Справа № 2-а-11/08
Суддя: Ковальова Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-11/08
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2008 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Ковальової Т.Г.,

при секретарі -
Дьоміній Н.А.,

з участю
представників сторін, третьої особи без самостійних вимог,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1до виконавчого
комітету Ніжинської міської ради та Ніжинської міської ради Чернігівської
області про визнання протиправним та скасування рішення
сесії міськради в частині передачі в оренду земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить
визнати протиправним та скасувати рішення п*ятої сесії п*ятого скликання Ніжинської міської ради від
22 червня 2006 року в частині передачі гр.ОСОБА_2в оренду земельної ділянки
площею 605 кв.м за рахунок земель резервного фонду міста, яка розташована за її
присадибною ділянкою по АДРЕСА_1, і зобов*язати Ніжинську міську раду та
виконавчий комітет Ніжинської міської ради розірвати договір оренди землі №204
від 22.06.2006 року, укладений між Ніжинською міською радою таОСОБА_2

В
обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1посилається на те, що п.9.2 вказаного
рішення про передачу в оренду терміном на 5 років під огородництво
ОСОБА_2земельної ділянки порушує його права, оскільки 25 листопада 1971 року за
рішенням Ніжинського міськвиконкому №446 його батьку ОСОБА_3 була надана
земельна ділянка під город площею 300 кв.м безпосередньо за його будинковолодінням
по АДРЕСА_1, на яку 12 січня 1972 року ревізором-землеміром йому був видан
ордер на право постійного користування ділянкою. Після смерті батьків та
набуття в 2005 році права на спадщину він продовжував використання вказаної
земельної ділянки для городництва, мав намір оформити на неї право власності, з
приводу чого 23 травня 2007 року звернувся із заявою на ім*я Ніжинського
міського голови про передачу у постійне користування земельної ділянки за
набувальною давністю, але 25 червня 2007 року йому в цьому було відмовлено з
посиланням на те, що вказана земельна ділянка фактично використовуваласьОСОБА_2
і за рішенням сесії міськради передана їй в оренду, а йому особисто вказана
земельна ділянка не надавалась.Починаючи з 1971 року він разом зі своїми
батьками добросовісно, відкрито і
безперервно користується земельною ділянкою протягом 15 років, тому вважає, що
він має право на користування вказаною земельною ділянкою за набувальною
давністю відповідно до ч.1 ст.119 Земельного кодексу України.

В
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позов за
вищевикладених обставин і просив визнати протиправним та скасувати рішення 5
сесії п*ятого скликання Ніжинської міської ради від 22.06.2006 року в частині
передачі гр. ОСОБА_2в оренду земельної ділянки площею 605 кв.м за рахунок
земель резервного фонду м.Ніжина, яка розташована за її присадибною ділянкою
поАДРЕСА_1 і зобов*язати Ніжинську міську раду
і виконавчий комітет Ніжинської міської ради розірвати укладений з
ОСОБА_2 договір оренди землі №204 від
22.06.2006 року , так як позивач з 1971 року разом із своїми батьками відкрито,
добросовісно та безперервно використовував земельну ділянку площею 300 кв.м, що
знаходиться безпосередньо за його домоволодінням в кінці садиби по АДРЕСА_2відповідно
до її цільового призначення, а друга частина наданої в оренду ОСОБА_2земельної
ділянки площею 305 кв.м використовувалась і використовується іншими
землекористувачами. Після смерті батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року і смерті
матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивач фактично не користувався вказаною
ділянкою з 2004 року, але мав намір відповідно до ч.1 ст.119, п.6 розділу Х ЗК
України оформити право власності або користування ділянкою. 23 травня 2007 року
він звернувся до міського голови із заявою про передачу у постійне користування
земельної ділянки за набувальною давністю, але
25.06.2007 року йому в цьому було відмовлено у зв*язку з наданням
ділянки в орендуОСОБА_2, про що він вперше дізнався, тому вважає, що позивачем
не пропущений річний строк для звернення до суду за захистом своїх прав.
Вказаним рішенням сесії міськради і
договором оренди порушені його земельні права, але з позовом про їх захист він
не звертається.

Представник
відповідачів Градобик В.М. в судовому засіданні не визнав позов і пояснив, що рішення п*ятої сесії п*ятого скликання
Ніжинської міської ради від 22.06.2006 року, п.9.2 якого оспорюється, прийнято
Ніжинською міською радою в межах її повноважень
відповідно до п.34 ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні» і згідно чинного земельного
законодавства про надання належних терітораіальній громаді земель у власність
або в оренду на підставі ст.ст.12, 33 ЗК
України. Після звернення ОСОБА_2із заявою про надання їй в оренду земельної
ділянки комісія з відділу земельних
ресурсів обстежувала земельну ділянку і ніяких обтяжень щодо неї виявлено не
було.

Третя
особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_2в судовому засіданні
висловила думку про необхідність
відмовити у задоволенні позову і пояснила, що до 1971 року її родина володіла
вказаною земельною ділянкою, а після смерті батьків позивача з 2004 року по
теперешній час вона користується земельною ділянкою, про що було достовірно
відомо позивачу. Перед наданням їй в
оренду земельної ділянки комісія з відділу
земельних ресурсів двічі
обстежувала ділянку в виїздом за місцем її розташування.

Свідки
ОСОБА_5і ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили факт того, що після смерті
матері позивача в 2003 році він не обробляв земельну ділянку, якою з 2004 року відкрито
для нього користувалась ОСОБА_2 і яка була надана їй міськвиконкомом в оренду.

