Справа № 2а-92/2007
Суддя: Битківський Л.М.
Дата ухвалення: 2007-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2007 року Богородчанський районний суд
Івано-Франківської області

в складі
головуючого-судді: Битківського Л.М.

з участю
секретаря Надраги
Л.Я.

позивача ОСОБА_1.

представника
відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани справу в порядку
адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації
про стягнення 8730,25 грн., -

встановив:

ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської РДА про стягнення недоплачених щорічних
одноразових виплат, належних йому, як особі зі статусом ветерана-інваліда
війни, за період з 2004 по 2007 роки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що
перебуває на обліку в Богородчанському управлінні праці і соціального захисту
населення. Висновком медико-соціальної експертної комісії від він визнаний
інвалідом третьої групи в зв'язку з захворюванням, що пов'язане з участю в
бойових діях при виконанні обов'язків військової служби. Зазначений висновок
комісією підтверджено і під час переогляду 18.07.2007 року. На підставі цього,
визнаний інвалідом війни і у відповідності до ч.5 ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту"
щорічно, дб 5 травня йому повинна виплачуватись разова грошова допомога у
розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Тому, за 2006-2007 роки мав одержати
9700,25 грн. допомоги, а фактично виплачено Управлінням у 2004 році 130 грн., у
2005 році 270 грн., у 2006 році 270 грн., у 2007 році 300 грн. Просить стягнути
з відповідача не виплачені кошти в сумі 8730,25 грн. в його користь.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених
в позовній заяві підстав, просить вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимог визнала частково
та пояснила, що позивач дійсно є учасником бойових дій і як інвалід 3 групи має
право на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів
війни і перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту
населення. Протягом 2004-2007 років позивачу на підставі Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до 5
травня виплачувалась разова грошова допомога в 2004 році -130 грн, в 2005,2006
роках - 270 грн., в 2007 році - 300 грн., тобто в розмірах, які були
встановлені законами України про бюджет відповідно на 2004-2007 роки. Крім
того, зазначила, що ст.77 п.18 Закону ^України "Про державний бюджет
України на 2006 рік" дію частини п'ятої статті 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було зупинено на
2006 рік, а розмір щорічної разової допомоги для інвалідів війни другої групи визначений
ст.30 Закону України "Про бюджет на 2006 рік" в твердій грошовій
сумі, які були виплачені відповідачу. Виходячи з того, що рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційними ряд
норм Закону України "Про бюджет України на 2007 рік", то позовні
вимоги про стягнення недоплачених виплат за 2007 рік визнала, погодилась з їх
стягненням. Вимоги позивача про стягнення коштів за 2004 рік вважає
безпідставними, оскільки минули строки позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у
розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до наступних
висновків.

У відповідності до ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів
війни і гарантії їх соціального захисту" щорічно, до 5 травня інвалідам
третьої групи повинна виплачуватись разова грошова допомога у розмірі семи
мінімальних пенсій за віком.

Встановлено, що висновком медико-соціальної експертної
комісії позивач визнаний інвалідом третьої групи в зв'язку з травмою,
пов'язаною з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби,
(а.с. 5)

ОСОБА_1., як інвалід 3 групи має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни,
(а.с.4) і перебуває на обліку в Богородчанському управлінні праці і соціального
захисту населення.

Право позивача на одержання щорічної одноразової допомоги
відповідачем не оспорюється, тому на підставі ст.72 ч.3 КАС України доказуванню не підлягає.

Проте, погодитись з правильністю нарахування належних
позивачу компенсаційних виплат суд не може з таких міркувань. Відповідно до ч.2
ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні
відповідати їй.

Правова позиція, яку висловив Конституційний суд України в Рішенні від 20
березня 2002 року у справі №5-рп/2002 полягає в тому, що зупинення дії законів
є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб і має здійснюватись
відповідно до вимог Конституції України. Систематичне зупинення законами про
Державний бюджет України дії чинних законів України щодо надання пільг,
компенсацій, і гарантій фактично скасовує їх дію. Зупинення дії положень
законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є
обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених
Основним Законом України в умовах воєнного або надзвичайного стану. Рішенням
Конституційного" Суду України у справі №1-29/2007 від 09.07.2007 року
визнано неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік", зокрема ст. 29, за якою у 2007 році виплата щорічної
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється у конкретно встановлених
розмірах, а не у порядку, встановленому цим Законом.

Тому, діючи за аналогією суд вважає, що не підлягає
застосуванню і ст.77 Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік,
якою зупинялась дія ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Таким чином, не може суд погодитись з доводами відповідача, що щорічну
допомогу ОСОБА_1. слід провести в сумі, визначеній законами про бюджет
відповідно на 2005,2006 та 2007 роки.

У відповідності до ст.257 ЦК
України позивач пропустив строк позовної давності за зверненням до суду
щодо належних йому виплат за період 2004 року.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги про стягнення
недоплачених позивачу щорічних разових грошових допомог як інваліду війни у
відповідності до ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни і
гарантії їх соціального захисту" у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком
підлягають задоволенню. Сума невиплачених щорічних виплат ОСОБА_1. як інваліду
війни за 2005 рік складає 2054 (332*7-270), за 2006 рік - 2236 грн. (358*7
-270), за 2007 рік 2570 грн. ( 410*7-300), а всього- 6860 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати державного мита при подачі позовної
заяви, відповідач також звільнений від сплати державного мита на підставі
Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", у
відповідності до ст.94 КАС України судові витрати слід віднести за рахунок
держави.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково. Стягнути з управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської районної державної адміністрації в користь
ОСОБА_1 6860 грн. невиплачених щорічних разових допомог, як інваліду війни. В
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати
по справі віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Львівського апеляційного адміністративного суду (АДРЕСА_1). Заява про
апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення.
Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.