Справа № 2-а-30/08
Суддя: Сіліч І.І.
Дата ухвалення: 2008-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-30/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2008 року
Рожищенський
районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді
Сіліча І.І.

при секретарі-Романчук С.М.

за участю позивача- ОСОБА_1

представника
позивача-ОСОБА_2

представників відповідача-
Поліщука В.А., Якимлюка С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в місті Рожище справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Руднянської сільської ради про визнання нечинним рішення Руднянської
сільської ради №19/3 від 12 березня 2008 року про припинення права користування
земельною ділянкою та забов"язання відповідача прийняти рішення про
надання у власність земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася з адміністративним позовом до Руднянської сільської ради про
визнання нечинним рішення Руднянської сільської ради №19/3 від 12 березня 2008
року про припинення права користування земельною ділянкою та забов"язання
відповідача прийняти рішення про надання у власність земельної ділянки. Позов
мотивує тим, що на підставі рішення Руднянської сільської ради № 4 від
28.03.1993 року їй була надана у постійне користування земельна ділянка для
ведення особистого селянського господарства площею 0.25 га. в урочищі
"Вовнянка за Богданом" . Даною земельною ділянкою вона користувалася
добросовісно та відкрито, використовувала її за цільовим призначенням.
Вважаючи, що вона, як громадянин, не може бути суб"єктом права постійного
користування землею, 15.02.2008 року вона звернулася до Руднянської сільської
ради з заявою про передачу їй земельної ділянки у власність. У своїй заяві вона
просила надати земельну ділянку на підставі ст. 119 ЗК України, тобто за
набувальною давністю. Оскаржуваним рішенням Руднянської сільської ради № 19/3
від 12.03.2008 року було припинено її право користування земельною ділянкою та
відмовлено в її приватизації. Вважає дане рішення незаконним та таким, що
суперечить чинному законодавству. Позивачка вважає, що оскаржуване рішення є
антиконституційним, так-як реалізація права громадян на земельну ділянку
ставиться у залежність від місця їхнього проживання. Разом з тим вона вважає,
що до нього не може бути застосована жодна з підстав припинення права
користування передбачена ст. 141 ЗК України. Вона згоди на припинення його
права користування земельною ділянкою не давала, а тому вважає, що земельна
ділянка вилучена в неї примусово. Разом з тим, вважає, що посилання
відповідача, у своєму рішенні на ст. 31 ЗК України " Про оренду
землі" є безпідставним та необґрунтованим, так-як вона користувалася
земельною ділянкою не на умовах оренди, а на праві постійного користування.
Посилаючись на викладене просила суд визнати не чинним рішення Руднянської
сільської ради №19/3 від 12 березня 2008 року, про припинення права
користування земельною ділянкою та передачі земельної ділянки до резервного
фонду, а також просила зобов"язати Руднянську сільську раду прийняти
рішення про передачу йому земельної ділянки в розмірі 0.25 га. для ведення
особистого селянського господарства в урочищі " Вовняна за Богданом",
яка належала їй на праві постійного користування.

