Справа № 2а-60/08
Суддя: Мироненко І.П.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №-2а-60/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

17 червня 2008 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський
районний
суд міста Маріуполя Донецької
області у складі:

головуючого
судді
Мироненко І.П.

при секретаре Новиковій Г.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Управління праці та
соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської
ради Фролової Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003- 2005, 2007 роки, суд -

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2008 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя
за підсудністю надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003-2007 роки. В обґрунтування
заявлених вимог позивач вказував на те, що має статус громадянина,
постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, має Ш групу інвалідності.
Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян,
що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” їй як учаснику ліквідації
аварії на ЧАЕС І категорії передбачена щорічна компенсаційна виплата за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент виплати. Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради в порушення вищеназваного Закону щорічно виплачувало

компенсацію на оздоровлення за 2003-2005 роки - по
21 гривні 50 копійок, за 2006-2007 роки -
по 90 гривен.

Законами України
про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік, про
державний бюджет на 2003-2007 роки їй повинні бути виплачені суми обов'язкових платежів: за 2003 рік 718
гривен 50 копійок, 2004 рік - 798 гривен 50 копійок, за 2005 рік 1026 гривен 50
копійок, 2006 рік - 1310 гривен, 2007
рік 1590 гривен, а всього 5443 гривні 50 копійок.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється
зробити перерахунок, просить стягнути з відповідача недоотриману щорічну
допомогу на оздоровлення за 2003-2007 роки в сумі 5443 гривні 50 копійок.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 подала письмову
заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2006 рік.

В решті частини позовні вимоги про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003 - 2005, 2007 роки підтримала у
повному обсязі і пояснила наступне. При виплаті компенсацій на оздоровлення
відповідач користувався підзаконним актом постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, що є порушенням її
конституційних прав, оскільки значно звужує право на отримання матеріальної
допомоги. Статтею 22 Конституції України не допускається ліквідація
конституційних прав і свобод людини і громадянина, звуження їх розмірів при
прийнятті нових законів. На що
неодноразово звертав увагу Конституційний Суд України. Стаття 48 Закону України
„Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” не змінювалася і відповідач повинен був проводити
виплати, встановлені даною статтею.

Вважає, що відповідно до положень ст.. 268 ЦК України, нею не пропущений
строк для звернення до суду про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення
за 2003 - 2005 роки.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. Згідно
до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” ліквідатору наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії інваліду Ш групи передбачено право на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних за
ротних плат. Законом передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати, а фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією
цього закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Міністерство праці і
соціальної політики України, як головний розпорядник коштів, забезпечує через
місцеві органи праці та соціального захисту населення виплату допомоги на
оздоровлення громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у
розмірах, на які затверджені кошториси і які розраховані згідно постанов
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 „Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та від 12
липня 2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Розпорядники бюджетних коштів
нижчого рівня - управління праці та соціального захисту населення, беруть
бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами, як це передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу.

Позивачка отримувала кошти на оздоровлення за 2003-2005 роки у розмірі 21
гривні 50 копійок щорічно, за 2007 рік у розмірі 90 гривен, тобто у розмірах
відповідно до постанов Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 836 від 26 липня
1996 року та „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 562 від 12 липня 2005 року.

Діючим законодавством на розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня не
покладено функції визначення розмірів допомоги на оздоровлення, здійснення її
перерахунків та винесення рішення щодо відмови у здійсненні цих виплат особам,
які мають право на ці виплати.

Крім того, представник відповідача вказував на те, що позивачем пропущено
встановлений ст. 99 КАС України річний строк для звернення до суду за захистом
прав. Допомогу на оздоровлення за 2003 рік ОСОБА_1 отримала у травні 2003 року,
за 2004 рік у травні 2004 року, за 2005 рік у березні 2005 року, а до суду
вперше звернулася тільки у січні 2008 року. Пропущення строку звернення до суду
відповідно до ст. 100 КАС України є підставою для відмови у задоволенні позову,
на чому наполягає відповідач. При цьому, посилання позивача на ст. 268 ЦК
України не може бути прийнято, оскільки ст. 1195 ЦК України передбачена
відповідальність винної особи, а УПСЗН такою не є.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов
є

обґрунтованим і підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником
ліквідації

наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, має Ш
групу інвалідності.

Відповідно до положень ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений
річний строк. Проте, для окремих випадків законом може бути встановлений інший
строк на звернення до суду. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України
позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я.

Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо пропуску строку
позовної давності для звернення до суду є безпідставними, оскільки позивачем
заявлені вимоги про стягнення недоотриманих компенсаційних виплат у зв'язку із
ушкодженням здоров'я.

Так, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, яка

виплачується інвалідам ШІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат. Розмір

мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно довідки Управління праці та
соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради, позивачці ОСОБА_1, як ліквідатору наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду Ш групи, щорічна допомога на
оздоровлення виплачувалась за період 2003 - 2005 роки по 21 гривні 50 копійок
щорічно, за 2007 рік 90 гривен.

Розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів Ш групи встановлений

постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та постановою Кабінету

Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України

визначаються права і свободи людини і громадянина,
гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки

громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня
1996 року та постановою Кабінету

Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року всупереч
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, якій встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів ШІ групи на 2003-2005 роки - 21 гривня 50 копійок, а
на 2007 рік в сумі 90 гривен .

Між тим, з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри
щорічної

допомоги залишалися незмінними до 2005 року, у той час як Верховною Радою
України

неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий

державний бюджет.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується
принципом

законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні

посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що

передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та

законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на

підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. У разі

невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону
України, міжнародному

договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому

акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, оскільки до 01 січня 2006 року правова норма
про розмір щорічної допомоги на

оздоровлення, встановлена ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
була діючою, виходячи із загальних засад

пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні
даного спору

підлягають застосуванню положення ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,
Законів України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет
України на 2003 рік”, „Про Державний бюджет України на 2004 рік”, „Про
Державний бюджет України на 2005 рік”, а не Постанови Кабінету Міністрів
України.

Згідно статті 71 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян,
що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень цього
Закону не може

призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону.

Дійсно, п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік" з метою

приведення окремих норм законів у відповідність із цим
Законом зупинено на 2007 рік дію абзаців 2-

7 частини 4 статті 48 Закону України „Про статус та соціальний захист
громадян, що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати
допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Поряд з цим, 09 липня 2007 року Конституційним Судом
України у справі № 1-29/2007 (справа про соціальні
гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, відповідно до якого, визнані
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 30 ст. 71 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Конституційний Суд України відзначив, що положеннями Закону України „Про

Державний бюджет України на 2007 рік” не можуть
скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і

обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими
законами України, не

можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів
України, а також встановлюватися інше

(додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом
інших законів України.

Враховуюче зазначене, суд приходить
до висновку, що виплати коштів на оздоровлення, здійснені за період 2003 -2005
років у розмірі 21 гривні 50 копійок, за 2007 рік у розмірі 90 гривен,
передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня
1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та постановою Кабінету

Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, є такими, що порушують норми спеціального закону.

Даний висновок зроблено судом з
урахуванням рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти
України», а саме з урахуванням зауважень Суду, якими визначено, що в межах
свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з
державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні
зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату
певних надбавок і дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної
влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є
чинними.

За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення недоотриманих коштів
на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки підлягають задоволенню зі

стягненням з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових сум
згідно

наступного розрахунку.

Щорічна допомога на оздоровлення за 2003 рік в сумі 21
гривні 50 копійок виплачена позивачу в травні 2003 року. Згідно до Закону України „Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік” розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги
складав 185 гривен. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2003 рік
повинен складати 740 гривен (185 х 4). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 718 гривен 50 копійок (740 - 21,50).

Щорічна допомога на оздоровлення за 2004 рік в сумі 21
гривні 50 копійок виплачена позивачу в травні 2004 року. Згідно до ст. 89 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2004 рік” розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги
складав 205 гривен. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2004 рік
повинен складати 820 гривен (205 х 4). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 798 гривен 50 копійок (820 - 21,50).

Щорічна допомога на оздоровлення за 2005 рік в сумі 21 гривні 50 копійок
виплачена позивачу в березні 2005 року. Згідно до ст. 83 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2005 рік” розмір мінімальної заробітної плати на
час виплати допомоги складав 262 гривні. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2005 рік
повинен складати 1048 гривен (262 х 4). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 1026 гривен 50 копійок
(1048 - 21,50).

Щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік в сумі 90 гривен виплачена
позивачу в травні 2007 року. Згідно до ст. 76 Закону України „Про Державний
бюджет на 2007 рік” розмір мінімальної заробітної плати з 01 квітня 2007 року
складав 420 гривен. Таким чином, розмір допомоги на оздоровлення за 2007 рік
повинен складати 1680 гривен (420 х 4). З урахуванням отриманих коштів, підлягає стягненню 1590 гривен (1680 - 90).

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у

відповідності до ст. 88 КАС України звільнити його від сплати судових
витрат на користь

держави.

На підставі викладеного, ст. ст. 19, 92 Конституції України, ст. 48 Закону
України "Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",

керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 94, 99, 159, 160, 116, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства

України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки, задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1
недоплачену суму допомоги на оздоровлення за 2003 рік в розмірі 718 гривен 50
копійок, за 2004 рік в розмірі 798 гривен 50 копійок, за 2005 рік в розмірі 1026
гривен 50 копійок, за 2007 рік в розмірі 1590 гривен, а всього 4 133 (чотири
тисячі сто тридцять три) гривні 50 копійок.

Суддя ________________