Справа № 2а-187/07
Суддя: Дрішлюк А.І.
Дата ухвалення: 2007-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2a-187/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„1" жовтня
2007 року місто
Одеса

Малиновський
районний суд м. Одеси у складі

головуючого
судді Дрішлюка А.І., суддів Ярош А.І., Гуревського В.К.,

при секретарі
Куліковой О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу
адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного
комітету України у справах національностей та міграції про визнання рішення
противоправним, зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для
вирішення питання про надання статусу біженця в Україні, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, та просить визнати рішення
Державного комітету України у справах національностей та міграції від
03.08.2006 року № 727 протиправним та зобов'язати відповідача прийняти рішення
про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в
Україні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що зазначеним рішенням
Державного комітету України у справах національностей та міграції від 3 серпня
2006 року йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання
щодо надання статусу біженця в України. Вважаючи, що у наявності підстави для
оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця в
Україні, позивач просив зобов'язати Державний комітет України у справах
національностей та міграції прийняти рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні.

Представник
Державного комітету України у справах національностей та міграції позов не
визнала, пояснила, що інформація надана заявником не дає підстав кваліфікувати
його як особу, яка підпадає під дію абз. 2 ст. 1 Закону України „Про
біженців".

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що
підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні
обставини на підставі пояснень сторін, представлених сторонами письмових
доказів.

Рішенням
Державного комітету України у справах національностей та міграції № 727 від 3
серпня 2006 року, за результатами розгляду особової справи № 06/94, ОСОБА_1
громадянину Сирії, 1978 року народження, відмовлено в наданні статусу біженця,
відповідно до абзацу п'ятого статті 10 Закону України „Про біженців", у
зв'язку з відсутністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства),
належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Відповідно до
ст. 1 Закону України „Про біженців" біженцем визнається особа, яка не є
громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни
або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не
маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Із висновку
Державного комітету України у справах національностей та міграції вбачається,
що підставою у відмові у наданні статусу біженців є відсутність жодних
аргументованих фактів, що свідчили б про можливу небезпеку для ОСОБА_1 у разі
повернення на батьківщину. Документів, які б підтвердили наявність
переслідувань або утисків щодо нього, і які б відповідали вимогам абзацу
другого ст.1 Закону України „Про біженців", ОСОБА_1 не надано. Надана
ОСОБА_1 інформація не дає підстав стверджувати про можливу загрозу
переслідування його на батьківщині за національною ознакою і тому не дає
підстав кваліфікувати його як особу, що підпадає під дію ст. 1 Закону України
„Про біженців".

Разом з тим, як
вбачається з матеріалів справи позивач за національністю курд, за
віросповіданням мусульман - суніт, є громадянином Сирії, уродженцем
м.ЕльКамишлі, Сирія, але не може користуватися захистом цієї країни, внаслідок
побоювань стати жертвою переслідувань по причині своїх політичних переконань та
належності до певної соціальної групи. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги
тим, що він за національністю є курдом, курди в Сирії є об'єктами серйозних
порушень прав людини та дискримінації за етнічними ознаками. Курдська мова та
культура заборонені. Більшість сирійських курдів є особами без громадянства, їм
відмовляють в отриманні освіти, працевлаштуванні та інших прав, які мають
громадяни Сирії. 12.03.2004 році у м.Камишлі проходив футбольний матч, після
його закінчення між арабськими і курдськими фанатами почались зіткнення. Сили
безпеки застосували зброю для усунення їх. Наступного дня після матчу багато
учасників зіткнень силами безпеки Сирії було заарештовано. Позивач також
знаходився на цьому матчі, побоючись арешту, він був змушений залишити
територію Сирії. Ризик переслідування осіб, які за національністю є курдами
залишається і на даний час. Залишитись в Сирії для позивача дуже небезпечно та
він був змушений залишити територію Сирії в пошуках притулку. Таким чином,
позивач має побоювання при поверненні до Сирії стати жертвою переслідувань за
ознаками національності.

Суд дійшов
висновку, що за обставин нинішньої ситуації в країні походження, належність
позивача до певної національності вже сама по собі створює для нього загрозу.
Такий висновок суду підтверджується матеріалами справи, зокрема докладом Хьюмен
Райтс Вотч „Country summary January
2006", докладом Amnesty International "Syria: kurds in the Syrian arab Republic one year after the march 2004 events".

Відповідачем при ухвалені вказаного
оскаржуваного рішення не враховано всіх обставин, що мали істотне значення при
його прийняті, а саме: національність позивача, ситуація в країні його походження, що оцінюється судом у
якості встановлення порушення п.п. 1, 2, 7 КАС України.

На підставі
вищенаведеного, суд дійшов висновку відносно того, що рішення Державного
комітету України у справах національностей та міграції є необгрунтованим, а
також прийнятим без врахування всіх обставин у справі.

Позивач був
послідовним в своїх поясненнях, в судовому засіданні підтвердив усі пояснення,
які він надавав при опитуваннях. Висновок органу міграційної служби щодо
надання статусу біженця від 24 травня 2006 року позитивний.

Підстав, які
перешкоджають відповідно до Закону про біженців наданню статусу біженця
позивачу, судом не встановлено.

Враховуючи, що
рішення Державного комітету України у справах національностей та міграції не
відповідає обставинам справи, порушує право особи на захист, тому є
протиправним й підлягає визнанню неправомірним. Протиправний характер
оскаржуваного рішення підтверджується тим,
що таким рішенням порушуються міжнародно-правові зобов'язання, взяті на
себе державою Україною перед міжнародним співтовариством у відповідності до
Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців.

Таким чином,
внаслідок обгрунтованих побоювань позивача стати жертвою переслідувань в
країні, де існує переслідування осіб за ознакою національності, суд має задовольнити
позов, ОСОБА_1 має отримати статус біженця.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69, 70,
71, 86, 159-203, 160, 163 КАС, ст. 1, 10, 16 Закону України „Про
біженців", ст. 1 А Конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року,
Закон України „Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та
Протоколу щодо статусу біженців" від 10.01.2002 року, СУД -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та
міграції про визнання рішення нечинним та зобов'язання надати статус біженця
задовольнити.

Визнати рішення
Державного комітету України у справах національностей та міграції 03.08. 2006
року № 727, в частині, в якій позивачу, було відмовлено в наданні статусу
біженця в Україні, нечинним з моменту його прийняття.

Зобов'язати
Державний комітет України у справах національностей та міграції надати
позивачеві ОСОБА_1,статус біженця в Україні.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі постанови.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ст. 186 КАС
України.