2

В
судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали з наведених
у позовній заяві міркувань та просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, суду
пояснили, що оскаржуване рішення Руднянської сільської ради є законним та
таким, що прийняте у відповідності з чинним законодавством України, яке
врегульовує спірні правовідносини. Вони вважають, що позивач у своєму позові
безпідставно посилається на норми ЗК України, які врегульовують правовідносини,
що випливають з постійного користування землею. Ними не оспорюється та
обставина, що рішенням Руднянської сільської ради № 4 від 28.03.1993 року
позивачу надана у постійне користування земельна ділянка для ведення особистого
селянського господарства площею 0.25 га.
в урочищі " Вовняка за Богданом". Разом з тим, рішенням Руднянської
сільської ради від 25.12.2001 року правовідносини між сторонами були змінені з
правовідносин, які випливають з постійного користування, на орендні відносини.
На підставі даного рішення між сторонами був укладений договір оренди земельної
ділянки строком на три роки, тобто до 14 січня 2008 року. За час користування
земельною ділянкою на правах оренди позивач сплачував орендну плату, чим
визнавав, що між ним та Руднянською сільською радою склалися саме орендні
відносини, а не відносини постійного
користування землею. Після закінчення строку дії договору оренди землі, 15
січня 2004 року він був переукладений між сторонами на тих самих умовах та на
той самий строк, тобто на три роки. Після закінчення трьохрічного строку дії
договору позивач не подав заяву відповідачу про припинення орендних відносин та
відмови від договору, а від так в силу вимог ст. Закону України "Про оренду
землі" договір укладений на той самий строк. Однак при пролонгації
договору оренди землі застосовується той самий порядок, як і при його
укладенні, тобто сторони по справі мали переукласти договір та провести його
державну реєстрацію. Оскільки позивач не з"явився в сільську раду для
переоформлення договору оренди, вони вважають, що він користувався земельною
ділянкою безпідставно, а тому в подальшому Руднянська сільська рада прийняла
рішення про вилучення даної земельної ділянки у позивача. Разом з тим, як
вбачається з заяви, яка надійшла від ОСОБА_1 на адресу Руднянської сільської
ради, він просив надати йому земельну ділянку у приватну власність на підставі
ст. 119 ЗК України, тобто на підставі строку набувальної давності. Так-як рішення
про надання громадянам у приватну власність земельної ділянки проводиться на
підставі їхньої заяви, відповідачем була розглянута заява гр. ОСОБА_1, а за
результатами розгляду було винесене оскаржуване ним рішення. Представники
відповідача пояснили, що на їхню дамку вимоги ст. 119 ЗК України не можуть бути
застосовані до правовідносини які склалися між сторонами по справі. По-перше
вищезазначеною нормою передбачено, громадяни, які користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про
наявність у них права на цю земельну ділянку, можуть звернутися з заявою про
передачу їм у власність цієї земельної
ділянки. Як вбачається з позовної заяви гр. ОСОБА_1 вона користувалася земельною
ділянкою на підставі рішення Руднянської сільської ради № 4 від 28.03.1993 року
про передачу їй у постійне користування. При таких обставинах вони вважають, що
наявність правової підстави для користування земельною ділянкою, а також
наявність документу, який посвідчує це право, унеможливлює набуття позивачем
права власності на дану земельну ділянку на підставі ст. 119 ЗК України. Також
представники відповідача вважають, що норма ЗК України, на яку посилається
позивач у своїй заяві про приватизацію землі, на даний час не може бути
застосована, так-як вона є новелою ЗК України в редакції від 1 січня 2002 року.
На їхню думку слід починати обрахування 15-річного строку користування
земельною ділянкою не з моменту початку фактичного користування, а з моменту
набрання чинності ЗК України, який впровадив норму про застосування строку
набувальної давності. При таких обставинах, вони вважають, що громадяни зможуть
набути право власності на земельну ділянку в зв"язку

3

з набувальною давністю лише з 1 січня 2017 року.
Посилаючись на викладене просили суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторін та їх представників, заслухавши покази свідка та дослідивши письмові докази по справі, суд
прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних
підстав.

Судом
встановлено, що рішенням Руднянської
сільської ради № 4 від 28.03.1993 року позивачу була надана у постійне
користування земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства
площею 0.25 га. в урочищі "Вовнянка за Богданом" . Даною земельною
ділянкою вона
постійно користувалася до прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № 19/3
від 12 березня 2008 року.

З метою
набуття права власності на земельну ділянку 15.02.2008 року позивач звернувся
до відповідача з заявою про приватизацію земельної ділянки з посиланням на ст.
119 ЗК України.

12.03.2008 року Руднянською сільською радою було прийняте рішення №
19/3, яким було відмовлено позивачу у
приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства
площею 0.25 га. в урочищі "Вовнянка за Богданом", а його право
користування даною земельною ділянкою було припинене.

