Справа № 2а-16351/08
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

9 грудня 2008 року Харківський
окружний адміністративний суд
в складі: головуючого - судді
за участю секретаря судового
засідання Крайник Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в
Зміївському районі Харківській області про зобов'язання вчинення дій,-
звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в
Зміївському районі Харківській області про відновлення пропущеного строку для
звернення до суду за захистом пропущених прав, свобод та інтересів за період з
01 січня 2006 року до 31 грудня 2007 року; зобов'язання Управління Пенсійного
Фонду України в Зміївському районі Харківській області нарахувати та виплатити
на його користь недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну
допомогу у відповідності до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня
2007 року в сумі 2733 гривні 30 копійок, за період з 22 травня 2008 року
по 31 жовтня 2008 року в сумі 485 гривень та в подальшому виплачувати зазначену
соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, обґрунтовуючи
свої вимоги наступним.
Позивач належить до соціальної категорії „Дитина
війни” та відповідно до ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” ( в подальшому - Закон № 2195) з 01
січня 2006 року по 31 грудня 2007 року має право на отримання соціальної
допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. У 2006-2007 роках мені така допомога не
прийняттям Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік"
№ 489 від 19 грудня 2006 року, а саме пунктом 12 статті 71 дія статті 6 Закону
№2195 була зупинена, чим було порушено норми статті 22 Конституції України, які
закріплюють, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
чином, встановлена ч. 3 ст. 46 Конституції України мінімальна соціальна
гарантія для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним
джерелом існування, - прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може
бути зменшений ані законом, а ні підзаконним нормативно-правовим актом.
до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у
разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втраті
годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в
інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щомісячна доплата до пенсії
для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до
спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є
формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на
Рішенням
Конституційного Суду України від 09 липня
.2007 року № 6-рп/07 визнано такими, що не відповідають Конституції
України (у тому числі) положення пункту 12 ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинена на 2007 рік дія
статті 6 Закону №2195.

Приймаючи
зазначене рішення, Конституційний Суд України, виходив з того, що Верховна Рада
України не повноважна при прийнятті Закону про Державний бюджет включати до
нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію
окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими
законами України правове регулювання суспільних відносин.

Таким
чином, зважаючи на вищевикладене, невиплата соціальної допомоги, передбаченої
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", є
протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України.

Розмір
соціальної допомоги, відповідно до ст. 6 Закону №2195, становить 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, у
відповідності до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Відповідно
до Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік"

прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 01 січня - 350

гривень, з
01 квітня - 359 гривень, з 01 жовтня -366 гривень.

Згідно із
Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік",
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 01 січня
- 380 гривень, з 01 квітня - 406 гривень; з 1 жовтня - 411 гривень.

Таким
чином, розрахунок суми невиплаченої соціальної допомоги за 2006 - 2007 роки
становить 2733 гривні 30 копійок.

Відповідно
до ст.ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення
до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи,
встановлюється річний термін, який обчислюється з дня коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Законні
права позивача були обмежені шляхом прийняття окремих неконституційних положень
нормативно-правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належні
позивачу як дитині війни виплати,
повідомлено не було, тому про факт порушення прав стало відомо лише після
висвітлення зазначених подій у пресі з ухваленням відповідного рішення
Конституційним Судом України 09 липня 2007 року, отже, про порушення прав
позивачу стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах
масової інформації.

Конституційний
Суд України рішенням від 22 травня 2008 року по справі № 1-28/2008 визнав
обмеження пільг Законом України "Про Державний бюджет України на 2008
рік" неконституційними.

Таким
чином, розрахунок суми невиплаченої соціальної допомоги за 2008 рік становить
485 гривень.

Позивач
в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином, просив
суд розгляд справи проводити без його
участі.

Відповідач
в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду клопотання про розгляд
справи без участі представника та заперечення проти адміністративного позову, в
якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши наступне.

Соціальне
забезпечення громадян, яким встановлено статус „Дитина війни" здійснюється
відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни" від 18
листопада 2004 року № 2195-ІУ.

Стаття 6
цього Закону встановлює, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна допомога підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Стаття 110 Закону
України „Про Державний бюджет на 2006
рік” від 20 грудня 2005 року № 3235-IV встановлювала, що пільги дітям війни, передбачені
абзацом 7 статті 5 Закону України „Про соціальний захисти дітей війни”,
запроваджуються у 2006 році поетапно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Згідно Закону України „Про
внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік"
від 19 січня 2006 року № 3367-ІУ внесено зміни в статтю 110 Закону „Про
Державний бюджет України на 2006 рік”, встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом 7 статті 5 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”, запроваджуються з 1 січня 2006 року, а пільги, встановлені статтею 6
цього Закону - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у 1-му
півріччі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з
комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Норми статті 110 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" у відповідності до
Бюджетного кодексу України мають дію в часі, тобто, діють тільки на протязі
одного бюджетного року.

