Справа № 2-а-50/07
Суддя: Чернецький В.А.
Дата ухвалення: 2007-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№2-a-50/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
вересня 2007р. Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого
судді Чернецького
В.А.,

при
секретарі Купрєєнко
А.С. ,

з
участю: позивача ОСОБА_1

представника
відповідача УПСЗН Піскунової М. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Костянтинівка справу за позовом ОСОБА_1
до Управління Праці
та соціального захисту
населення Костянтинівської міської Ради
про визнання неправомірними дії відповідача та стягнення недоплачених сум,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернувся з
позовом до Управління Праці та соціального захисту населення Костянтинівської
міської Ради про визнання неправомірними дій відповідача та стягнення
недоплачених сум, указуючи наступне.

На його
письмове до відповідача щодо отримання пільг по оплаті комунальних послуг, була надана відповідь, що він,
як інвалід ВВВ 3 групи, отримує
100 % знижку плати за користування житлом у межах норм, передбачених чинним законодавством та 100%
знижку плати за користування комунальними послугами. При цьому було
вказано, що право на пільги він має
один. 04.05 2007р. він подав скаргу с проханням врахувати пільги, надані йому законом України по оплаті за
користуванням житлом та комунальними послугами також його дочці та онуку, які є членами його сім*ї (згідно рішення
Конституційного суду України №5-рп/99). Також було вказано, що відносно його було порушено дію ст. 2 ЗУ № 3551-И від 22.10.1993 р. "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту": "Права та пільги для ветеранів війни і членів
їх сімей, встановлені раніше
законодавством України і законодавством колишнього союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної
заміни".

Але його
посилання на вищезгадний ЗУ
та рішення Конституційного Суду залишені відповідачем без уваги. Таким
чином, Управління праці та соціального
захисту населення Костянтинівської міської ради порушило його права, передбачені
ст. 13 ЗУ № 3551-П від 22.10.1993р. "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту".
Пільги щодо плати за житло, комунальні
послуги та паливо, передбачені пунктами
4-6 цієї статті, надаються інвалідам
війни та членами їх сімей, які
проживають разом з ними, незалежно від
виду житла чи форми власності на нього. (ч.2
ст. 13 в редакції ЗУ
№ 488/95-ВР від 22.12.95) та
ст. ст. 21, 22 Конституції
України. Враховуючи те, що Управління
праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради просить
надалі не звертатись до нього з цим питанням,
він, керуючись ст. 21, 22, 55 Конституції України, п.1 ЗУ №488/95-ВР 22.12.1995 р. "Про
внесення змін і доповнень до ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та
рішенням Конституційного суду України №5-рп/993 від 03.06.1999 p., просить суд забов*язати відповідача врахувати
надані йому законом пільги по оплаті за користуванням житлом та комунальними
послугами на членів його родини та надати відповідну інформацію до комунальних
підприємств міста.

Крім того, позивач надав суду доповнення до позовної
заяви у якій визначив наступне.

На його
письмове звернення до Управління праці та соціального захисту населення
Костянтинівської міської ради з питань виплати разової грошової допомоги до дня
Перемоги 9 травня за 2004-2007р.р., він
отримав відповідь, що йому як інваліду 3
групи внаслідок аварії на ЧАЄС,
прирівняного до інваліда Великої Вітчизняної війни 3 групи, перераховано на рахунок у ПриватБанку, згідно бюджету України на відповідний
рік, такі сумі у 2004р.-130 грн., 2005-2007р.р. - по 270 грн. Управління праці
та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради проводячи
виплати у такому розмірі, порушило дію ЗУ 3551-12
"Про статус ветеранів війни,

