Справа № 2-А-1619\08
Суддя: Пузіна В.І.
Дата ухвалення: 2008-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У|в,біля| К Р А Ї Н А
Ленінський районний| суд міста Севастополя
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 грудня 2008 року Ленінський районний суд м.
Севастополя у складі: головуючого
- судді Пузіної В.І.

при
секретарі - Бабенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в м. Севастополі адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі
м. Севастополя про спонукання до виконання певних дій, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 21.10.2008 року звернулася до суду з адміністративним позовом,
в якому просить стягнути з Управління ПФУ у Ленінському районі м. Севастополя
недоплачену щомісячну допомогу як дитині війни відповідно до Закону України “Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 1809 грн.
за період з жовтня 2007 року по жовтень 2008 року.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала у
повному обсязі, просила позов задовольнити, відшкодувати судові витрати.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові
заперечення щодо позову, в яких вказує, що правила ч.3 ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині визначення
розміру мінімальної пенсії за віком до спірних правовідносин не
застосовується. Доводить, що відповідач
діяв в межах своїх повноважень і на підставі діючих законів про Державний бюджет
за 2007 та 2008 роки. Після визнання спірних норм, якими зупинялись дії пільг,
неконституційними Верховна Рада України не визначила додаткових джерел
фінансування з бюджету, відповідальних осіб та порядку нарахування пільг. Тому
вважає, що відповідач не допустив бездіяльності щодо невиплати надбавки,
оскільки з Держбюджету не надходили відповідні кошти. Просить у задоволенні
позову відмовити.

Крім того просить слухання справи відкласти внаслідок участі представника в
іншому судовому засіданні.

Суд визнає причину неявки відповідача неповажною та на підставі ст. 128 п.2
КАС України розглядає справу у відсутність представника.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що позивач має статус дитини війни, що підтверджується
відповідним штампом у пенсійному посвідченні (а.с. 6), отже на нього повністю
розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України
"Про соціальний захист дітей війни", в тому числі й право на
підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6
зазначеного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму,
визначеного законом для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно
Закону України “Про Державний бюджет України на
2007 рік” становить з 1 жовтня - 411 грн., згідно Закону України “Про
Державний бюджет України на 2008 рік”
становить: з січня по березень - 470 грн., з квітня по червень - 481 грн., з
липня по вересень - 482 грн., за жовтень 498 грн.

Позивачу з жовтня 2007 року
підвищення пенсії не сплачено, з січня 2008 року сплачувалось в розмірі 10% прожиткового
мінімуму замість передбачених Законом
30%.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про неможливість
застосування при розрахунку мінімального розміру пенсії статті 28 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, тому що
відповідно до положень Конституції України за відсутності закону, регулюючого
спірні правовідносини, повинен застосовуватись закон, регулюючий подібні
правовідносини.

Крім того, згідно з ч.4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України
забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює
спірні відносини, та відповідно до ч. 1, 2 статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України при вирішенні справи має застосовуватись принцип верховенства
права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави,
суд вважає, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на
отримання підвищення пенсії основані на принципі юридичної визначеності.
Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного
нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян,
закріплених у конституційних та інших актах.

Тому суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",
оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується
не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення
розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", оскільки цей закон передбачає в якості
критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не
суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Також суд не може взяти до уваги посилання відповідача на те, що оскільки
фінансування виплат, передбачених Законом України “Про соціальний захист дітей
війни”, здійснюється з Державного бюджету України, тому Пенсійний Фонд України
не може бути відповідачем.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних
гарантій дійсно здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за
рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному
бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію
правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися
зазначена надбавка. Однак, в той же час, на думку суду, це не може бути
підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на
отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних
на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного
законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань,
тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, у справі
"Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що
не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання
своїх зобов'язань.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права
на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності.
Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного
нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян,
закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у
справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office)
принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання
містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності
держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям
війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи
поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для
виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою
чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до п. 3 Положення про
Пенсійний Фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №
1261 від 24.10.07., встановлено, що до основних засад Пенсійного фонду України
відноситься забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплата
пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел,
визначених законодавством. Пунктом 8 зазначеної Постанови до джерел формування
коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та
державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених
законодавством. Згідно з Указом Президента України № 121/2001 від 01.03.01
затверджено Положення про Пенсійний фонд України, у п. З якого визначено, що до
основних засад Пенсійного фонду відносяться також забезпечення збирання та
акумулювання коштів, призначених для пенсійного забезпечення, повного і
своєчасного фінансування витрат на виплату пенсій, допомоги на поховання та
інших соціальних витрат, отже саме відповідач мав здійснювати позивачу виплату
підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист
дітей війни”.

На підставі викладеного суд вирішує дану
справу наступним чином.

Всього позивачці за спірний період повинно
було бути нараховане 1809 грн.

- 411 грн. х 3 міс. х 30% = 369,90 грн. - за
жовтень-грудень 2007 року включно.

- 470 грн. х 3 міс. Х 30% = 423 грн. - за
січень-березень 2008 року включно.

- 481 грн. х 3 міс. Х 30% = 432,90 грн. - за
квітень-червень 2008 року включно.

- 482 грн. х 3 міс. Х 30% = 433,80 грн. - за липень - вересень 2008 року
включно.

- 498 грн. х 30% = 149,4 грн. - за жовтень
2008 року.

Сума сплачених позивачці надбавок в 2008 році
складає 479,7 грн.

- 470 грн. х 10% х 3 міс. = 141 грн. за
січень-березень 2008 року включно.

- 481 грн. х 10% х 3 міс. = 144,30 грн. за
квітень-червень 2008 року включно.

- 482 грн. х 10% х 3 міс. = 144,60 грн.
за липень-вересень 2008 року включно.

- 498 грн. х 10% = 49,8 грн. - за жовтень
2008 року

Отже недоплата складає ( 1809 грн. - 479,7
грн. =) 1329,30 грн.

Суд враховує, що позивачка в позовних вимогах
просить стягнути з відповідачів недоплачену суму підвищення пенсії, яка в свою
чергу надходить до відповідачів з державного бюджету, і вважає, що для повного
захисту прав сторони суд повинен вийти за межі позовних вимог, що передбачено
ст.. 11 ч.2 КАС України, оскільки згідно зі ст. 21 КАС України вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень… розглядаються адміністративним судом, якщо вони
заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше
вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного
судочинства.

Отже суд вбачає по даному спору бездіяльність
відповідача щодо не нарахування позивачці підвищення пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, тому не звільняє його від відповідальності
сплатити недоплачену суму у визначеному розмірі.

На підставі ст.
152 Конституції України, ст.ст. 5, 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни», керуючись
ст..11,17,21,71,86,128,159-162 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.
Севастополя виплатити ОСОБА_1підвищення пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з жовтня 2007 року по жовтень 2008
року включно в сумі 1329,30 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може
бути оскаржена. Заяву про апеляційне оскарження може бути подано протягом
десяти днів с дня складення постанови в повному обсязі до Ленінського районного
суду м. Севастополя. Апеляційна скарга на постанову суду подається до
Адміністративного апеляційного суду м. Севастополя протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження через Ленінський районний суд м.
Севастополя.

Суддя -