Справа № 2-а-35/08
Суддя: Лущеко Л.Г.
Дата ухвалення: 2008-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
березня 2008 року Білогірській районний суд Автономної Республіки Крим в
складі:

головуючого
- судді Лущеко Л.Г.

при
секретарі Бубнової
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті
Білогірську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Управління праці і
соціального захисту населення Білогірської районної державної адміністрації
(далі - УПСЗН Білогірської РГА), Міністерства праці і соціального захисту
населення Автономної Республіки Крим про визнання неправомірними дій суб”єкта
владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

позивач
просить суд визнати неправомірними дії УПСЗН в Білогірському районі відносно
відмови ОСОБА_1 у доплаті щорічної разової грошової допомоги у сумі 2326 грн за
2005 рік, 2542 грн за 2006 рік, 2888 грн за 2007 рік; зобов'язати відповідача
протягом п”яти робочих днів здійснити перерахунок розміру разової грошової
допомоги за 2005 рік, виходячи з суми 2656 грн, за 2006 рік, виходячи з суми
2872 грн, за 2007 рік, виходячи з суми 3248 грн з урахуванням фактично
сплачених позивачу 330 грн в 2005 році, 330 грн в 2006 році, 360 грн в 2007
році;

стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість
по щорічній разовій грошовій допомозі за 2005 рік в сумі 2326 грн, за 2006 рік
у сумі 2542 грн, за 2007 рік в сумі 2888 грн, а усього - 7756 грн.

Свої
вимоги мотивує тим, що позивач є пенсіонером МВС та інвалідом другої групи,
тому на нього, як на особу, прирівняну до інвалідів війни, розповсюджуються
соціальні пільги, компенсації та гарантії, передбачені ст. 13 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551 -
ХІI (з подальшими змінами і
доповненнями).Позивачу згідно з законодавством повинна виплачуватись
щорічна разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій по віку.
19.09.2007 року позивач звернувся до відповідача з вимогами здійснити
перерахунок та доплатити разову грошову компенсацію за 2006-2007 роки, оскільки
згідно з ч.1 ст.17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», обов”язок по здійсненню
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни покладена саме
на органи праці та соціального захисту населення. Відповідач листом

№ Б-169 від 19.09.07 року відмовив в задоволенні заяви
позивача, посилаючись на необхідність внесення відповідних змін в бюджетне
законодавство України. З доводами відповідача ОСОБА_1не згоден. Згідно ч.1 ст.
28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року № 1058 - ІУ, в редакції цього Закону від 23.12.2004 року № 2291
- ІУ, мінімальна пенсія по віку встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність. Згідно ст. 1 Закону України «Про
затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік» від 19.10.2004 року № 2089 -
ІУ, прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, з 01.01.2005 року
складає 332 грн. Таким чином, позивач повинен був одержати за 2005 рік щорічну
разову грошову допомогу у розмірі 2656 грн (332х8), а одержав всього 330 грн,
тобто відповідачем йому недоплачена допомога у розмірі 2326 грн.

Стаття 34 ЗУ “Про Державний бюджет на 2005 рік” та ст.30
ЗУ “Про Державний бюджет на 2006 рік” є
недійсними з моменту їх прийняття, тому, що є пряма вказівка на це в ч.3 ст.2
ЗУ “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. На підставі
викладеного, слід вважати, що позивачу в 2006 році треба було виплатити щорічну
разову грошову допомогу у розмірі 2872 грн (359 х 8).

Окрім цього, в 2007 році, згідно вищезгаданих законів,
позивач повинен був одержати щорічну разову грошову допомогу у розмірі 8
мінімальних пенсій по віку, що складає 3240 грн (406х8), а одержав лише 360 грн, тобто недоотримав допомогу у розмірі
2680 грн (3248-360 грн). В сукупності за 2005 - 2007 роки розмір заборгованості
відповідача складає 7756 грн (2326+2542+2888).

Відповідач відмовляє у добровільному порядку зробити
перерахунок по виплаті щорічної разової грошової допомоги і виплатити позивачу
різницю по такому перерахунку, мотивуючи тим, що він діяв на підставі ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2005, 2006, 2007 роки».

Доводи відповідача суперечать ст. 22 Конституції України,
яка свідчить, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в діючі закони
не допускається звуження змісту і обсягу
діючих прав і свобод.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551 - ХІІ (з подальшими змінами і
доповненнями), нормативні акти органів державної влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим
Законом, є недійсними.

