Справа № 2а-58/2007
Суддя: Кофанов А.В.
Дата ухвалення: 2007-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2a-58/2007 Повний текст
постанови, складений 22 жовтня 2007 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Вільнянськ 16
жовтня 2007 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючий суддя -Кофанов А.В., при секретарі - Лазечна Н.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання дій
незаконними та скасування податкового повідомлення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до Вільнянської МДШ, в якому
просить визнати незаконними дії відповідача щодо оподаткування отриманої ним та
його братом ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_2, та скасувати як незаконні
податкові повідомлення НОМЕР_1 від 16.05.2007 року щодо стягнення з нього суми
податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2178 гривень 54 копійки, та НОМЕР_2
від 16.05.2007 року щодо стягнення з брата ОСОБА_3 суми податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 170 гривень 68 копійок.

Ухвалою від 13.08.2007 року позовна заява в частині вимог про визнання
незаконними дій МДПІ щодо оподаткування спадщини, отриманої ОСОБА_3, та
скасування винесеного щодо нього податкового повідомлення-рішення НОМЕР_2 від
16.05.2007 року про стягнення суми податку з доходів фізичних осіб повернута
позивачу у зв'язку із відсутністю у нього повноважень на подання позову; в
іншій частині позову по ньому ухвалою від 14.08.2007 року відкрито провадження
у справі, і позов прийнятий до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав заявлений позов
та просить його задовольнити.

Як зазначив позивач ОСОБА_1
у позовній заяві та пояснив у судовому засіданні його представник, він
(позивач) у березні 2006 року від померлої матері ОСОБА_2 отримав спадщину, до
складу якої, серед іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай) на
землях ВАТ "Краснозапорізьке" площею 4,35 умовних кадастрових
гектарів, після цього, позивачу надійшло податкове повідомлення НОМЕР_1 від
16.05.2007 року про сплату суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2178
гривень 54 копійки, яку він має сплатити з отриманої спадщини у вигляді права
на земельну частку (пай). Позивач вважає податкове повідомлення незаконним,
таким, що суперечить вимогам Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб", та просить скасувати це повідомлення.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала у повному обсязі; не
заперечуючи проти обставин отримання ОСОБА_1 спадщини від
померлої матері ОСОБА_2, представник відповідача заперечує проти незаконності
податкового повідомлення; суть заперечень полягає у тому, що:

·
згідно п.1.8 ст.1 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", під корпоративним правом розуміється "право
власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай),
включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої
юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного
законодавства..."; таким чином, за думкою представника відповідача, право
на земельну частку (пай) є корпоративним правом;

·
сам сертифікат на земельну частку (пай) є цінним папером,
оскільки за своїми ознаками відповідає визначенню "цінний папір", що
міститься, зокрема, у ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондову
біржу"; представник позивача зазначив у судовому засіданні, що сертифікат
на

·
земельну частку (пай) слід вважати одним з видів
приватизаційного цінного папера, тобто цінних паперів, які посвідчують право
власника на безоплатне одержання в процесі приватизації частки майна державних
підприємств, державного житлового фонду, земельного фонду;

·
відповідно до пп."в" п.13.1 ст.13 Закону
України "Про оподаткування доходів фізичних осіб", цінний папір та
корпоративне право при оподаткуванні доходу, отриманого платником податку
внаслідок прийняття ним у спадщину коштів, майна, майнових чи немайнових прав,
розглядаються як об'єкт комерційної власності, а тому підлягають оподаткуванню
за ставкою 13 % відповідно до п.7.1 ст.7 та абз.2 пп."в" п.13.2.1
ст.13 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Суд,
заслухавши пояснення сторін, та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі у зв'язку із наступним.

Відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2006 року (а.с.14),
позивач ОСОБА_1 є
спадкоємцем за законом своєї матері ОСОБА_2, яка померла 17.05.2004 року; до
складу спадщини, серед іншого майна увійшло право на земельну частку (пай) на
землях ВАТ "Краснозапорізьке", площею 4,35 умовних кадастрових
гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала
спадкодавцю на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3,
виданого Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області
13.05.2000 року.

Факт
родинних відносин між померлою ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1, який був
встановлений під час нотаріального оформлення прав на спадщину, представником
відповідача не заперечується.

Відповідно
до ч.5 ст.1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття
спадщини воно належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до
ч.2 ст.1220 Цивільного Кодексу України, часом відкриття спадщини є день смерті
особи (спадкодавця).

Оскільки
під час судового розгляду справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 померла
17.05.2004 року, то слід вважати, що дохід позивачем ОСОБА_1 у вигляді
спадкового майна був отриманий у травні 2004 року.

Оподаткування
доходу, отриманого платником податку внаслідок прийняття ним у спадщину коштів,
майна, майнових чи немайнових прав, врегульовано ст.13 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб"; відповідно до п.22.1.5 ст.22 зазначеного
Закону, ст.13 цього Закону набрала чинності з 1 січня 2005 року, тобто фактично
вже після отримання ОСОБА_1
спадкового майна у власність.

За таких
обставин оподаткування спадщини, отриманої ОСОБА_1 після смерті
ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.13 Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб", суперечить вимогам ст.58 Конституції України про
неприпустимість зворотної дії закону.

