Справа № 2-а-223/08
Суддя: ТУРЕЦЬКА І.О.
Дата ухвалення: 2008-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2008 справа
№ 2-а-223 /08

Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого
- судді Турецької І. О.

при
секретарі - Скоріній Т.С.

за
участю:

прокурора
- Павлюченко В.В.

представників
відповідачів:

від
Одеського обласного військового комісаріату
- Обухов О.В.

від
Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області - Міхальова Ю.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за адміністративним позовом Першого заступника військового прокурора Південного регіону
України в інтересах ОСОБА_1 до

- Одеського обласного військового комісаріату
про визнання неправомірними дій щодо неправильного проведення перерахунку
пенсії;

- Головного управління пенсійного фонду
України в Одеській області про:

- зобов'язання внести списки до
Одеського обласного військового комісаріату для здійснення перерахунку пенсії
за період з 01.04.2000 р. по 30.09. 2003 р.

- зобов'язання здійснити одноразову
виплату заборгованості з пенсійного забезпечення за період з 01.04.2000 р. по
30.09. 2003 р.

Встановив:

Зміст позовних вимог позивачів

В
лютому 2007 р. перший заступник військового прокурора Південного регіону
України, звернувся до суду в інтересах
ОСОБА_1 із позовом, в якому вказує, що проведеної у 2006 р.
прокурорською перевіркою в Одеському обласному військовому комісаріаті були
встановлені порушення з боку посадових осіб, в частині перерахунку та
сплати позивачеві пенсії.

Обґрунтовуючи
свою мету звернення до суду, прокурор послався на ст. 36-1 ч. 2 Закону України
“Про прокуратуру”, яка дає право прокурору здійснювати представництво осіб похилого віку, що не можуть самостійно
захищати свої інтереси, пояснивши, що ОСОБА_1 відноситься до такої категорії
осіб.

Правова
позиція прокурора складалася в тому, що посадовими особами Одеського обласного
військового комісаріату в порушення вимог Указу Президента України від
16.05.2000 р. “Про впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців” та
постанови Кабінету Міністрів України від
22.05.2000 р. “Про грошове забезпечення військовослужбовців” з 01 квітня 2000
р. неправильно був здійснений
перерахунок пенсії позивачеві, якій відносився до військовослужбовців льотне - підйомного
складу, що виразилося у відмові в проведенні перерахунку у частині додаткових
видів грошового забезпечення (крім відсоткової надбавки за вислугу років).

Порушення
вищезазначених норм Законів, прокурор поясняє тим, що керівництво Одеського
обласного військового комісаріату виконувало вимоги приказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України, якій
був доведений у формі телеграми і якій установив, що додаткові види грошового
забезпечення (крім відсоткової надбавки за вислугу років) перерахунку не
підлягають, а залишаються в абсолютних сумах, тобто в сумах, у яких вони були
обчислені до цього перерахунку.

Виконання цього наказу прокурор вважає незаконним, посилаючись на те, що
відповідно до вимог ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а також постанови
Кабінету Міністрів України “Про порядок обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” призначені раніше
військовослужбовцям пенсії повинні бути перераховані у зв'язку з підвищенням
грошового забезпечення відповідних категорії військовослужбовців.

На
вимогу прокурора, відповідач в особі
Одеського обласного військового комісаріату розрахував заборгованість суми
пенсії за період 01.04.2000 р. до 31.12.2002 р. та за період 01.01.2003 р. по
30.09. 2003 р. і вона склала -
1321,32 грн.

Як
убачається з наданого позову, прокурор
вважає, що дана заборгованість, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від
02.11.2006 р. “Про передачу органам Пенсійного
фонду України функцій з призначення і виплати пенсії деяким категоріям
громадян” повинна бути сплачена відповідачем,
в особі Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області. Даний
пенсійний орган, на думку прокурора, зобов'язаний здійснити одноразову виплату позивачеві
заборгованості в у вищевказаному
розмірі.

Для
проведення такої виплати, представник прокуратури просить на підставі Постанови Правління Пенсійного
Фонду України від 30.01.2007 р. “Про
затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених із військової служби, та деяких інших осіб”, зобов'язати
Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області внести списки до
уповноваженого структурного підрозділу Одеського обласного військового
комісаріату для здійснення відповідного перерахунку.

В
судовому засіданні прокурор повністю підтримав заявлений позов та просив його
задовольнити в повному обсязі.

Від
позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява,
в якої він підтримував позовні вимоги прокурора та просив слухати справу за
його відсутністю.

