Справа № 7/2«А»-272
Суддя: Чірков Г.Є.
Дата ухвалення: 2007-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2007 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Чхрхова
Г.Є.,

при секретарі Авраменко
Л.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської
районної державної адміністрації Київської області про стягнення допомоги на
оздоровлення,

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись
на те, що відповідачем порушено її права евакуйованої із зони відчуження в 1986
році, передбачені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який всіх належних сум
на оздоровлення не виплатив, а тому зазначене є підставою до їх стягнення в
уточненому розмірі 3 156 грн. у період з 2005 по 2007 рік.

У судовому засіданні позивачка просила про задоволення
позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не прибула й просила розглянути
справу за її відсутності. Позовні вимоги заперечувала, посилаючись на положення
постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 „Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
/далі Постанова № 562/ та Закон України „Про державний бюджет України" на
відповідні роки.

Заслухавши
сторони і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи, вбачаються спірні правовідносини, що виникли між
Управлінням праці та соціального захисту населення Вишгородської районної
державної адміністрації Київської області та ОСОБА_1 з приводу розміру виплат
щорічної допомоги на оздоровлення.

Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при
розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності,
відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи цю справу, суд застосовує положення Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" /далі Закон № 3054-ІІІ/ та Конституцію України.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є евакуйованою із зони відчуження у 1986
році, а отже - суб'єктом визначеним у ст. 48 Закону № 3054-ІІІ, якій
передбачено виплата щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір
мінімальної плати визначається на момент виплати.

У грудні 2005 року, вересні 2006 року та у квітні 2007
року Управління виплатило позивачці щорічну допомогу на оздоровлення за
2005-2007 роки в розмірі 75 грн. за рік, установленому згаданою постановою №
562.

Зазначені виплати на момент їх здійснення, розміру мінімальної заробітної
плати, що встановлена Законами України „Про державний бюджет України" на
відповідні роки, не відповідають.

Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України.

Ураховує суд і те, що відповідно до статей 21 і 22
Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними,
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод
не допускається.

Згаданою постановою № 562 усупереч Закону № 3054-ІІІ установлено конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для евакуйованих із
зони відчуження у 1986 році по 75 грн.

Між тим, з моменту прийняття постанови № 562, встановлені нею розміри
щорічної допомоги на оздоровлення залишилися незмінними, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,
щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 3054-ІІІ та ст. 83, ст. 82 і ст. 76 Законів України „Про державний
бюджет України" на відповідні 2005-2007 роки, а не постанова № 562.

Тим самим, суд вважає наявними порушення прав позивачки, які підлягають
захистові, а пред'явлений позов про стягнення різниці недоотриманої щорічної
допомоги на оздоровлення, задоволенню.

З урахуванням отриманою позивачкою суми - по 75 грн. за 2005-2007 роки й
розміру мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги (у грудні 2005
року - (332 грн. х 3 = 996 грн.) - 75 грн. = 921 грн. за 2005 рік), (вересень
2006 року - (375 грн. х 3 = 1125 грн.) - 75 грн. = 1 050 грн. за 2006 рік),
квітень 2007 року - (420 грн. х 3 = 1 260 грн.) - 75 грн. = 1 185 грн. за 2007
рік), а всього 3 156 грн., на користь позивачки підлягає стягненню заявлена нею
сума.

На підставі
викладеного та керуючись статтями 160-163 КАС України,

постановив:

адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської
районної державної адміністрації Київської області 3 156 грн. на користь
ОСОБА_1 та 51 грн. державного мита на користь держави.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду
протягом 10 днів з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подання заяви
про її оскарження та протягом 20 днів після цього апеляційної скарги або в
порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.