Як
вбачається з оскаржуваного рішення воно було прийняте з посиланням на ст.ст.
12, 39, 141 ЗК України та на ст. 31 Закону України " Про оренду
землі". Як встановлено в судовому
засіданні у відповідача не було жодних підстав для припинення права постійного
користування позивача, які передбачені
ст. 141 ЗК України.

Разом з тим, суд критично ставиться до пояснень
представників позивача про наявність між сторонами орендних відносин.
Представники відповідача не надали суду рішення про надання позивачу в оренду
земельної ділянки та договір оренди землі від 2001 року. При таких обставинах представники відповідача
не подали суду доказів на яких ґрунтуються їхні заперечення проти позову. В
силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок
щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається
на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не
береться до уваги договір оренди землі від 15 січня 2004 року укладений між
сторонами, так-як він викликає сумніви, щодо його підписання позивачем.

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_3
колишнього Руднянського сільського голови, рішення про передачу позивачу в
оренду земельної ділянки приймалося на підставі розпорядження Волинської
державної податкової адміністрації, а не на підставі заяви позивача, як це
передбачено ст. 124 ЗК України та
ст.16 Закону України " Про оренду землі".

При таких обставинах суд прийшов до висновку, що
оскаржуване рішення відповідача про вилучення земельної ділянки у гр. ОСОБА_1 є
незаконним та підлягає до скасування.

Разом з тим, на думку суду, відповідач законно відмовив
позивачу у наданні в приватну власності земельної ділянки. Як вбачається з
заяви поданої гр. ОСОБА_1 до Руднянської сільської ради про безоплатну передачу
йому у приватну власність земельної ділянки, він просить надати йому земельну
ділянку на підставі ст. 119 ЗК України, тобто на підставі набувальної давності.

На думку суду вимоги ст. 119 ЗК України не можуть бути
застосовані до правовідносини які склалися між сторонами по справі. Даною
нормою ЗК України передбачено, що громадяни, які користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність
у них права на цю земельну ділянку, можуть звернутися з заявою про передачу їм
у власність цієї земельної ділянки.

4

Як вбачається з матеріалів справи позивач
користувався земельною ділянкою на підставі рішення Руднянської сільської ради
№ 4 від 28.03.1993 року про передачу їй її у постійне користування. При таких
обставинах суд вважає, що наявність правової підстави для користування
земельною ділянкою, а також наявність документу, який посвідчує це право,
унеможливлює набуття позивачем права власності на дану земельну ділянку на
підставі ст. 119 ЗК України.

Разом з тим, суд вважає, що норма ЗК України, на яку
посилається позивач у своїй заяві про приватизацію землі, на даний час не може
бути застосована, так-як вона є новелою ЗК України в редакції від 1 січня 2002
року. На думку суду, починати обрахування
15-річного строку користування земельною ділянкою слід не з моменту початку
фактичного користування, а з моменту набрання чинності ЗК України, який
впровадив норму про застосування строку набувальної давності. При таких суд
вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись
ст.ст.10,12,71, 86,159-163 Кодексу Адміністративного судочинства України, ст.ст. 12, 39, 119, 141 ЗК України, ст. 31
Закону України " Про оренду землі" , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Руднянської сільської
ради №19/3 від 12 березня 2008 року про припинення права користування земельною
ділянкою та передачі земельної ділянки до резервного фонду .

В
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду через Рожищенський районний суд шляхом
подання заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення постанови та апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було
подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження
було подано, але апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк
з дня подання заяви про апеляційне оскарження, постанова суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом

Суддя /підпис/
І.І. Сіліч

Оригіналу відповідає:

Суддя Рожищенського районного суду І.І. Сіліч

Справа № 2-а-30/08

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008
року Рожищенським районним судом Волинської області

в складі: головуючого судді -
Сіліча І.І.