Правова позиція відповідача в особі Одеського обласного військового
комісаріату

Представник Одеського обласного військового комісаріату позов не визнав,
поясняючи наступне.

Дійсно до 01 січня 2007 р. на органи пенсійного забезпечення Міністерства
оборони України, в особі військових
комісаріатів був покладений
обов'язок призначення пенсій, їх перерахунку та надіслання до установ Ощадного банку
пенсійних листів, стосовно військовослужбовців, які перебували на їх обліку.

16.05.2000
р. вийшов Указ Президента України “Про впорядкування грошового забезпечення
військовослужбовців” у якому зазначено, що “Кабінету Міністрів України провести
поетапне підвищення посадових окладів військовослужбовців, починаючи з
01.04.2000 р., за рахунок і в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України на 2000 рік на
грошове забезпечення відповідних військових формувань”.

Кабінет
Міністрів України, прийнявши 22.05.2000
р. Постанову “Про грошове забезпечення військовослужбовців” у п. 1 зазначив
“затвердити схеми посадових окладів військовослужбовців у розмірах згідно з
додатками та ввести їх у дію поетапно, починаючи з 01.04.2000 р.”

Крім
того, на Міністерство оборони та інші військові установи був покладений
обов'язок установити посадови
оклади за іншими посадами військовослужбовців відповідно до розмірів
посадових окладів за основними типовими посадами, затверджених цією постановою.

06.06.2000
р., як стверджує відповідач, Одеським обласним військовим комісаріатом був
отриманий наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України у вигляді
службової телеграми, відповідно до якого було визначено провести перерахунок
пенсій з урахуванням нових розмірів посадових окладів. Однак, до визначення
порядку проведення перерахунку додаткових видів грошового забезпечення, які
враховувалися при обчислені пенсії, розмір яких установлюється залежно від
розміру посадового окладу, такі додаткові види грошового забезпечення при
перерахунку пенсій залишити в абсолютних розмірах, які вони мали до проведення перерахунку.

На виконання вищезазначених нормативних актів та наказу, Одеським ОВК були
проведені перерахунки раніше призначених пенсій, в тому числі й пенсії
позивача. При цьому додаткові види грошового забезпечення, які враховувалися
при обчисленні пенсії позивача, розмір яких установлюється залежно від розміру
посадового окладу, було залишено в
абсолютних розмірах, які вони мали до
проведення перерахунку.

Як пояснив представник, відповідно до вимог Законів України “Про оборону
України”, “Про Збройні сили України”,
Положення “Про Генеральний Штаб Збройних Сил України”, затвердженого Указом
Президента України від 21.08.1997 р., начальник
Генерального Штабу Збройних Сил України є заступником
Головнокомандуючого Збройних Сил України, прямим начальником усього особового
складу Збройних Сил України, також, і посадових осіб Одеського обласного військового комісаріату,
а тому, відповідно до ст.ст. 11, 30 “Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України” військовослужбовці
зобов'язані беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків видання
явно злочинного наказу.

Підводячи підсумок своїх заперечень, представник зазначив, що посадови
особи Одеського обласного військового
комісаріату виконували вище перелічені Закони України, а тому не має підстав визнати
їх діяльність протиправною.

Що стосується дій прокуратури Південного регіону України щодо захисту
пенсійних прав військовослужбовців, то у неї, на його думку, були всі підстави
та повноваження звернутися з поданням до Генеральної прокуратури України, в
якому оскаржити наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України, якщо
вони вважали його неправомірним.

Також, представник відповідача заперечував проти останніх уточнених
позовних вимог прокурора, які стосувалися зобов'язання військового комісаріату
здійснити після набрання даного рішення законної сили, перерахунку пенсії за
період 01.04.2000 р. до 30.09.2003 р. з підстав того, що діючим законодавством
не передбачено виконання ними таких функцій.

Правова позиція відповідача в особі Головного управління пенсійного фонду
України в Одеській області.

Заперечуючи проти позову, представник Головного управління пенсійного фонду
України в Одеській області пояснив, що відповідно до вимог ст. 99 Закону
України “Про Державний бюджет України” у 2007 р. призначення (перерахунок)
та виплата пенсій військовослужбовцям, особам начальницького і рядового
складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб звільнених із військової служби та деяких інших осіб » здійснюється
органами пенсійного фонду України.

Представник вважає, що органи
Пенсійного фонду України, зокрема, Головне управління пенсійного фонду України
в Одеській області, не може відповідати
за дії Міністерства оборони, на якого було покладені до 2007 р. функції по
пенсійному забезпеченню військовослужбовців, так як вони не є правонаступниками
даного відомства.

