Справа № 2а-44/07
Суддя: Перегінець Л.В.
Дата ухвалення: 2007-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-44/2007 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03
вересня 2007 року м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської

області

в
складі: головуючої - судді Перегінець
Л.В.

секретаря Козюпи
З.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини №А-1349, Обласного війського комісаріату та Головного
управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
провести перерахунок грошового забезпечення за останні три роки з 01.10.02р. з
врахуванням відсоткової надбавки у розмірі 40% за вислугу років, провести перерахунок допомоги на оздоровлення
та вихідної допомоги за останні три роки та виплатити різницю, про стягнення компенсації за неотримане
речове майно, моральної шкоди та
зобов'язання зробити перерахунок пенсійного забезпечення з врахуванням
пільгової вислуги років, -

встановив:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини №
А-1349, Івано-Франківського обласного
військового комісаріату та Головного управління пенсійного фонду в
Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок грошового
забезпечення за останні три роки з 01.10.2002р. з врахуванням відсоткової
надбавки у розмірі 40% за вислугу років,
провести перерахунок допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги за
останні три роки та виплатити різницю,
про стягнення компенсації за неотримане речове майно в сумі 4072, 54
грн., моральної шкоди в розмірі 3000
грн. та зобов'язання зробити перерахунок пенсійного забезпечення з врахуванням
пільгової вислуги років.

В
судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. Суду
пояснив, що Військова частина порушила
його право на належний розмір грошового забезпечення, оскільки неправильно визначала розмір
надбавки за вислугу років. А саме, не
зважаючи на невиконання норм нальоту з причин не залежних від нього, йому не визначали вислугу років пільгово
, що вплинуло на розмір надбавки-35%
замість 40% та розмір пенсії , вихідної
допомоги при звільненні та допомоги на оздоровлення. Крім того, йому не виплатили компенсацію за неотримане
речове майно в сумі 4072, 54грн. , яка
підлягає стягненню з В/Ч. Оскільки військова частина неправильно визначала
вислугу років та надбавку за вислугу років,
підлягає перерахунку пенсія ОВК з врахуванням пільгової вислуги років.
Просить винести постанову, якою позов
задоволити.

Представник
відповідача Головного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області
в судовому засіданні позов заперечив,
суду пояснив, що пенсія позивачу
нараховувалася військовою частинною та виплачується згідно документів поданих
В/Ч.

Представник
відповідача - військової частини А 1349 - Мойсей Л.О. позов визнав частково в
частині вимоги про стягнення компенсації за речове майно до 11.03.00р. грошима
та після цієї дати майном, в решті вимог
позов не визнав. Суду пояснив, що

позивачу
виплачувались відповідні надбавки та допомоги згідно законодавства.
Зокрема, надбавка за вислугу років
визначалася згідно Наказу Міністерства оборони № 75 в залежності від виконання
норм нальоту, тому і складала 35%. При
цьому, пільгова вислуга для призначення
пенсії йому була визначена правильно,
оскільки її визначення від такої обставини не залежало та проводилося по
нормі нальоту в календарному році та у випадку їх невиконання з причин не
залежних від військовослужбовця.Щодо моральної шкоди, то вважає її необгрунтованою та не
підтвердженою доказами.

Представник
відповідача - ОВК в судове засідання не з"явився, хоча про день та час розгляду справи був
повідомлений належним чином. Про причини
неявки суд не повідомив.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові
докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

В
судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1. проходив військову службу в
військовій частині №А-1349, в якій
перебував на грошовому забезпеченні.

Наказом
командувача Повітряних Сил ЗСУ від 29.09.2005 року № 196 його було звільнено з
лав ЗСУ у відставку за станом здоров'я. Вислуга років ОСОБА_1. в календарному обчисленні становить 20 років
01 місяць 28 днів, а пільговому - 30
років 07 місяців 27 днів.

Відповідно
до Закону України „Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше
забезпечення у розмірах, що стимулюють
заінтересованість громадян України у військовій службі. Військовослужбовці
отримують за рахунок держави речове майно,
або за їх бажанням грошову компенсацію замість нього.

Законом
України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000
року, який набрав чинності з 11.03.2000
року, призупинена дія ч.2 ст. 9 Закону України „Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині
одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна. Дана норма діє на даний час.

Як
вбачається з довідки № 85 військової частини А1349 від 14.10.2005 року грошова
компенсація за речове майно не видане позивачу до березня 2000 року складає
1808, 49 грн., а компенсація за речове
майно, яке повинно бути видано після
березня 2000 року, згідно довідки № 86 -
2264, 05 грн.

Відповідно
до пункту 2.5 Порядку застосування норм забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України речовим майном у мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони
України від 01.10.1998 року № 350 військовослужбовці речовим майном
забезпечуються тією військовою частиною,
у списках якої вони перебувають.

З
урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що з військової частини А1349
підлягає стягненню грошова компенсація за речове майно, не видане позивачу до 11.03.2000 року, а речове майно не видане позивачу після 11
березня 2000 року підлягає видачі в натурі.