гарантії їх соціального захисту",
в якому зазначено, що згідно ст. 13,
до 05 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам 1 групи - 10 мінімальних пенсій за віком, 2 групи - 8 мінімальних пенсій за віком, 3 групи - 7 мінімальних пенсій за віком. Конституційний суд у рішенні №20рп/2004р. від
01.12.04 p., дійшов висновку,
що на осіб, які за законом
належать до ветеранів війни, повинні
поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно до ч.5 ст. 17 Конституції України. Конституційний
суд виходить з того, що звуження змісту
та обсягу права на пільги, компенсації
та гарантії шляхом прийняття нових законів чи внесення змін до чинних за ст. 22 Конституції України не допускається.
Зупинення дії цього права можливе лише за умовами запровадження відповідно до
п. 31 ч.1, ст. 85, а також п.19 ч.1 ст. 92 Конституції України. Ці висновки
додатково підтверджуються положенням Постанови Верховної ради України "Про
стан виконання законодавства України щодо соціально, медичного та пенсійного забезпечення
ветеранів війни і відзначення 60 перемоги у великій вітчизняній війни -
1941-1945р.р." від 15.03.05р. №2469-15. Так, у п.1 цієї постанови роботу Кабінету
Міністрів України з виконання законодавства щодо соціального, медичного та пенсійного забезпечення
ветеранів війни визнано недостатньою, а
в п.3 сфармульовано вимогу про забезпечення виконання у повному обсязі
законодавства щодо статусу й соціального захисту ветеранів війни шляхом
внесення необхідних змін до нормативно-правових актів, які суперечать Конституції і ЗУ. Таким
чином, відповідач при виплаті разової
грошової допомоги до дня перемоги 9 травня,
повинен був врахувати, що
рішенням Конституційного суду №20-рп/2004 р. від 01.12.04 р. було визнано, що не відповідають Конституції України (є
неконституційним), положення ЗУ "Про державний бюджет
України на 2004 р."
у частині виплати щорічної разової допомоги відповідно до ЗУ "Про статус
ветеранів...", положення ЗУ "Про державний бюджет
України на 2004 p.", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним судом України цього рішення. Рішення Конституційного суду є
обов*язковим до виконання на территорії України, остаточним і не може бути оскаржене. У
наслідок порушення Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської
міської ради ч.5 ст. 13 ЗУ 3551-12
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
ст. 21, 22 Конституції України,
ст. 10 ЗУ 3723-12
"Про державну службу", йому
була нанесена матеріальна шкода у розмірі:

2004
p.: 284, 69 х 7 = 1992, 83 -130 - 1862, 83 грн.

2005
p.: 332 х 7 = 2324 - 270 = 2054 грн.

2006
p.: 359 х 7 = 2513 - 270 = 2243 грн.

2007
р. 406 х 7 = 2842 - 300 = 2542 грн.

Всього
8701, 83 грн.. Цю суму ОСОБА_1
просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Костянтинівської міської ради на його користь.

У
судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені вимоги та їх
підстави, визначені у позовній заяві.

Представник
відповідача Піскунова М. І. позов не визнала у повному обсязі та пояснила
наступне. Позивач маєте пільгу як інвалід 3 групи внаслідок аварії ЧАЕС і
прирівняний до інвалідів Великої Вітчизняної Війни 3 групи, отримуєте пенсію по інвалідності у розмірі
1509, 53 грн. З питань виплати грошової
допомоги до дня перемоги за 2004 р. повідомила,
що згідно ЗУ "Про
державний бюджет України на 2004 р."
ст. 44, на р/р в Приватбанку ОСОБА_1 у квітні
2004 p., як інваліду ВВВ 3 групи було зараховано 130, 00
грн., що складало суму мінімальної
пенсії за віком. Також, згідно наступним законам про Державний бюджет
на відповідний рік позивачу до дня Перемоги перераховано на рахунок у ПриватБанку с 2005 по 2006р.р.
- по 270 грн., а у 2007 році - 300 грн..
Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради
проводячи виплати у такому розмірі, не
порушило дію ЗУ 3551-12 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", в якому зазначено, що згідно
ст. 13, до 05 травня інвалідам
війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - 10
мінімальних пенсій за віком, 2 групи - 8
мінімальних пенсій за віком, 3 групи - 7
мінімальних пенсій за віком. Дія цієї
норми Закону була призупинена Законами України про Державний бюджет на
відповідні роки. Дійсно, Конституційний
суд України у рішенні №20рп/2004р. від 01.12.04 p.,
дійшов висновку,
що на осіб, які за законом
належать до ветеранів війни, повинні
поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно до ч.5 ст. 17 Конституції України. Але, у ч.3 цього рішення визначено, що положення Закону України «Про Державний
бюджет України на 2004 рік», визнані
неконституційними, втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Тобто, виплати,
які здійснені позивачу до ухвалення Рішення є законними і здійснені на
підставі Закону про бюджет, який має
вищу юридичну силу стосовно пільг та виплат,
ніж Закон