При цьому, представник посилалася
на лист Міністерства юстиції України від 30.03.07 р. , яке дало роз'яснення
щодо правонаступництва юридичних осіб та на ухвалу апеляційного суду, якій
розглядав аналогічну справу та прийшов
до висновку, що Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області
не є правонаступником Одеського обласного військового комісаріату, і тому не
може виступати у даному випадку в якості боржника, та виплачувати грошові
кошти, що раніше не були виплачені іншою юридичною особою

Що
стосується останніх уточнених позовних вимог прокурора про їх зобов'язання
внести списки до Одеського обласного військового комісаріату для здійснення
перерахунку пенсії за період з 01.04.2000 р. по 30.09. 2003 р., то представник
також вважає, що вони не засновані на законі тому, що Постанова Правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 р. “Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із
військової служби, та деяких інших осіб” діє з лютого 2007 р., не має зворотної
сили і не може розповсюджуватися на правовідносини, які виникли у 2000 - 2003 рр...

Представник
наполягала на застосуванні вимог ч. 1 ст. 100 КАС України і просила відмовити
позивачам у задоволенні позову з підстав пропущення строку звернення до
адміністративного суду.

Мотивувальна частина постанови.

З'ясував обставини справи та перевірив їх доказами, суд прийшов до
висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити на
наступних підставах.

Наданими
сторонами доказами, судом було
встановлено, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з військової служби наказом МО
СРСР № 0737 від 31.07.1984 р. за ст. 59 п. “а” із посади начальника відділу
бойової підготовки - льотчик ПЗССФ та перебуває на пенсійному забезпеченні у
Одеському обласному військовому комісаріаті.

16
травня 2000 р. Президент України прийняв Указ “Про впорядкування грошового
забезпечення військовослужбовців”, в якому постановив Кабінету Міністрів
України:

-
провести поетапне підвищення посадових окладів військовослужбовців, починаючи з
01 квітня 2000 р., за рахунок і в межах асигнувань, передбачених у Державному
бюджеті України на 2000 р. на грошове забезпечення відповідних військових
формувань;

-
підготувати в установленому порядку за підсумками виконання Державного бюджету
України у першому півріччі 2000 р. пропозиції щодо збільшення видатків на
грошове та пенсійне забезпечення військовослужбовців.

Кабінет Міністрів України, виконуючи даний Указ Президента України
22.05.2000 р., прийняв постанову “Про грошове забезпечення
військовослужбовців”, в якої постановив “затвердити схеми посадових окладів
військовослужбовців у розмірах згідно з додатками та ввести їх у дію поетапно,
починаючи з 01.04.2000 р.. Міністерству оборони установити посадові оклади за
іншими посадами військовослужбовців, відповідно до розмірів посадових окладів
за основними типовими посадами, затверджених цією постановою”.

Міністерство
оборони України, виконуючи дані нормативні акти, 06.06.2000 р. видає наказ №1463193221, згідно з яким уповноважує
військові комісаріати провести перерахунок, раніше призначених пенсій у тому числі й пенсіонерам
із числа льотне -підйомного складу з 01.04.2000 р., однак до визначення
механізму перерахунку пенсії на додаткові види грошового забезпечення (крім
відсоткової надбавки за вислугу років) пенсій залишити в абсолютних сумах,
тобто у сумах, які існували до дії даних Законів.

Як убачається з матеріалів пенсійної справи позивача ОСОБА_1, що була
оглянута в судовому засіданні, 01.04.2000 р. йому, на підставі вищезазначених
нормативних актів, а також наказу
начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 06.06.2000 р. був проведений перерахунок
раніше призначеної пенсії. При цьому
додаткові види грошового забезпечення, які враховувалися при обчисленні пенсії
позивача, розмір яких установлюється залежно від розміру посадового окладу,
були залишені в абсолютних розмірах, які вони мали до проведення перерахунку.

У 2006 р. прокуратурою Південного регіону України була здійснена перевірка
додержання посадовими особами Південного оперативного командування
законодавства про соціальний та правовий захист військовослужбовців, в
результаті якої були встановлені факти невиплати в тому числі й позивачу
підвищеної пенсії.

Аналізуючи
фактичні обставини справи та норми Законів, що їх регулюють, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону
України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із військової служби, та
деяких інших осіб” пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною хоча б
одного з видів грошового забезпечення відповідних категорії військовослужбовців.

Перерахунок
здійснюється на момент виникнення права на такий перерахунок.

