Справа № 2а-553/07
Суддя: Денишенко Т.О.
Дата ухвалення: 2007-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-553/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
вересня 2007 року м. Вінниця

Староміський
районний суд м. Вінниці в складі
головуючої судді Денишенко Т.О., при
секретарі Пащенко К.І., з участю
представника позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_2.,
представ-ставників відповідачів: управління праці та соціального захисту
населення в Староміському районі м.
Вінниці Дзигун О.Л., Головного
управління праці 1 соціального захисту населення Вінницької міської ради -
Іщука Є. М. , розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці, в примі­щенні суду, в залі судових засідань № 5 адміністративну
справу № 2а-553/07 за адміністративним позовом

. . ОСОБА_1
до управління пра-

ці і
соціального захисту населення в Старомісько­му районі м. Вінниці,
Головного управління праці і соціального захисту населення Вінницької
місь­кої ради про визнання протиправною бездіяльнос­ті відповідачів, стягнення недоплаченої разової що річної
грошової допомоги за 2005-2007 роки в су­мі 4725, 30 гривень,

ВСТАНОВИВ:

10 липня
2007 року до Староміського районного суду м.
Вінниці надій­шов адміністративний позов ОСОБА_1. до управління праці і
соціаль­ного захисту населення в Староміському районі м. Вінниці,
Головного уп­равління праці і соціального захисту населення Вінницької
міської ради про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, стягнення недо­плачених коштів разової
щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки в сумі 4725, 30 гривень як
учаснику бойових дій ( а. с. 1 ).

На
виконання ухвали судді Староміського районного суду м. Вінниці від 16.07.2007 року ( а. с. 6 ) позивач усунув недоліки свого звернення
до суду, надав суду належну довідку про
суму отриманої допомоги до 5 Тра­вня в 2007 році ( а. с. 9 ).

Короткий зміст позовних
вимог наступний. Позивач є учасником бойо­вих дій, в зв'язку з цим до 5 Травня йому повинна
надаватися разова що­річна грошова допомога в розмірі 5-ти мінімальних пенсій
за віком. Не дивлячись на це, в 2005 та 2006 роках така допомога йому була
виплачена в розмірі по 250, 00 гривень,
в 2007 році - 280, 00 гривень. Оскільки міні­мальна пенсія за віком у
2005 році становила 332, 00 гривні, у
2006 році -359, 00 гривень, у 2007 році
- 410, 06 гривень, то разова щорічна
грошова допомога за цей час була виплачена позивачу не в повному обсязі.
Розміри виплат повинні були б складати: у 2005 році - 1660, 00 грн., у 2006 році -1795, 00 грн., у 2007 році - 2050, 30 грн. без врахування
уже здійснених ви­плат. Загальний розмір недоплаченої щорічної грошової
допомоги ОСОБА_1. складає 4725, 30 гривень. Вважаючи свої права
порушеними, по­зивач ОСОБА_1. звернувся до
суду з даним позовом.

Представники
відповідачів - управління праці та соціального захисту населення в
Староміському районі м. Вінниці Дзигун
О.Л., Головного уп­равління праці і
соціального захисту населення Вінницької міської ради Іщук Є.М. , які діють по належно оформлених і посвідчених
дорученнях (а. с 15, 16 ), позовних вимог не визнали.

В
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2.
позов під­тримала за обставин,
викладених у ньому, та
зазначила, що оспорювані виплати
здійснюють органи праці та соціального захисту населення. Пред­ставник позивача
просить суд позов задовольнити в повному обсязі, оскі­льки зменшення сум належних виплат
згідно Рішення Конституційного Суду України,
інших Законів України є незаконним.
Пільги ветеранів вій­ни не можуть бути звужені чи зменшені.

В
судовому засіданні представник відповідача - управління праці і соці­ального
захисту населення в Староміському районі м.
Вінниці Дзигун О. Л. позов не визнала та пояснила, що в компетенцію управління входить лише
здійснення виплат допомоги ветеранам, а
не визначення розмірів цих виплат. Всі виплати здійснюються в межах бюджетних
асигнувань, встановлених
кошторисом. Виплата даної допомоги
здійснюється на під­ставі чинного законодавства України, зокрема Конституції України, і вва­жати дії відповідачів неправомірними
немає підстав, бездіяльності ними не
допущено. Представник Дзигун О.Л. просить суд застосувати у вирі­шенні цього
спору ст. 99 КАС України, відмовити в позові ОСОБА_1. в повному обсязі.

Представник
Головного управління праці і соціального захисту насе­лення Вінницької міської
ради Іщук Є.М. теж позов не визнав і
просить відмовити в його задоволенні. Вказав,
що оспорювані позивачем кошти не виплачені йому на підставі законодавчих
та нормативно-правових актів з цього питання. Відповідачі як суб'єкти владних
повноважень та органи мі­сцевого самоврядування здійснюють делеговані їм
повноваження виключ­но з виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 Травня
і не упов-

новажені
ні призначати, ні визначати розміри
таких допомог чи надавати оцінку відповідності вимогам Конституції
законів, нормативно-правових актів
України. Позов ОСОБА_1. до відповідачів є безпідставним.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали
адміністративної справи № 2а-553/07 та проаналізувавши докази, наявні в ній і добуті в ході судового
розгляду справи по суті в їх сукупності,
суд приходить до висно­вку, що в
позові належить відмовити.