Щодо
позовної вимоги про зобов'язання провести перерахунок надбавки за вислугу років
слід зазначити таке:

Згідно
п.п.13.1, 13.4., п.п.13.4.1 Наказу
Міністра оборони України від 05.03.2001р. № 75 зар. В Мінюсті 20.03.01р. за
251/5442 Про затвердження Положення про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової військової служби та курсантів військових
навчальних закладів, а також вищих
навчальних закладів, які мають інститути
(факультети, кафедри, відділення) військової підготовки з
програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу) за вислугу років на
військовій службі виплачується відсоткова надбавка до окладів за військовим
званням і основною чи тимчасово займаною посадою .

Періоди
служби на посадах, зазначених у цьому
пункті, при обчисленні вислуги років для
виплати відсоткової надбавки зараховуються на пільгових умовах за два місяці
-місяць служби на посадах льотного складу за умови виконання норм нальоту, встановлених Міністром оборони України для
зарахування вислуги років на пенсію на пільгових умовах.

Згідно
п.13.7. Порядку військовослужбовцям, що
займають посади, за якими вислуга років
для виплати відсоткової надбавки обчислюється у пільговому порядку, періоди служби протягом року зараховуються до
вислуги років у календарному обчисленні.

Оскільки
позивачем таких норм нальоту не було виконано,
що він не заперечував в судовому засіданні, надбавка йому правильно була визначена в
розмірі 35%.

За таких
умов вимоги позивача є безпідставними, і
як наслідок не підлягають до задоволення вимоги по перерахунку вихідної
допомоги та допомоги на оздоровлення.

Щодо
твердження позивача про неправильне нарахування пільгової вислуги років, то як вбачається з протоколу про призначення
пенсії від ХД-18425 від 29.08.07р.,
вислуга позивача врахована в пільговому обчисленні - 31 рік, а зазначення в грошовому атестаті 23 роки
вислуги не вплинули на неправильне призначення пенсії.

Так, зокрема,
дана вислуга була визначена військовою частиною А 1349 виходячи з
кількості нальотів позивача.

В частині вимог
про стягнення моральної шкоди слід зазначити таке.

Відповідно
до ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При
цьому, доведенню підлягають: обставини
спричинення шкоди, якими саме
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю спричинена ця шкода і підтвердження їх доказами, які обґрунтовують її характер та розмір, вина особи та причинний зв"язок.

Разом з
тим, враховуючи відсутність дій, які на думку позивача і спричинили моральні
страждання, щодо порушення
суб"єктивних прав та інтересів,
відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем не доведено факт спричинення
моральної шкоди. Зокрема зі змісту позовної заяви та пояснень позивача не
вбачається обставин, які вказують на
наявність безпосередніх винних дій відповідача,
що призвели до спричинення шкоди про яку вказує позивач та не
представлено доказів, які такі обставини
підтверджують, причинний зв"язок
між такими діями та спричиненою моральною шкодою, також і обставин, що підтверджують нанесення фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Тому вимога про
відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Щодо
позовних вимог до Івано-Франківського обласного військового комісаріату та
Головного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області слід
відмовити.

На
підставі наведеного, відповідно до
Закону України „Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей", Закону України „Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року, Порядку застосування норм забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони
України від 01.10.1998 року №350, Наказу
Міністра оборони України від 05.03.2001р. № 75 зар. В Мінюсті 20.03.01р. за
251/5442 Про затвердження Положення про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України ,
ст. П67 ЦК України
, керуючись ст. ст.
6, 17, 98,
104, 158, 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до військової частини А1349,
Івано-Франківського обласного військового комісаріату та Головного
управління

пенсійного фонду
в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання провести перерахунок грошового
забезпечення за останні три роки з 01.10.02р. з врахуванням відсоткової
надбавки у розмірі 40% за вислугу років,
провести перерахунок допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги за
останні три роки та виплатити різницю,
про стягнення компенсації за неотримане речове майно, моральної шкоди та зобов'язання зробити
перерахунок пенсійного забезпечення з врахуванням пільгової вислуги років -
задоволити частково.

Стягнути
з військової частини № А-1349 (м.
Івано-Франківськ,
вулЛорновола, 119а) на користь
ОСОБА_1 (мешканцяАДРЕСА_1) - 1808, 49 грн. грошової компенсації за речове майно
згідно Довідки № 85, не одержане ним до
11.03.2000 року, а з 11.03.00р.
зобов"язати видати в натурі майно перелічене в Довідці В-Ч № 86 від
14.10.05р.на суму 2264, 05 грн.

Стягнути з
військової частини № А-1349 в дохід держави 51грн. судового збору.

В решті вимог
позову відмовити.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. В разі подачі заяви про апеляційне оскарження
постанови суду, але апеляційна скарга не
була подана в строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього строку.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається до
Львівського апеляційного адміністративного суду (адреса: м. Львів, вул. Чоловського, 2) через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.