Аналогічні
положення мстяться у постанові Кабінету Міністрів України “Про порядок
обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей”, а також у п. 118 наказу Міністра Оборони України “Про
затвердження Положення про порядок призначення та виплати в Міністерстві
оборони України державних пенсій і допомоги військовослужбовцям та членам їх,
сімей”.

Відповідач
в особі Одеського обласного військового комісаріату провів позивачеві
перерахунок раніше призначеної йому пенсії з 01.04.2000 р., відповідно до
наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 06.06.2000 р., а саме провів
перерахунок посадового окладу, а також відсоткової
надбавки за вислугу років.

Перерахунок
у частині додаткових видів грошового забезпечення не здійснив.

Визнавати в даної частині дії Одеського обласного військового комісаріату
протиправними, у суду не має підстав.

Як раніше вже зазначалося діяльність військовослужбовців регулюється низкою
Законів, які зобов'язують беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків, видання явно злочинного
наказу. Як убачається з наданих доказів, даний наказ злочинним не визнаний, в
тому числі і не опротестований прокуратурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 даної статті передбачає, що в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Між тим, необхідно звернути увагу на те, що до суду в якості позивача, в
інтересах громадянина, звернулася прокуратура, на яку, відповідно до вимог
закону “Про прокуратуру” покладений обов'язок здійснювати прокурорський нагляд
за додержанням і правильним застосуванням законів, захищати права та свободи
громадян.

Використовуючи дану норму Закону, прокурор хоча і звернувся до суду про
захист пенсійних прав позивача, однак, будь-яких доказів, що підтверджували
його доводи, щодо протиправності дій
суб'єктів владних повноважень не надав, більш того, не міг пояснити яким чином
повинен був діяти відповідач в особі Одеського обласного військового комісаріату при отриманні наказу вищого керівництва про
порядок здійснення перерахунку.

Також,
представник прокуратури не міг пояснити, що мав на увазі Президент України та
Кабінет Міністрів України, коли в прийнятих нормативних актах зазначали:
“провести поетапне підвищення посадових окладів військовослужбовців, починаючи
з 01 квітня 2000 р., за рахунок і в межах асигнувань, передбачених у Державному
бюджеті України на 2000 р. на грошове забезпечення відповідних військових
формувань;

- підготувати
в установленому порядку за підсумками виконання Державного бюджету України у
першому півріччі 2000 р. пропозиції щодо збільшення видатків на грошове та
пенсійне забезпечення військовослужбовців”

Так,
представник військової прокуратури у своїх поясненнях, не міг зазначити чи було
асигнування з Державного бюджету України на
грошове забезпечення відповідних військових формувань у 2000 - 2003 р.,
яким чином, при умови їх виділенні,
Міністерство оборони використовувало ці кошти, чи не було з їх, боку
нецільового використання бюджетних коштів.

Також
представник прокуратури не міг пояснити суду,
чи мало право Міністерство Оборони України приймати рішення, щодо
перерахування лише посадових окладів, а додаткові види грошового забезпечення
(крім відсоткової надбавки за вислугу років) пенсій залишити в абсолютних
сумах, тобто у сумах, які існували до дії даних Законів.

Якщо
Міністерство не мало такого права і таке рішення є протиправним, чому прокуратура не бажає
його оскаржити у суді.

Між
тим, аналіз проведений судом норм
Законів України “Про Державний бюджет
України” на 2000 та 2003 роки свідчить про те, що не було належного асигнування пенсійного забезпечення військовослужбовців.

Так,
стаття 24 Закону України “Про Державний бюджет на 2000 р.” та стаття 18 Закону
України “Про Державний бюджет на 2001 р.” установлювали, що розпорядники коштів
державного бюджету мають право брати зобов'язання на здійснення видатків або
платежів Державного бюджету України тільки в межах відповідних бюджетних
асигнувань, встановлених їм на 2000 рік
або на 2001 рік у порядку, визначеному Міністерством фінансів України.
Облік бюджетних асигнувань та контроль за їх дотриманням здійснюється Державним
казначейством України.

Також
вони забороняли збільшення бюджетних призначень на:

- оплату праці працівників бюджетних установ
за рахунок зменшення інших видатків. Аналогічні вимоги містяться і в Законі
України “Про Державний бюджет на 2002 рік та 2003 рік.

Стаття 70 Закону України “Про
Державний бюджет на 2000 р.” та стаття 57 Закону України “Про Державний бюджет
на 2001 р.” також установлюють, що керівники бюджетних установ і організацій
(військових формувань) утримують чисельність працівників (військовослужбовців)
та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове утримання) лише в
межах фонду заробітної плати (грошового утримання), затверджених для бюджетних
установ і організацій (військових формувань) у кошторисах доходів і видатків.

