Справа № 2-1700/2007
Суддя: Андрощук В.В.
Дата ухвалення: 2007-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
квітня 2007 року Заводський районний суд м.
Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Миколаївського обласного військового комісаріату про визнання дій
неправомірними, визнання права на
отримання продовольчо-пайкового забезпечення та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2007 годаОСОБА_1 звернувся до суду
з адміністративним позовом до Миколаївського обласного військового комісаріату
про визнання дій неправомірними,
визнання права на
отримання
продовольчо-пайкового
забезпечення та стягнення грошової компенсації за такий вид
забезпечення.

Свої
вимоги позивач обґрунтовував тим, що в
період проходження ним військової служби,
відповідач в порушення Конституції України, Закону України «Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей»,
Закону України «Про Збройні Сили України» належним чином не здійснював
продовольчо-пайкове забезпечення, не
сплачував грошову компенсацію замість цього виду забезпечення, що призвело до порушення його конституційних прав.

Посилаючись
на наведене, позивач просив визнати дії
Миколаївського обласного військового комісаріату неправомірними, визнати його право на отримання
продовольчо-пайкового забезпечення та стягнути на його користь 14940 гривень 90
копійок грошової компенсації замість неотриманого продовольчо-пайкового
забезпечення за період з 01.01.2001 року по 08.06.2006року.

В судовому
засіданніОСОБА_1. позов
підтримав.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився. Направив письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволені
позову, посилаючись на безпідставність
та необґрунтованість заявлених вимог. У зв'язку із завантаженням по роботі
просив слухати справу без його участі.

Заслухавши
поясненняОСОБА_1., дослідивши письмові заперечення відповідача та матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
обгрунтованими та підлягаючими задоволенню,
виходячи з наступного.

У відповідності до положень частини 2 cт. 16 Закону
України «Про Збройні Сили

України» від 05.10.2000року, який
набрав чинності з 01.01.2001 року, части
2 cт.9 Закону

України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей»

військовослужбовцям гарантовано отримання продовольчого і майнового
забезпечення по

нормам, встановленим Кабінетом
Міністрів України. Військовослужбовці одержують за

рахунок держави грошове забезпечення,
а також речове майно і продовольчі пайки або за

бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них. Відповідно до
cт.
2

зазначеного Закону ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів
їх сімей у

правах і свободах, визначених
законодавством.

Позивач
проходив дійсну військову службу в Збройних силах з 1989 року. З 2000 року до
червня 2006 року проходив військову службу у Ленінському районному військовому
комісаріаті м. Миколаєва. На грошовому
та продовольчо-пайковому забезпеченні перебував в Миколаївському обласному
військовому комісаріаті. Виключений зі списків особового складу Ленінського РВК
м. Миколаєва та знятий з усіх видів довольства з 08.06.2006
року наказом військового комісара Ленінського РВК за №32 від 08.06.2006

року, в зв 'язку зі звільненням з військової служби
в запас за пунктом 63 підпункту «г» «Положення про проходження військової
служби...» наказом НГШ ГКЗСУ від 04.05.2006 року за №103.

За
період службиОСОБА_1 в Ленінському
РВК м. Миколаєва і до виключення його зі
списків особового складу та зняття з усіх видів довольства, відповідач
належним чином не забезпечував позивача продовольчим пайком. При звільненні позивача йому не була
виплачена грошова компенсація замість неотриманого продовольчо-пайкового
забезпечення.

Відповідач
має перед позивачем заборгованість по виплаті продовольчо-пайкового
забезпечення з 01.01.2001 року по 18.04.2002 року по нормі №1
(загальновійськова), яка відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996року складала 5 гривень
97 копійок за добу, та з 19.04.2002року
по 08.06.2006року за нормою №7, яка
відповідно до Постанови КМУ №426 від 29.03.2002 року складає 8 гривень 01
копійка. Загальна сума компенсації за продовольчо-пайкове забезпечення позивача
складає 14940 гривень 90 копійок.

Ця
грошова компенсація за не отриманий продовольчий пайок позивачу при звільненні
не сплачена і підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Заперечуючи
проти позову, відповідач посилався на
Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000
року, яким з березня 2000 року
призупинено дію частини 2 cт.
9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і
членів їх сімей».

Разом з
тим, право на продовольче забезпечення
збережено за військовослужбовцями частиною 2 cm. 16 Закону
України «Про Збройні Сили України», дія
якої іншими Законами не призупинялась.

Таким
чином, позивач має право на отримання
продовольчо-пайкового забезпечення, а
дії відповідача щодо відмови від виплати грошової компенсації за цей вид
забезпечення слід вважати такими, що
суперечать Конституції і законодавству України.

На
підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законами України «Про Збройні Сили
України», «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.
ст. 10, 11, 12, 86, 160, 161,
163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
дії Миколаївського обласного військового комісаріату щодо відмови від надання
ОСОБА_1продовольчо-пайкового забезпечення неправомірними.

Визнати
право ОСОБА_1 на
отримання продовольчо-пайкового забезпечення.

Стягнути
з Миколаївського обласного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 14940 гривень
90 копійок компенсації за неотримане продовольчо-пайкове забезпечення за період
з 01.01.2001 року по 08.06.2006 року.

Постанова
набирає законної сили через 10 днів після її проголошення. На постанову може
бути подана апеляційна скарга в порядку,
передбаченому cт.
186 Кодексу адміністративного судочинства України.