при секретарі
Романчук С.М.

за участю позивача
ОСОБА_4

представника позивача
ОСОБА_5

представників відповідача
Поліщука В.А., Адамчук С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в місті Рожище справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Руднянської сільської ради про визнання нечинним рішення Руднянської
сільської ради №19/3 від 19 березня 2008 року про припинення права користування
земельною ділянкою та забов"язання відповідача прийняти рішення про
надання у власність земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до
Руднянської сільської ради про визнання нечинним рішення Руднянської сільської
ради №19/3 від 19 березня 2008 року про припинення права користування земельною
ділянкою та забов"язання відповідача прийняти рішення про надання у
власність земельної ділянки. Позов мотивує тим, що на підставі рішення
Руднянської сільської ради № 13/6 від 20.03.1993 року йому була надана у
постійне користування земельна ділянка для ведення особистого селянського
господарства площею 0.25 га. в урочищі "Вовнянка за Богданом" . Даною
земельною ділянкою він користувався добросовісно та відкрито, використовував її
за цільовим призначенням. Вважаючи, що він, як громадянин, не може бути
суб"єктом права постійного користування землею, 15.02.2008 року він
звернувся до Руднянської сільської ради з заявою про передачу йому земельної
ділянки у власність. У своїй заяві він просив надати йому земельну ділянку на
підставі ст. 119 ЗК України, тобто за набувальною давністю. Оскаржуваним рішенням
Руднянської сільської ради № 19/3 від 12.03.2008 року було припинено його право
користування земельною ділянкою та відмовлено в її приватизації. Вважає дане
рішення незаконним та таким, що суперечить чинному законодавству. Він вважає,
що оскаржуване рішення є антиконституційним, так-як реалізація права громадян
на земельну ділянку ставиться у залежність від місця їхнього проживання. Разом
з тим він вважає, що до нього неможе бути застосована жодна з підстав
припинення права користування передбачена ст.. 141 ЗК України. Він згоди на
припинення його права користування земельною ділянкою не давав, а тому вважає,
що земельна ділянка вилучена в нього примусово. Разом з тим, вважає, що
посилання відповідача, у своєму рішенні, на ст.. 31 ЗК України " Про оренду
землі" є безпідставним та необґрунтованим, так-як він користувався
земельною ділянкою не на умовах оренди, а на праві постійного користування.
Посилаючись на викладене просив суд визнати не чинним рішення Руднянської
сільської ради №19/3 від 12 березня 2008 року, про припинення права
користування земельною ділянкою та передачі земельної ділянки до резервного
фонду, а також просив зобов"язати Руднянську сільську раду прийняти
рішення про передачу йому земельної ділянки в розмірі 0.25 га. для ведення особистого
селянського господарства в урочищі " Вовняна за Богданом", яка
належала йому на праві постійного користування.