Таким
чином, судом встановлено, що Державним бюджетом України, не було передбачено
коштів на повний перерахунок пенсій і посадови особи Одеського обласного
комісаріату діяли в межах в межах фонду заробітної плати (грошового утримання),
затверджених для бюджетних установ і організацій (військових формувань) у
кошторисах доходів і видатків.

Переходячи до вимог позивачів щодо зобов'язання Головного управління
пенсійного фонду України в Одеській області здійснити одноразову виплату
заборгованості з пенсійного забезпечення за період із квітня 2000 по вересень
2003 року у розмірі 1321,32 грн., суд вважає наступне.

Дані
вимоги позивачів суперечать вимогам ст. 99 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік” тому, що призначення
(перерахунок) та виплата пенсій
військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право
на пенсійне забезпечення на умовах Закону України “Про пенсійне забезпечення
осіб звільнених із військової служби та
деяких інших осіб” покладений на органи
Пенсійного фонду України тільки з 01 січня 2007 р.

Не
існує жодного нормативного акту, якій би покладав на органи пенсійного фонду
України відповідальність за невиконання Міністерством оборони, або іншим
Міністерством зобов'язань щодо
неналежної виплати пенсії.

Представник
позивача, покладаючи обов'язок виплати заборгованості за пенсією, посилається
на ст.55 КАС України, яка передбачає
заміну сторони правонаступником.

На
думку суду, таки його ствердження суперечать ч. 1 ст. 104 ЦК України, яка
визначає правовий статус правонаступника.

Головне
управління пенсійного фонду України в Одеській області не є правонаступником
Одеського обласного військового комісаріату, так як не приймало будь - яке
майно, права та обов'язки комісаріату, а тому не може виступати боржником та
виплачувати грошові кошти, що раніше не були виплачені.

Крім
того, слід зазначити, що відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного
законодавства України становить Конституція України. Актами Цивільного
законодавства є також закони України, які приймаються відповідно до Конституції
України.

Стаття
5 ЦК України передбачає, що акти
цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними
чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім
випадків коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи.

Покладаючи
на Пенсійний Фонд України обов'язок щодо призначення (перерахування) пенсії
законодавець не зазначив, що даний орган
повинен відповідати за борги Міністерства оборони і не вказав, що Постанова Кабінету Міністрів України від
02.11.2006 р. “Про передачу органам
Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсії деяким
категоріям громадян” має зворотну дію.

Тому,
суд вважає, що вимоги позивача, щодо зобов'язання Головного управління
пенсійного фонду України в Одеській області внести списки до Одеського
обласного військового комісаріату для здійснення перерахунку пенсії за період з
01.04.2000 р. по 30.09. 2003 р. - не
засновані на Законі.

Представник Головного управління пенсійного фонду України в Одеській
області наполягав на застосуванні судом
ст. 100 КАС України та просив відмовити в позивачам у задоволенні позову за
наслідками пропуску ними строку звернення до суду.

Розглядаючи
цю вимогу, суд установив, що дійсно прокуратура Південного регіону України,
яка зобов'язана здійснювати нагляд за
додержанням законів посадовими особами Південного оперативного командування в
тому числі й законодавства про соціальний та правовий захист
військовослужбовців, лише у 2006 р. провела перевірку щодо виплат, які
стосувалися квітня 2000 р. та продовжувалися до жовтня 2003 р. і тим самим пропустила
строк звернення до суду, однак, при цьому,
суд вважає, що застосування даної статті є неможливим, тому що строком
захищаються лише законні вимоги, вимоги, які по суті є незаконними
процесуальними строками не -
захищаються.

На підставі викладеного, суд, керуючись ст. ст. 8 - 11, 158 - 163, 167 КАС України,
-

ПОСТАНОВИВ:

В
задоволенні адміністративного позову
Першого заступника військового прокурора
Південного регіону України в інтересах ОСОБА_1 до

- Одеського обласного військового комісаріату
про визнання неправомірними дій щодо неправильного проведення перерахунку
пенсії;

- Головного управління пенсійного фонду
України в Одеській області про:

- зобов'язання внести списки до
Одеського обласного військового комісаріату для здійснення перерахунку пенсії
за період з 01.04.2000 р. по 30.09. 2003 р.

- зобов'язання здійснити одноразову
виплату заборгованості з пенсійного забезпечення за період з 01.04.2000 р. по
30.09. 2003 р. - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів
із дня складання постанови в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 - днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Одеського
апеляційного адміністративного суду через Приморський райсуд м. Одеси.

Суддя