Крім
пояснень осіб, які беруть участь у
справі, судом також досліджена
законодавча та нормативно-правова база,
що регулює питання виплати ра­зової щорічної грошової допомоги учасникам
бойових дій і прирівняним до них категоріям громадян.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. згідно
безтермінового посвідчен­ня серії НОМЕР_1,
виданого 28.01.2000 року Вінницьким обвійськ-коматом, дійсного на всій території України, є учасником бойових дій і має право на
пільги, встановлені для цієї категорії
громадян - ветеранів війни ( а. с. 3 ).
Згідно Законів України про Державні бюджети України на 2005-2007 роки йому
виплачено передбачені ними суми щорічних разових грошових допомог до 5
Травня, що доводиться довідками
виконавчого ко­мітету Староміської районної ради м. Вінниці від 14.06.2007 року № 1229, виданою на підставі даних управління праці і
соціального захисту насе­лення в Староміському районі м. Вінниці,
та Головного управління праці і соціального захисту населення Вінницької
міської ради, надійшла до суду
30.07.2007 року за № 01-08-К-1684 ( а. с.
5, 9 ).

Відповідно
до ст.
ст. 92, 96 Конституції України виключно Законом вста
новлюється Державний бюджет України, що
затверджується щорічно і підлягає обов'язковому виконанню на всій території
України. Статтею 95 Конституції України встановлено, що виключно Законом України про Де­ржавний
бюджет України визначаються будь-які видатки держави на за­гальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків. Згід­но з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються
лише в частині, в якій вони не
суперечать положенням Конституції Украї­ни.

Положення ст. 34
Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», ст. 3О Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік», якими установлено
розміри щорічної разової грошової допомоги від­повідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соці­ального
Захисту» чинні, в Конституційному Суді
України на предмет кон-ституційності не розглядалися, тому не втратили своєї законної сили і під­лягали
виконанню на всій території України та були виконані відповіда­чами у справі.
Стаття 29 Закону України «Про Державний бюджет Украї­ни на 2007 рік» також була
чинною на момент здійснення оспорюваної ви­плати, тому підлягала виконанню на всій території
України і була вйкона-

на
відповідачами у справі. Розгляд питання законності розмірів таких ви­плат до 5
Травня в 2007 році мав місце 09 липня цього року, тому немає підстав стверджувати про
неправильність цих виплат станом на травень 2007 року. Рішення прийнято 09
липня 2007 року, положення статей, ви­знаних неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Консти­туційним
Судом України цього Рішення. Тобто, зворотної
дії прийняте Рі­шення не має. Слід зважати на норми законодавства України щодо
зворот­ної дії *в часі законів та інших нормативно-правових актів, час, з
якого втратили чинність визнані неконституційними норми Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно
до вимог ст. 152 Конституції України закони, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України Рішенням про неконституційність.

Посилання
позивача ОСОБА_1. у позовній заяві до суду на Рішення Конституційного Суду
України від 01.12.2004 року № 20-рп/2004 в обґрун тування заявлених вимог є
безпідставним. Цим Рішенням визнано
неконс-ституційним положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2004 рік» і тільки. Тому аналогію закону або права до даних
правовідносин застосовувати неприпустимо. Такою є правова позиція Ки­ївського
апеляційного адміністративного суду ( справи № 22а-926/2007 року, № 22а-956/07 року ).

Суд
приходить до висновку'про законність та підставність застосуван­ня у вирішенні
цього спору ст. 99 КАС України, який набрав чинності з 01 вересня 2005
року, оскільки поважних причин
пропущення строку звер­нення до суду позивач не навів. Доводи поважності причин
пропуску звер­нення до суду згідно позовної заяви ( а. с. 1,
зворот ) полягають в тому, що
позивач має незадовільний стан здоров'я та не обізнаний в праві, що не дозволило йому звернутись до суду, з даним позовом своєчасно. Суд не може
прийняти такі доводи як поважні. Всі фактори,
зазначені позивачем існували і продовжують існувати, але на даний час він знайшов можли­вість
пред'явити даний позов. Крім цього доказів незадовільного стану здоров'я, який би перешкоджав зверненню в суд протягом
трьох останніх років, чи можливості
надання доручення на ведення справи в суді,
як по­зивач вчинив в даний час, ОСОБА_1. не надано.
Незнання законодав­чих актів не є поважною причиною пропуску строку для
звернення в суд.

Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний
строк. Вимагаючи стягнення недопла­чених коштів за 2005-2006.роки, ОСОБА_1.
звернувся в суд з позовом лише 10.07.2007 року ( а. с. 1 ),
що унеможливлює позитивне вирішення його вимоги в цій частині, оскільки згідно ч.1 ст. 100
КАС України пропу­щення строку звернення до адміністративного суду є підставою
для відмо­ви у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому напо-

лягає
одна із сторін. Саме така ситуація має місце в даній справі. Разом з тим вимоги
ОСОБА_1. є безпідставними по суті.

За
викладених обставин суд приходить до висновку,
що законних під­став для задоволення позовних вимог ОСОБА_1. до
відповідачів у справі, які діяли на
підставі законів України про Державні бюджети Украї­ни на 'певний рік, в межах своїх повноважень та у визначений
Конституці­єю України і її Законами спосіб,
немає.

Керуючись ст.
ст. 92, 95,
96, 152 Конституції України, Бюджетним ко­дексом* України, Законами України «Про Державний бюджет
України на 2005 рік», «Про Державний
бюджет України на 2006 рік», «Про Держав­ний
бюджет України на 2007 рік», ст. ст.
99, 100, 158-163,
167 КАС Украї­ни, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У позові
ОСОБА_1 до управління праці і соціаль­ного захисту населення в Староміському
районі м. Вінниці, Головного уп­равління праці і соціального
захисту населення Вінницької міської ради про визнання протиправною
бездіяльності відповідачів, стягнення
недо­плаченої суми разової щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки у
розмірі 4725, 30 гривень - відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана про­тягом десяти днів
з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апе ляційне оскарження. Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Київського
апеляційного адміністративного суду через Старо-міський районний суд м. Вінниці.