Справа № 2а-1656/2007
Суддя: Дерус А.В.
Дата ухвалення: 2007-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2a-1656
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2007
року Приморський районний суд м. Одеси у
складі

головуючого
судді Деруса А.В.,

при
секретарі Брус Н.П.

розглянувши
у відкритому судновому засіданні в м.
Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини
А1818 про стягнення заборгованості по грошевому забезпеченню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до Військової частини А1818 про стягнення
заборгованості по грошевому забезпеченню,
яка виникла у період проходження позивачем військової служби на посаді
старшого офіцера штабу у зв'язку з недоплатою надбавки за безперервну службу у
Збройних силах України, введеної Указом
Президента України від05.05.2003р.№389«Про надбавки військовослужбовцем ЗС
України, Міністерства внутрішніх справ
України, Державного комітету в справах
охорони державного кордону України й Керування державної охорони України за
безперервну службу»(далі Указ Президента).

На день
введення в дію Указу Президента, позивач
мав вислугу понад 25 календарних років військової служби і відповідно до пункту
1 Указу мав право на отримання щомісячної надбавки до грошевого забезпечення у
розмірі 90 %.

Позивач
вказав, що за період з01.05.2003року по
30.11.2003року та з01.02.2004року по 30.04.2004року надбавка йому виплачувалось
у розмірі 20%, крім того йому не
виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2003 та 2004 рік у повному
обсязі.

У
судовому засіданні позивач підтримав позов,
просить суд задовольнити позов,
стягнути на його користь з відповідача заборгованість по виплаті
грошевого забезпечення, яка виникла із
за недоплати відповідачем щомісячної надбавки за безперервну службу у Збройних
Силах України, що входить в грошеве
забезпечення військовослужбовця, а також
грошеву допомогу на оздоровлення у повному обсязі за 2003та2004рокі.

Представник
відповідача позов не визнав,
пояснивши, що грошове
забезпечення позивачу виплачувалося відповідно до діючого законодавства, наказів Міністра Оборони України й підстав
для доплати грошевого забезпечення не має.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає,
що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судом
встановлено, що позивач проходив дійсну
військову службу у Збройних Силах України і звільнений на підставі Міністра
Оборони № 267 від 5.05.2004 року, з
правом на пенсію та виключений зі списків особового складу Військової частини
А1818.

Відповідно
до Указу Президента з01.05.2003р.встановлена надбавка за безперервну службу в
Збройних Силах України при вислузі понад25календарних років у розмірі90%.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента на Міністра Оборони покладено визначити
порядок і умови виплати надбавки за безперервну службу в Збройних Силах. А
згідно пункту 2 Указу Президента, виплату
надбавка за безперервну службу передбачено здійснювати за рахунок коштів
Державного Бюджету, виділюваних на
утримання Збройних Сил України.

Міністр
Оборони України на виконання Указу Президента26.05.2003р. видав наказ №
149, яким затвердив Інструкцію про
порядок і умови виплати надбавки за безперервну службу в Збройних Силах
України(далі Інструкція).

Відповідно
до пункту 2.3 Інструкції , надбавка
виплачується по місцю штатної служби за попередній місяць одночасно з виплатою
грошового забезпечення за поточний місяць. Пунктом 4 Інструкції визначені
порядок і умови виплати надбавки, при
цьому яких-небудь вказівок на можливе заниження розміру виплати надбавки
військовослужбовцеві не втримується, за
винятком підпункту 4.3 Інструкції, яким
передбачене позбавлення виплати надбавки військовослужбовцеві в повному обсязі
при накладенні на військовослужбовця дисциплінарного стягнення й до його
зняття, але не більше шести місяців .

Дисциплінарних
стягнень у період із травня 2003 року по день звільнення на позивача не
накладалося, що підтверджується довідкою
грошового забезпечення за зазначений період.

Згідно
довідки про грошове забезпечення позивача,
надбавка за безперервну службу йому нараховувалася в розмірі 20%, грудня 2003року, січня 2004року, коли вона була виплачена в повному обсязі.
Крім того, позивачу відповідно до п.3З
Наказу МО України
№75 від 5.03.2001р., не була виплачена в
повному обсязі грошова допомога на оздоровлення за 2003 і 2004 рік.

Судом
встановлено, що відповідно до Закону
України«Про державний бюджет України на 2004рік», паспортом бюджетної програми на 2004
рік, який затверджений спільним наказом
Міністром фінансів і Міністром оборони України за №15/87 від 31.01.2004р., середній місячний розмір грошового
забезпечення старшого офіцера в 2004 році визначений у розмірі 2056грн.30коп.
До старшого офіцерського складу законодавець у додатку 3 до ст. 10 Уставу Внутрішньої служби Збройних Сил
України відносить осіб, що мають
військове звання від майора до полковника.

Разом з
тим, представник відповідача
підтвердив, що кошторисом Військової
частини А1818 командування були передбачені кошти для виплати позивачу вказаної
надбавки у максимальному розмірі, тобто
90% його місячного грошевого забезпечення.

Судом
також встановлено, що відповідач у
відповідності до Розпоряджень Міністра оборони України у виді телеграм від
26.05.2003 року за №146/2095 та від 16.01.2004 року за №146/1/11 позивачу
щомісячно у періоди з 01.05.2003року по 30.11.2003року та з 01.02.2004року по
30.04.2004року виплачував вказану надбавку у розмірі 20% , тобто у не повному розмірі, передбаченого для вказаного виду грошевого
забезпечення військовослужбовців. У листопаді,
грудні 2003 року вказана надбавка виплачувалась позивачу у повному
розмірі, встановленому вищевказаним
Указом Президента і Інструкцією, тобто у
розмірі90% його місячного грошевого забезпечення. Вказані телеграми міністра
оборони не зареєстровані у міністерстві юстиції, не занесені до державного реєстру
нормативно-правових актів які видаються міністерствами та зачапають права, свободи й законні інтереси громадян, а тому згідно Указу Президента України від
03.10.1992р."Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади", пункту15 Постанови Кабінету Міністрів
від28.12.1992р.№731, є не чинними і не піддягають застосуванню.

