. у березні 2008р. (відповідно до
розмірів, визначених у постанові КМУ №562 від 12.07.2005р.).

Конституційний Суд України 22.05.2008р. ухвалив рішення,
яким визнав неконституційними положення ст..67 розділу 1 та деяких пунктів
розділу 2 ЗУ «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих
актів України», але положення ст.. 73 цього Закону не визначалися
неконституційними. УП та СЗН при виплаті допомоги на оздоровлення правильно
керувалося постановою КМУ 3562 від 12.07.2005р. і дії Управління на момент виплати допомоги були цілком
законними, у зв'язку з чим просить суд
повністю відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

Дослідивши
надані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В суді прийнято без
заперечень, що позивач є особою,
віднесеною до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 6). Позивачу
встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК (л.с.10).
Він має право на щорічну допомогу на оздоровлення в обсязі встановленому
законом, передбачену ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
р. Порядок надання щорічної допомоги регулюється цим Законом. Абз.2 ч.4 ст. 48
вказаного Закону передбачена виплата інвалідам 2 групи допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Оскільки дія абзацу 2 ч.4 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зупинена на 2006 р. в
частині виплати компенсації і допомог у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом України №3235-4 від 20.12.2005 р., внаслідок
чого відсутні правові підстави вважати порушеними права позивача щодо невиплати
відповідачем одноразової щорічної допомоги у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати у 2006. Зазначена норма протягом 2001,2002,2003,2004, 2005,
2007 р.р. була чинною і підлягає застосуванню.

Згідно ч.7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати складає:

З 01.07. 2000 року по 31.12. 2001 року - 118 грн. на місяць,

З 01.01.2002 року по 30.06. 2002 року - 140 грн. на
місяць,

З 01.07.2002 року по
31.12.2002 року - 165 грн. на місяць,

З 01.01.2003 року по 30.11. 2003 року - 185 грн.,

З 01.12.2003 року 31.08. 2004 року - 205 грн. на місяць,

З 01.09.2004 року по 31.12. 20004 року - 237 грн. на місяць,

З 01.01.2005 р. - 262 грн. на місяць, з 01.04.2005 р. -
290 грн., з 01.07.2005 р. - 310 грн., з 01.09.2005 р. - 332 грн.;

з 01.01.2007 р. - 400 грн., з 01.04.2007 р. - 420 грн., з
01.09.2004 р. - 440 грн., з 01.10.2007 р. - 460 грн.

З 01.01.2008р. - 515,00 грн.; з 01.04.2008р. - 525,00
грн. з 01.10.2008р. - 545,00 грн.

Зі змісту вимог Законів України «Про встановлення
розмірів мінімальних заробітних плат на 2001р.- 2005р., 2007, 2008р.» не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За таких обставин та з урахуванням вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області повинно виплатити позивачу щорічну допомоги на
оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми мінімальної заробітної
плати на момент виплати.

Позивачем заявлено
до стягнення за 2001 р. - 2008р. 8149,50 грн.
з урахуванням виплаченої УТ та СЗН суми допомоги. Позовні вимоги
підлягають задоволенню за 2003 р., 2004р.,
2005р.,2007р., 2008р. у сумі 7289
грн. 90 коп., з наступного розрахунку:

За 2003р. - 185,00 грн. х 5 =925,00
грн. - 26,70 = 898,30 грн.

За 2004р. - 205,00 грн. х 5 = 1025,00
грн. - 26,70 грн. = 998,30 грн.

За 2005р. - 262,00 грн. х 5 = 1310,00
грн. - 26,70 грн. = 1283,30 грн.

За 2007р. - 400,00 грн. х 5 = 2000,00
грн. - 120,00 грн. = 1880,00 грн.

За 2008р. - 470,00 грн. х 5 = 2350,00
грн. - 120,00 грн. = 2230,00 грн.

Позивач має право на отримання грошової допомоги на
оздоровлення в більшому розмірі ніж вказано в позовних вимогах, тому що розмір
мінімальної заробітної плати змінювався в 2002 р. - двічі, в 2003р. - двічі, в
2005р., 2007р. - 2008р. чотири жди, а позивач до розрахунку брав мінімальну
заробітну плату на початок кожного року. Ця обставина була йому роз'яснена, але
позивач позовних вимог не змінив.

В частині стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення
за 2001р. та 2002 р. позивач пред'явив
вимоги не до належного відповідача у справі, тому суд вважає за необхідне
відмовити позивачу в стягненні коштів за
вказаний період саме з цього відповідача.

Стосовно посилання відповідача на пропущений позивачем процесуального строку для звернення
з позовом до суду, суд вважає, що відповідно до ч.3 ст. 99 КАС України для
захисту прав, свобод та інтересів особи, цим кодексом та іншими законами можуть
встановлювати інші строки для звернення до адміністративного суду. Відповідно
до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
8,19 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ст.ст.8,
9, 159-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов позивача ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області
щодо відмови у виплаті
ОСОБА_1. щорічної грошової
допомоги на оздоровлення за 2003 р.; 2004р.; 2005р.; 2007р. та 2008р.
незаконними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області
доплатити ОСОБА_1. недовиплачену щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2003;
2004; 2005; 2007 та 2008 роки в сумі 7289 грн. 90 коп. за рахунок
коштів Державного бюджету України.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку для подання заяви на апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом
10 днів з для її проголошення в Донецькому апеляційному адміністративному суді
через Первомайський міський суд.

Суддя
Первомайського міського суду
Мозолєва Т.В.