В судовому
засіданні позивач та його представник
позовні вимоги підтримали з наведених у позовній заяві міркувань та просили
позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та
пояснили суду наступне. На їхню думку оскаржуване рішення Руднянської сільської
ради є законним та таким, що прийняте у відповідності з чинним законодавством
України, яке врегульовує спірні правовідносини. Вони вважають, що позивач у
своєму позові безпідставно посилається на норми ЗК України, які врегульовують
правовідносини, що випливають з постійного користування землею. Ними не
оспорюється та обставина, що рішенням Руднянської сільської ради №13/6 від
20.03.1993 року позивачу надана у постіне користування земельна ділянка для
ведення особистого селянського господарства
площею 0.25 га. в урочищі " Вовняка за Богданом". Разом з тим,
рішенням Руднянської сільської ради від ????????? 2001 року правовідносини між
сторонами були змінені з правовідносин, які випливають з постійного
користування, на орендні відносини. На підставі даного рішення між сторонами
був укладений договір оренди земельної ділянки строком на три роки, тобто до 14
січня 2008 року. За час користування земельною ділянкою на правах оренди
позивач сплачував орендну плату, чим визнавав, що між ним та Руднянською
сільською радою склалися саме орендні відносини, а не відносини постійного користування
землею. Після закінчення строку дії договору оренди землі, 15 січня 2004 року
він був переукладений між сторонами на тих самих умовах та на той самий строк,
тобто на три роки. Після закінчення трьохрічного строку дії договору позивач не
подав заяву відповідачу про припинення орендних відносин та відмови від
договору, а від так в силу вимог ст.
Закону України "Про оренду землі" договір укладений на той
самий строк. Однак при пролонгації договору оренди землі застосовується той
самий порядок, як і при його укладенні, тобто сторони по справі мали
переукласти договір та провести його державну реєстрацію. Так-як позивач не
з"явився в сільську раду для переоформлення договору оренди, вони
вважають, що він користувався земельною ділянкою безпідставно, а тому в подальшому
Руднянська сільська рада прийняла рішення про вилучення даної земельної ділянки
у позивача. Разом з тим, як вбачається з заяви, яка надійшла від ОСОБА_4 на
адресу Руднянської сільської ради, він просив надати йому земельну ділянку у
приватну власність на підставі ст.. 119 ЗК України, тобто на підставі строку
набувальної давності. Так-як рішення про надання громадянам у приватну
власність земельної ділянки проводиться на підставі їхньої заяви, відповідачем
була розглянута заява гр.. ОСОБА_4, а за результатами розгляду було винесене
оскаржуване ним рішення. Представники відповідача пояснили, що на їхню дамку
вимоги ст. 119 ЗК України не можуть бути застосовані до правовідносини які
склалися між сторонами по справі. По-перше вищезазначеною нормою передбачено,
громадяни, які користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, якіб свідчили про наявність у них права на цю земельну ділянку,
можуть звернутися з заявою про передачу їм у власність цієї земельної ділянки. Як вбачається з позовної
заяви гр. ОСОБА_4 він користувався земельною ділянкою на підставі рішення
Руднянської сільської ради № 13/6 від 20.03.1993 року про передачу йому її у
постійне користування. При таких обставинах вони вважають, що наявність
правової підстави для користування земельною ділянкою, а також наявність
документу, який посвідчує це право, унеможливлює набуття позивачем права
власності на дану земельну ділянку на підставі ст.. 119 ЗК України. Також
представники відповідача вважають, що норма ЗК України, на яку посилається
позивач у своїй заяві про приватизацію землі, на даний час не може бути
застосована, так-як вона є новелою ЗК України в редакції від 1 січня 2002 року.
На їхню думку слід починати обрахування 15-річного строку користування
земельною ділянкою не з моменту початку фактичного користування, а з моменту
набрання чинності ЗК України, який впровадив норму про застосування строку
набувальної давності. При таких обставинах, вони вважають, що громадяни зможуть
набути право власності на земельну ділянку в зв"язку з набувальною
давністю лише з 1 січня 2017 року. Посилаючись на викладене просили суд в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторін та їх представників, заслухавши покази свідка та дослідивши письмові докази по справі, суд
прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено,
що рішенням Руднянської сільської ради № 13/6 від 20.03.1993 року
позивачу була надана у постійне користування земельна ділянка для ведення
особистого селянського господарства площею 0.25 га. в урочищі "Вовнянка за
Богданом" . Даною земельною ділянкою він постійно користувався до
прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № 19/3 від 19 березня 2008 року.

З метою набуття права власності на земельну ділянку 15.02.2008
року позивач звернувся до відповідача з заявою про приватизацію земельної
ділянки з посиланням на ст. 119 ЗК України.

12.03.2008 року Руднянською сільською радою було
прийняте рішення № 19/3, яким було
відмовлено позивачу у приватизації земельної ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 0.25 га. в урочищі "Вовнянка за
Богданом", а його право користування даною земельною ділянкою було
припнене.