Разом з
тим Указом Президента Міністру Оборони України не надано повноважень щодо зміни
розміру вказаної надбавки, у зв'язку з
чим вказані розпорядження Міністра оборони України не можуть бути
застосовані, оскільки вони суперечать
статті 22, 24 Конституції України,
статтям 2, 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей",
вказаному Указу Президента України.

Пунктом2Указу
Президента передбачено здійснювати виплату надбавки з 1.05.2003 року за рахунок
коштів, передбачених у бюджеті на
утримання Збройних Сил України. У відповідності зі ст. 43 Конституції України у позивача є право
на заробітну плату не нижче певної законом.
Згідно ч.3 ст. 153акону України«Про оплату праці», з урахуванням положень ст. 1
ЦПК України, а з 1.01.2004р. і з урахуванням положень ст. 8 ЦК
України, оплата праці здійснюється в
першочерговому порядку.

Посилання
відповідача на лист департаменту фінансів міністерства оборони України про
нестачу коштів, про те, що фінансування у 2004році здійснено лише
на82%, не можуть бути прийняти судом до
уваги з наступних підстав. В ухвалі судової палати з цивільних справ Верховного
суду України від 15травня2002року,
судова палата дійшла висновку, що
скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових
окладів, надбавок, доплат до них. Крім того, Міністр Оборони України, одночасно з вказаними телеграмами, наказом №88від 19.03.2004р.встановив з 01.01.2004р.
виплату щомісячної надбавки окремим категоріям військовослужбовців військової
служби правопорядку в Збройних Силах України у відсотках до грошового
забезпечення при стажі служби понад 25рокі у розмірі 90%, а наказом№308від30.07.2004р. встановив з
01.06. 2004р. виплату щомісячної надбавки військовослужбовцем структурних
підрозділів центрального апарата Міністерства оборони, Генерального штабу, інспекції безпеки польотів авіації, головному управлінню залізничних військ, 27управлінню по фінансуванню військових
частин і організацій центрального підпорядкування, центру інформації обліку й статистики, головному командному центру, головному управлінню оперативного
забезпечення, головному управлінню
військової служби правопорядку,
головному квартирно-експлуатаційному управлінню, управлінню служби військ, управлінню пожежної безпеки, військово-музичному управлінню, управлінню верифікації, військової інспекції енергонагляду при стажі
служби понад 25 років у розмірі 90%.

Суд бере
до уваги, що стаття 24 Конституції
України гарантує громадянам рівні права перед законом. Рівність прав військовослужбовців перед
Законом укладається в їхньому рівному праві

на соціальний
захист, гарантований статтями 17, 46
Конституції України. Статтею93акону України«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їхніх родин»встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців
визначається залежно від посади, військового
звання, кваліфікації, науковому ступеню й ученого звання, тривалості й умов військової служби. Яких або
вказівок на привілеї в одержанні розміру надбавки за безперервну службу одних
військовослужбовців у порівнянні з іншими,
залежно від проходження служби в центральному апарату Міністерства
оборони, Генеральному штабі або штабі
оперативному командуванні ні Конституція України, ні Закон,
ні Указ Президента не містять. Тому військовослужбовці, які займали рівні посади, мають однакове звання, кваліфікацію,
учене звання й науковий ступінь,
вислугу років і умови проходження служби й не відрізняються по інших
ознаках, одержуючи однакове по виду
грошове забезпечення, повинні одержувати
й однаковий розмір надбавки за безперервну службу згідно пункту 1 Указу
Президента, що не може залежати від
того, де військовослужбовець проходить
військову службу - у центральному апарату Міністерства оборони або штабі
Південного оперативного командування. Наявність цієї диспропорції в розмірах
грошового забезпечення військовослужбовців є,
по суті, обмеженням у правах
одних військовослужбовців у порівнянні з іншими.

Суд, оцінюючи представлені сторонами докази, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а бездіяльність відповідача, пов'язану з не нарахуванням розміру надбавки
за безперервну службу в розмірі 90% із травня 2003року, за винятком місяців
коли вона виплачувалася в повному обсязі,
суд вважає неправомірними й такими,
які порушують права позивача.

На
підставі викладеного й керуючись
ст. ст. 17, 24, 46 Конституції України, ст. 9 Закону України«Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин», Указу Президента України від05.05.2003р. №
389«Про надбавки військовослужбовцем ЗС України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету в справах охорони
державного кордону України й Керування державної охорони України за безперервну
службу», статтями 159, 160, 161, 162 КАС
Україна, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини А1818
задовольнити повністю.

Зобов'язати
Військову частину А1818 зробити доплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з
урахуванням надбавки за безперервну службу та премії за періоди: з
01.05.2003року по 30.11.2003року доплатити 70%,
з 01.02.2004року по 30.04.2004року доплатити 70% і грошову допомогу на
оздоровлення в повному обсязі за 2003,
2004 рік.

Рішення
суду може бути оскаржено, про що
протягом десяти днів з дня проголошення подається заява про апеляційне
оскарження рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, або в термін десяти днів з
дня проголошення, без подання
попередньої заяви про оскарження.