Крім
того, відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб", при оподаткуванні доходу, отриманого платником податку
внаслідок прийняття ним у спадщину коштів, майна, майнових чи немайнових прав,
"об'єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на:

а) об'єкт нерухомого майна;

б) об'єкт рухомого
майна, зокрема: предмет антикваріату або витвір мистецтва; природне

дорогоцінне каміння чи дорогоцінний метал, прикраса з
використанням дорогоцінних металів

та/або природного дорогоцінного каміння; будь-який
транспортний засіб та приладдя до нього; інші

види рухомого майна;

в) об'єкт
комерційної власності, а саме - цінний папір (крім депозитного (ощадного),

іпотечного сертифіката); корпоративне право; власність на
об'єкт бізнесу як такий, тобто власність

на цілісний майновий комплекс; інтелектуальна
(промислова) власність або право на отримання

доходу за нею;

г) суми страхового
відшкодування (страхових виплат) за страховими договорами,

укладеними спадкодавцем, а також суми, що зберігаються на
пенсійному рахунку спадкодавця

згідно з договором недержавного пенсійного забезпечення, пенсійного вкладу;

д) кошти, а саме готівкові кошти або кошти, що зберігаються на рахунках
спадкодавця, відкритих у банках та небанківських фінансових установах, у тому
числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з
нерухомістю".

Таким чином, закон дає вичерпний перелік майна, яке слід
вважати об'єктом комерційної власності, і розширеному тлумаченню він не
підлягає.

Суд не може погодитись з доводами представника
відповідача про те, що сертифікат на земельну частку (пай) слід розглядати як
цінний папір.

Так, відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного Кодексу України,
"сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами,
вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства", тобто є документом, які лише надають право вимоги майна.

Більш того, виходячи зі змісту ст.ст.177, 194 Цивільного Кодексу України,
документ може бути визнаний цінним папером тільки у тому випадку, коли він має
ознаки об'єкту цивільних прав, тобто сам по собі являє матеріальне чи
нематеріальне благо; сертифікат на земельну частку (пай) не можна розцінювати
як об'єкт цивільних прав, таким об'єктом є сама земельна частка (пай), а
сертифікат лише посвідчує наявність у громадянина такого права і не є об'єктом
цивільного обороту.

Суд не приймає до уваги і посилання представника відповідача на те, що
сертифікат на земельну частку (пай) є приватизаційним цінним папером, оскільки,
виходячи зі змісту ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондову
біржу", такі папери застосовуються при приватизації державного майна, а не
при розпаюванні майна господарських товариств.

Суд також прийшов до висновку, що сертифікат на земельну частку (пай) не
можна розглядати і як корпоративне право.

Так, відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", під корпоративним правом розуміється "право
власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай),
включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої
юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного
законодавства..."

Згідно ч.1 ст.167 Господарського Кодексу України, "корпоративні права
- це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні)
господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку
(дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та
статутними документами".

Таким чином, права на частку майна юридичної особи можуть вважатися корпоративними
тільки за умови, що діюче законодавство чи статут пов'язують із ними права на
участь в управлінні цією юридичною особою. Між тим акти законодавства України
не передбачають наявності у власників земельних часток (паїв) яких-небудь прав
на участь в управлінні майном господарського товариства, на землях якого ці паї
розташовані; відповідні положення Цивільного Кодексу України та Закону України
"Про господарські товариства", якими врегульовані засади управління
їх діяльністю, ніяким чином не пов'язують права його ч.1енів на участь в
управлінні товариством та наявністю у них прав на земельну частку (пай).

Аналіз відповідних положень п.13.1 ст.13 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" дозволяє зробити висновок, що земельну частку (пай)
не можна віднести до інших об'єктів комерційної власності (власність на об'єкт
бізнесу; інтелектуальна (промислова) власність або право на отримання доходу за
нею), а також на об'єкти спадщини, зазначені у пп."г" і "д"
зазначеної норми закону. Земельну частку (пай) не можна відносити і до об'єктів
нерухомого майна (пп."а"), оскільки, відповідно до п.1.10 ст.1
зазначеного Закону, такими об'єктами є "об'єкти майна, які розташовуються
на землі і не можуть бути переміщені в інше місце без втрати їх якісних або функціональних
характеристик (властивостей), а також земля". Слід вважати, що для цілей
оподаткування спадщини відповідно до Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" земельну частку (пай) слід розглядати як об'єкт рухомого
майна (пп."б" п.13.1 ст.13 Закону), оскільки згідно із пп.1.18 ст.1
Закону, таким майном вважається "майно, відмінне від нерухомого".

Суд також враховує, що згідно із пп. 1.20.4 п.1.20 ст.1
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", син особи
вважається ч.1еном її сім'ї першого ступеня споріднення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оподаткування
отриманого позивачем доходу внаслідок прийняття нею у спадщину земельної частки
(паю) після смерті матері ОСОБА_2 в разі застосування редакції ст.13 Закону
України "Про податок з доходів фізичних осіб", що діяла на момент
отримання свідоцтва про право на спадщину, має здійснюватися відповідно до
абз.1 пп."а" п.13.2.1 зазначеної статті, який встановлює нульову
ставку податку;дії відповідача, який нарахував податок за іншою ставкою - 13 %,
і надіслав позивачу податкове повідомлення про його сплату, слід вважати
незаконними.

У зв'язку із вищенаведеним суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що
підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2,4, 8-10, 70, 86,159-163
КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вільнянської міжрайонної державної
податкової інспекції про визнання дій незаконними та скасування податкового
повідомлення - задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Вільнянської міжрайонної
державної податкової інспекції щодо визначення до сплати ОСОБА_1 податку з
доходів фізичних осіб на суму 2178 гривень 54 копійки при отриманні ним
спадщини померлої ОСОБА_2.

Скасувати як незаконне податкове повідомлення
Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції НОМЕР_2 від 16.05.2007
року щодо визначення до сплати ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб на суму
2178 гривень 54 копійки.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати у розмірі 24 (двадцять чотири) гривні 50 копійок на
сплату судового збору (державного мита) та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення процесу.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з
дня її складення у повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Вільнянський
районний суд Запорізької області; протягом двадцяти днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження у тому ж порядку має бути подана апеляційна скарга.