Справа № 21-577во06
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2007-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду
суддів:
Гусака М.Б., Маринченка В.Л.,
Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,
розглянувши у письмовому
провадженні за винятковими обставинами за
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 справу за позовом зазначених осіб до ОСОБА_12,
Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського
району м. Києва “Печерськжитло”, Київської міської державної адміністрації
(далі - КМДА), Печерської районної у м. Києві державної адміністрації,
Управління державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві, Товариства
з обмеженою відповідальністю “Одісея-Тур” про визнання недійсними
інвестиційного контракту, дозволу на виконання будівельних робіт і частково
незаконним - розпорядження КМДА,
грудні 2002 року зазначені особи звернулися з позовною заявою, у якій просили
визнати: незаконним - пункт 47 розпорядження
КМДА від 10 липня 1998 року № 1446 “Про залучення інвесторів до
переобладнання горищ будинків та заміни дахів на мансардні поверхи у м. Києві”
(зі змінами; далі - Розпорядження № 1446); недійсними - інвестиційний контракт
від 17 серпня 1998 року № 59, укладений між Державним комунальним підприємством
по утриманню будівель, споруд і прибудинкової території Печерського району м.
Києва та ОСОБА_12 (із додатками від 19 квітня 1999 року, 28 вересня 2000 року, 4 березня 2001 року) і
дозвіл на виконання будівельних робіт від 28 січня 2002 року № 0129-Пч/р, а
також зобов'язати КП “Печерськжитло”, ОСОБА_12 і ТОВ “Одісея-Тур”
відремонтувати покрівлю горищного приміщення будинку № 12/7 по вул. Гусовського в м.
районний суд м. Києва рішенням від 30 грудня 2003 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2004 року, в задоволенні позову
оскаржили судові рішення у касаційному порядку до Верховного Cуду України. Колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України ухвалою
від 5 липня 2004 року передала зазначену скаргу на розгляд складу цієї Судової
палати, яка ухвалою від 25 жовтня 2005 року зняла справу з розгляду і передала
її за підвідомчістю до Вищого адміністративного суду України, а той ухвалою від
30 травня 2006 року в задоволенні касаційної скарги відмовив, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій залишив без змін.
скарзі про перегляд ухвали касаційного суду за винятковими обставинами
позивачі, посилаючись на наявність підстави, установленої пунктом 1 частини 1
статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -
КАС), просять скасувати всі ухвалені у справі судові рішення та направити її на
новий розгляд до суду першої інстанції.
за матеріалами справи наведені у скарзі та запереченнях доводи, колегія суддів
Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає
підтвердженим неоднакове застосування судом касаційної інстанції у цій справі
порівняно з іншими аналогічними справами положень пункту 1 частини 1 статті 17 КАС.
адміністративний суд України виходив із того, що спір у справі, яка
розглядається, належить до адміністративної юрисдикції. Проте з таким висновком
погодитися не можна, зважаючи на наведене нижче.
з пунктом 1 частини 1 статті 17 КАС до компетенції адміністративних судів
віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів
індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
до пункту 1 частини 1 статті 3 зазначеного Кодексу справа адміністративної
юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
владних повноважень визначено у пункті 7 частини 1 тієї самої статті як орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову
особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
з частиною 6 статті 319 Цивільного кодексу України держава не втручається у
здійснення власником права власності, а отже, пряме адміністрування з боку
органів влади є неприпустимим.
Судами
першої та апеляційної інстанцій установлено, що спірні правовідносини виникли
між сторонами у зв'язку з реалізацією позивачами прав власників квартир у
багатоквартирному будинку № 12/7 по вул. Гусовського в м. Києві.
виконання розпорядження КМДА від 7 березня 1997 року № 273 “Про затвердження
порядку переобладнання горищ будинків та зміни дахів на мансардні поверхи у м.
Києві” нею було видано Розпорядження № 1446, згідно з пунктом 47 якого
ОСОБА_12, якій належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, розташована на
останньому поверсі зазначеного будинку, було надано право виступити інвестором
переобладнання горища.
у спірному пункті Розпорядження № 1446 рішення не вирішує спір між сторонами у
зв'язку з реалізацією позивачами прав власників квартир у багатоквартирному
будинку № 12/7 по вул. Гусовського в м. Києві і не належить до рішень суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду,
оскільки його прийнято КМДА у зв'язку з тим, що вона вважає себе власником
горища спірного будинку і як власник має право на управління комунальним
майном, а не у сфері реалізації владних управлінських функцій.
1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди
розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із
цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами
іншого судочинства.
до пункту 1 частини 1 статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо її
не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
власників квартир багатоквартирного будинку щодо прийнятого органом влади
рішення з управління чи розпорядження цим будинком випливають зі спору про
право, а не з публічно-правового спору і мають розглядатися судами в порядку
цивільного судочинства. Тому оскаржене рішення Вищого адміністративного суду
України у цій справі є помилковим і підлягає скасуванню із закриттям
провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157
КАС.

Враховуючи
те, що позивачі обґрунтували касаційну скаргу посиланням на норми Цивільного
процесуального кодексу України, її разом із матеріалами справи слід передати
Судовій палаті у цивільних справах Верховного Суду України.

Керуючись
статтями 157, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т
а н о в и л а:

Скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу
Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2006 року скасувати.

Провадження
в адміністративній справі закрити.

Касаційну
скаргу разом із матеріалами справи передати для вирішення питання про розгляд
цієї скарги до Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

Постанова
є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 2
частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

В.В. Кривенко

Судді

М.Б. Гусак

В.Л. Маринченко

П.В. Панталієнко

І.Л. Самсін

О.О. Терлецький

Ю.Г. Тітов