Заслухавши
осіб, що з*явились в судове засідання, та дослідивши усі докази по справі, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, так як відповідно до ст.71 ч.2 КАС УкраЇни представником
відповідачів доказана правомірність прийнятих рішень щодо надання в оренду
ОСОБА_2земельної ділянки та укладення з нею договору оренди строком на 5 років.
Суд встановив, що рішення п*ятої сесії
п*ятого скликання Ніжинської міської ради від 22 червня 2006 року в
частині передачі гр.ОСОБА_2в оренду земельної ділянки площею 605 кв.м за
рахунок земель резервного фонду міста, яка розташована за її присадибною
ділянкою по АДРЕСА_1 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.34 статті 26
Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних
засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин, а
стаття 12 ч.1 п.»в» ЗК України передбачає, що до повноважень міських рад у
галузі земельних відносин на теріторії міст належить надання земельних ділянок
у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

В
судовому засіданні встановлено, що при вирішенні питання про надання в оренду
ОСОБА_2земельної ділянки вона знаходилась у комунальній власності
теріторіальної громади м.Ніжина, так як відносно неї не було встановлено ніяких
обтяжень, враховуючи, що земельна ділянка площею 300 кв.м в 1971 році надавалась
у користування ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і відсутні документи про надання її іншим особам або їх звернення
за захистом своїх прав на вказану ділянку в досудовому або судовому порядку
відповідно ст.152 ЗК України.

Посилання позивача на положення ч.1
ст.119 Земельного кодексу України в частині того, що громадяни, які
добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом
15 років, але не мають документів, які б
свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до
органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у користування, як на підставу
адміністративного позову, не
обгрунтовані, так як наявність такого права у громадянина не свідчить про
незаконність прийнятого Ніжинською міськрадою рішення від 22.06.2006 року про
надання в оренду земельної ділянки, яка знаходиться в комунальній власності
теріторіальної громади.

Вимогу
позивача щодо зобов*язання Ніжинської міської ради та її виконавчого
комітету розірвати договір оренди №204
від 22.06.2006 року, в якому він не є стороною, суд вважає похідною і такою, що
не підлягає задоволенню, так як договір укладено між гр.ОСОБА_2 та міським
головою у межах його повноважень та у відповідності із законом, як це
передбачено ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і ст.12
Перехідних положень Земельного кодексу України.

Керуючись
ст.ст.12, 119,152, розділом Х Земельного кодексу України, ст.ст.26, 42 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні» ст.ст.17, 161, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1до виконавчого комітету
Ніжинської міської ради та Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування
рішення п*ятої сесії п*ятого скликання Ніжинської міської ради від 22 червня
2006 року в частині передачі ОСОБА_2в оренду земельної ділянки площею 605 кв.м
за рахунок резервного фонду міста, розташованої за її присадибною ділянкою по
АДРЕСА_1, і зобов*язанні Ніжинської міської ради та виконавчого комітету
Ніжинської міської ради розірвати договір оренди землі №204 від 22 червня 2006
року, укладений між Ніжинською міською
радою таОСОБА_2, відмовити повністю.

На
постанову може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду
через Ніжинський міськрайонний суд заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення і може бути подана апеляційна
скарга протягом двадцяти днів після подання заяви. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. У разі поданні заяви і неподанні
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви, постанова суду
набирає законної сили після закінчення цього строку.

При
поданні апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий
- суддя Ковальова Т.Г.

Заслухавши
осіб, що з*явились в судове засідання, та дослідивши усі докази по справі, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7законні, обгрунтовані і підлягають
задоволенню з таких підстав.

В
судовому засіданні встановлено, що

Відповідно
до ст.260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою
припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу,
для забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов
по справах про адміністративні правопорушення допускається вилучення речей та
документів.

Стаття
71 ч.2 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність
рішень, чий чи бездіяльності суб*єкта владних повноважень обов*язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідачами
не надано доказів правомірності своїх дій щодо затримання автомобіля, тому дії
ОСОБА_8 і ОСОБА_9слід визнати протиправними.
Посилання представника відповідача
п.п.5,19 ст.10 закону України «Про міліцію», як на правове обгрунтування
правомірності дій ОСОБА_8 і ОСОБА_9, безпідставні. Так, п.5 ст.10 вказаного
закону в якості обов*язка міліції
передбачає обов*язок припиняти адміністративні правопорушення і здійснювати
провадження у справах по них, однак, це означає вилучення транспортного засобу
на розсуд міліції у випадках, прямо не передбачених законами України, як цього
вимагає ст.260 КУпАП.

Згідно
пункту 19 ст.10 закону України «Про міліцію»
до обов*язків міліції належить забезпечення збереження вилучених у
затриманих і заарештованих осіб і зданих у міліцію документів, речей, цінностей
та іншого майна. В даному випадку
відсутні затримані або заарештовані особи. У вказаному пункті записано,
що міліція зобов*язана вживати заходів до повернення документів, речей та
іншого майна їх законним власникам, всупереч чого відповідачі вживали заходів
для збереження автомобіля на штрафмайданчику безпідставно на протязі 6 діб від самого власника, позивачки по справі,
попри всі її намагання повернути автомобіль у своє володіння.

Позовні
вимоги ОСОБА_7про стягнення з ВДАІ 1200 грн. матеріальної шкоди і 5000 грн.
компенсації моральної шкоди законні, доведені в судовому засіданні і підлягають
задоволенню.

Головуючий
- суддя Ковальова Т.Г.