України
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту". На тій же підставі, позивачу виплачена разова грошова допомоги до
дня Перемоги за 2005р. згідно ЗУ
"Про державний бюджет України на 2005р., ст. 3О на р/р в ПриватБанку ОСОБА_1 у квітні 2005 p.,
як інваліду ВВВ 3 групи було зараховано 270, 00 грн..
Також виплачена допомога до дня перемоги за 2006 р. згідно ЗУ "Про державний бюджет
на 2006 р." ст. 3О було зараховано
270, 00 грн., у 2007р. згідно ЗУ "Про державний бюджет
на 2007 р." ст. 29 - 270 грн..
Порушень прав позивача згідно названих Законів допущено не було. Також
пояснила, що відповідно ст. 70
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік до членів сім*ї
пільговіка при наданні пільг належать: дружина,
їхні неповнолітні діти (до 18 років),
неодружені повнолітні діти які визнані інвалідами 1 та 2 групи, але інвалідами 1 групи; особа яка проживає з
інвалідом BOB 1 групи та доглядає за ним за умови, що інвалід війни не перебуває у шлюбі;
непрацездатні батьки; особа, яка
знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним. Дочка позивача повнолітня і не є
інвалідом. Вона та онук позивача згідно
визначеному Закону не відносяться до членів сім*ї позивача, хоч і мешкають разом. Тому пільги позивача не можуть на них
розповсюдживатися. Тому вимоги позивача не грунтуються на законі.

Вислухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд знайшов наступне. Позивач ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1 (ас. 64). Разом з ним у вказаній квартирі проживають його
дочка ОСОБА_2 і внук ОСОБА_3, 2003г. народження (ас. 54). Позивач є
інвалідом війни 3 групи і користується пільгою у вигляді 100% зниження оплати
комунальних послуг і оплати за користування житлом. Разом з тим,
на його дочку і внука ці пільги не розповсюджуються і комунальні служби
налічують на них 100% оплату (ас. 56). Позивач є постраждалим внаслідок аварії
на Чорнобильській АЕС, прирівняний до
ветеранів ВВВ, є інвалідом 3 групи.
Позивачу виплачена разова грошова допомоги до дня Перемоги згідно ЗУ "Про державний бюджет
України на 2004 р." ст. 44, на р/р в Приватбанку у квітні 2004 p.,
як інваліду ВВВ 3 групи було зараховано 130, 00 грн., за 2005р. згідно ЗУ "Про державний бюджет
України на 2005р., ст. 3О на р/р в
ПриватБанку ОСОБА_1 у квітні
2005 p., як інваліду ВВВ 3 групи було зараховано 270, 00 грн..
Також виплачена допомога до дня перемоги за 2006 р. згідно ЗУ "Про державний бюджет
на 2006 р." ст. 3О було зараховано
270, 00 грн., у 2007р. згідно ЗУ "Про державний бюджет
на 2007 р." ст. 29 - 270 грн..