Окрім цього, рішенням Конституційного Суду України від
9.07.2007 року

№ 6-рп/2007 визнані
неконституційними і втратили свою дію ст.ст. 29, 71 п.13 ЗУ «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими була призупинена дія ст.13 ч.5 ЗУ «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Про порушення свого права на
одержання допомоги в повному об”ємі
позивач дізнався у липні 2007 року.

У судове засідання позивач не
з”явився, надіслав заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність,
на позові наполягає.

Відповідач - представник Управління праці і соціального
захисту населення в Білогірському районі АР Крим в судове засідання не
з'явився, надіслав заяву, в якій просить суд слухати справу в його
відсутність,.

Суд
вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, що не з'явилися, за
наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню по наступним підставам.

Згідно ст.ст. 12-15 ЗУ “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” № 3551-XII от 22.10.1993 року з подальшими змінами і доповненнями,
де, зокрема, вказане рішення Конституційного Суду України від 9.07.2007 року

№ 6-рп/2007, позивач, який є інвалідом війни другої групи, що
підтверджується посвідченням № 103483
серії Б (а.с.7-8), має право на одержання щорічної разової грошової допомоги.
Відповідач в добровільному порядку відмовляє позивачу у здійсненні і виплаті
перерахунку у встановленому законом розмірі, мотивуючи відмову відсутністю
грошових коштів і тим, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2007
рік» не передбачені такі виплати (а.с.4, 21, 27).

Проте, доводи відповідача суперечать Конституції України
і не підлягають застосуванню положення ст.30 ЗУ “Про Державний бюджет на 2006
рік”, ст.34 ЗУ “Про Державний бюджет на 2005 рік”, якими теж було призупинено
дію ст.13 ч.5 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” у
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги, а також
зменшення розміру такої допомоги тому, що це є порушенням вимог ст.ст.3, 48, 64
Конституції України.

Доводи відповідача також суперечать вимогам рішення
Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, яким визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 13 ст.71 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік
дії частини п”ятої статей 12-15, 29 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”.

У даному рішенні Конституційного Суду України
вказано, що згідно ст.ст. 22 ч.3, 64 Конституції України, право громадян на
соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому
числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану на певний строк. Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи
громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги,
компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний
захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до
ст.ст.6 ч.2, 19 ч.2, 68 ч.1 Конституції України, вони є загальнообов”язковими,
однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого
самоврядування, їх посадовими особами. Принципи соціальної держави втілено в
ратифікованих Україною міжнародних
актах, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, та в
рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 ст.17 ЗУ «Про виконання рішення та
застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України
застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних
свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерела права. При
розгляді справи «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини зауважив,
що у межах свободи дій держави, Держава може вводити, призупиняти чи закінчити
виплату надбавок (виплат) з державного бюджету, вносячи відповідні зміни в
законодавство. Проте, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних
надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не
можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідні положення є чинними і
в них не внесені відповідні зміни.

Тому,
посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх обов”язків по виплаті спірного підвищення пенсії в повному
об'ємі не може бути взято судом до уваги.

Оскільки УПСЗН в Білогірському
районі є головним розпорядником
бюджетних коштів і здійснює фінансову діяльність на підставі вимог Бюджетного
кодексу, то він зобов”язаний сплатити позивачу виниклу заборгованість по
щорічній разовій грошовій допомозі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.12-15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007,
ст.ст.17, 99 ч.2, 128, 162, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов
задовольнити.

зобов'язати Управління праці і
соціального захисту населення в Білогірському районі АР Крим здійснити
перерахунок ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги за 2005, 2006, 2007
роки, виходячи з розміру мінімальної пенсії по віку і прожиткового мінімуму для
осіб, що втратили працездатність у розмірі 332 грн з подальшими її змінами,
згідно чинному законодавству.

Зобов”язати Управління праці і
соціального захисту населення в Білогірському районі АР Крим виплатити ОСОБА_1
різницю між перерахованим розміром щорічної разової грошової допомоги і
фактично одержаною.

На постанову може бути подано заяву про апеляційне оскарження в
Апеляційний суд Автономної Республіки Крим протягом 10 днів з моменту
проголошення постанови. Апеляція подається протягом 20 днів з дня подачі заяви
про апеляційне оскарження через Білогірській районний суд Автономної Республіки
Крим.

Головуючий