Як вбачається з оскаржуваного рішення воно було прийняте
з посиланням на ст.ст. 12, 39, 141 ЗК України та на ст. 31 Закону України
" Про оренду землі". Як
встановлено в судовому засіданні у відповідача не було жодних підстав для
припинення права постійного користування
позивача, які передбачені ст. 141 ЗК України.

Разом з тим, суд критично ставиться до пояснень
представників позивача про наявність між сторонами орендних відносин.
Представники відповідача не надали суду рішення про надання позивачу в оренду
земельної ділянки та договір оренди землі від
2001 року. При таких обставинах
представники відповідача не подали суду доказів на яких ґрунтуються їхні
заперечення про ти позову. В силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності
свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного позову.

Судом не береться до уваги договір оренди землі від 15
січня 2004 року укладений між сторонами, так-як він викликає сумніви, щодо його
підписання позивачем.

Як вбачається з показів свідка ????????????, колишнього
Руднянського сільського голови, рішення про передачу позивачу в оренду
земельної ділянки приймалося на підставі розпорядження Волинської державної
податкової адміністрації, а не на підставі заяви позивача, як це передбачено
ст. ЗК України та ст. Закону України " Про оренду
землі".

При таких обставинах суд прийшов до висновку, що
оскаржуване рішення відповідача про вилучення земельної ділянки у гр. ОСОБА_4 є
незаконним та підлягає до скасування.

Разом з тим, на думку суду відповідач законно відмовив
позивачу у наданні в приватну власності земельної ділянки. Як вбачається з
заяви поданої ОСОБА_4 до Руднянської
сільської ради про безоплатну передачу йому у приватну власність земельної
ділянки, він просить надати йому земельну ділянку на підставі ст. 119 ЗК
України, тобто на підставі набувальної давності.

На думку суду вимоги ст. 119 ЗК України не можуть бути
застосовані до правовідносини які склалися між сторонами по справі. Даною
нормою ЗК України передбачено, що громадяни, які користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про
наявність у них права на цю земельну ділянку, можуть звернутися з заявою про
передачу їм у власність цієї земельної
ділянки. Як вбачається з матеріалів справи позивач користувався земельною
ділянкою на підставі рішення Руднянської сільської ради № 13/6 від 20.03.1993
року про передачу йому її у постійне користування. При таких обставинах суд
вважають, що наявність правової підстави для користування земельною ділянкою, а
також наявність документу, який посвідчує це право, унеможливлює набуття
позивачем права власності на дану земельну ділянку на підставі ст. 119 ЗК України.

Разом з тим суд
вважає, що норма ЗК України, на яку посилається позивач у своїй заяві
про приватизацію землі, на даний час не може бути застосована, так-як вона є
новелою ЗК України в редакції від 1 січня 2002 року. На думку суду починати
обрахування 15-річного строку користування земельною ділянкою слід не з моменту
початку фактичного користування, а з моменту набрання чинності ЗК України, який
впровадив норму про застосування строку набувальної давності. При таких суд
вважає. що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись
ст.ст. ст.ст.10,12,71, 86,159-163
Кодексу Адміністративного судочинства України,
ст.ст. 12, 39, 119, 141 ЗК України, ст.. 31 Закону України " Про
оренду землі" , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати
незаконним та скасувати рішення
Руднянської сільської ради №19/3 від 12 березня 2008 року про припинення права
користування земельною ділянкою та передачі земельної ділнки до резервного фонду
.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до апеляційного суду шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі, а
саме з ______________ року. Апеляційна скарга на постанову подається протягом
двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не
була подана. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у 20 денний строк постанова суду набирає законної сили.

Суддя /підпис/
І.І. Сіліч.

Оригіналу відповідає:

Суддя Рожищенського районного суду
І.І. Сіліч

Постанова набрала законної сили ___________2008 року.

Суддя Рожищенського райолнного суду
І.І. Сіліч