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Управління
праці та соціального захисту населення Костянтинівської міської ради проводячи
виплати позивачу у вказаних розмірах не порушило дію ЗУ 3551-12 "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", в якому
зазначено, що згідно ст. 13,
до 05 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам 1 групи - 10 мінімальних пенсій за віком, 2 групи - 8 мінімальних пенсій за віком, 3 групи - 7 мінімальних пенсій за віком. Дія цієї норми Закону була призупинена
Законами України про Державний бюджет на відповідні роки. Дійсно, Конституційний суд України у рішенні
№20рп/2004р. від 01.12.04 p., дійшов висновку,
що на осіб, які за законом
належать до ветеранів війни, повинні
поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно до ч.5 ст. 17 Конституції України. Але, у ч.3 цього рішення визначено, що положення Закону України «Про Державний
бюджет України на 2004 рік», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього Рішення. Тобто, виплати,
які здійснені позивачу до ухвалення Рішення є законними і здійснені на
підставі Закону про бюджет, який має
вищу юридичну силу стосовно пільг та виплат,
ніж Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Також
Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 у справі
про соціальні гарантії громадян не має зворотної сили і тому виплати
позивачу, які були здійснені до дня
Перемоги і до складання Рішення відповідають Закону України «Про Державний
бюджет на 2007 рік». Тому, у цій частині
позову слід відмовити.

Відповідно ст. 70
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік до членів сім*ї
пільговіка при наданні пільг належать: дружина,
їхні неповнолітні діти (до 18 років),
неодружені повнолітні діти які визнані інвалідами 1 та 2 групи, але інвалідами 1 групи; особа яка проживає з
інвалідом BOB 1 групи та доглядає за ним за умови, що інвалід війни не перебуває у шлюбі;
непрацездатні батьки; особа, яка
знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним. Дочка позивача повнолітня і не є
інвалідом. Вона та онук позивача згідно
визначеному Закону не відносяться до членів сім*ї позивача, хоч і мешкають разом. Тому пільги позивача не можуть на них
розповсюджуватися.

Разом з тим, суд вважає,
що повнолітня дочка позивача ОСОБА_2 і внук ОСОБА_3, 2003г. народження, є членами родини позивача, бо суду надано довідку про те що вони
мешкають разом. Батько та дочка ведуть
сумісне господарство, мають я родичі
сумісний бюджет. Дочка не працює,
доглядає за дитиною та утримується батьком. Згідно
ст. З СК України сім*ю складають
особи, які спільно проживають, пов*язані спільним побутом, мають взаємні права та обов*язки, сім*я створюється крім іншого, на підставі кровного споріднення. Суду надано
докази кровного споріднення, сумісного
мешкання та спільного побуту. Тому, суд
вважає, що позовні вимоги стосовно
того, щоб зобов*язати відповідача надати
відповідну інформацію до комунальних підприємств міста Костянтинівки Донецької
області для нарахування пільг позивача на членів його родини підлягає
задоволенню.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 1166 ЦК
України, Законами України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік»,
«Про Державний бюджет України на 2005 рік», «Про Державний бюджет України на 2006
рік», «Про Державний бюджет України на
2007 рік», «Про захист ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», ст. 3 СК України, ст.
ст. 99, 100,
158, 160, 161,
163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
ОСОБА_1 до Управління Праці та соціального захисту населення Костянтинівської
міської Ради задовольнити частково.

Дії
відповідача Управління Праці та соціального захисту населення Костянтинівської
міської Ради у частині неврахування пільг по оплаті житлово-комунальних
послуг, наданих ОСОБА_1 законом як
ветерану війни, відносно членів його
сім*ї дочки ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3, -
визнати незаконними та зобов*язати відповідача надати відповідно даному рішенню
інформацію до комунальних підприємств міста Костянтинівки Донецької області.

ОСОБА_1 у решті
частині позову відмовити.

На
рішення може бути подана апеляційна скарга в Адміністративний Апеляційний суд
Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом двадцяти
днів з момсн г> подачі заяви про оскарження,
яка може бути подана не пізніше ніж у десятиденний термін з моменту
оголошення рішення.