Згідно п.12
статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19
грудня 2006 року № 489-V дію статті
6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” зупинено на 2007 рік з
урахуванням положень ст.111 Закону України „Про Державний бюджет України на
2007 рік”, яка передбачає, що в 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” виплачується особам, які є інвалідами, у розмірі 50
відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення п.12
ст.71 та ст. 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік"
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Статтею 7
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій для дітей війни здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету України. Пенсійний фонд України діє на
підставі Положення „Про Пенсійний фонд України”, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261.

Відповідно
до п.8 зазначеного Положення бюджет Пенсійного фонду України формується з чітко
визначених джерел (ст.72 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ, далі по тексту -
Закон № 1058) і щороку затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частина 3
статті 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне
забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення та
джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення.

Частина 2 статті 72 Закону № 1058 встановлює норму,
згідно якої кошти Пенсійного фонду України не включаються до Державного бюджету
України. В частині 1 статті 5 Закону № 1058 зазначено, що цей Закон регулює
відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в
частині, що не суперечить цьому Закону. Норми ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни" суперечать Закону № 1058 в частині
визначеного мінімального розміру пенсії за віком та спрямування коштів на
виплату допомоги.

Відповідно
до ч.1 ст.28 Закону № 1058, за наявності достатнього страхового стажу
мінімальний розмір пенсії за віком для осіб, які втратили працездатність,
встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом. Частина 3
статті 28 цього ж Закону встановлює норму, згідно якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений частиною першою, застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Разом з
тим, для розрахунку доплати до пенсії особам, яким встановлено статус „дитина
війни", величина мінімальної пенсії за віком на законодавчому рівні не
встановлена, оскільки нормативно-правовими актами, які діють на території
України, для окремих категорій населення країни встановлені різні величини
показника мінімальної пенсії. Також відсутній механізм реалізації положень
статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

При цьому
норми частини 1 статті 73 Закону № 1058 дають вичерпний перелік видів виплат,
на які можуть бути спрямовані кошти Пенсійного фонду України, а саме на:
виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг,
передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з
виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з
виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Одночасно
норми частини 2 статті 73 Закону № 1058 забороняють використання коштів
Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Виплата
державної соціальної допомоги у відповідності до Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” не відноситься до жодного з переліку використання коштів
Пенсійного фонду.

Листом від 31 серпня 2007
рок № 21-46-561 Міністерство юстиції України також зазначає, що мінімальний
розмір пенсій за віком, зазначений в статті 28 Закону № 1058, встановлюється
виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Питання, пов'язані з підвищенням пенсії або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії
відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, слід
вирішувати шляхом внесення змін до Закону України ,Про соціальний захист дітей
війни”.

Такі зміни
до статті 6 закону України ,Про соціальний захист дітей війни” і були внесені
згідно пункту 2 частини 41 статті 85 розділу П Закону України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України” від 28 грудня 2007 року №
107-УІ. Стаття 6 викладена в новій редакції, а саме: „Дітям війни (крім тих, на
яких поширюється дія Закону України „Про соціальний статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту") до пенсій або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дане підвищення
провадиться за їх вибором згідно одного з законів".

Рішенням
Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 вищезазначені
зміни визнані неконституційними.

З 22 травня
2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України „Про деякі
питання соціального захисту окремих категорій громадян” № 530 від 28 травня
2008 року, де, з метою збереження рівня соціального захисту окремих категорій
громадян, у п.8 Кабінет Міністрів України постановив, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Законів України „Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” та „Про жертви нацистських переслідувань”) до пенсії
або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги,
що виплачуються замість пенсії, підвищення провадиться у таких розмірах: з 22
травня 2008 року - 48,10 грн., з 1 липня - 48,20 грн. та з 1 жовтня 2008р. -
49,80 грн.

Відповідно
до ст.99 КАС України для звернення з адміністративним позовом до суду
встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася, або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач не надав
аргументованих доказів, коли саме „з засобів масової інформації" стало
відомо про порушення свого права. За основу цього терміну можна взяти день опублікування
тексту рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 в
офіційному друкованому виданні „Офіційному віснику України" № 52 від 27
липня 2007 року, або день опублікування інформації про винесення такого рішення
Конституційним судом України в іншому офіційному друкованому виданні,
доступному для широкого кола населення, - газеті „Урядовий кур'єр", № 133
від 27 липня 2007 року Але, навіть в цьому випадку, позивач може вимагати
повернення невиплаченої соціальної допомоги за період з 3 жовтня 2007 року по
31 грудня 2007 року і не більше.

Згідно
ст.100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає
одна з сторін.

Суд
вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі
наявних у справі доказів.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом
встановлено наступне.

Позивач має статус „Дитини війни”, що також
підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1.

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” має право на отримання
державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Із
заперечень, встановлено, що відповідач не здійснює позивачу зазначених виплат,
посилаючись на відсутність у нього коштів та на невизначеність розрахункової
величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку підвищень до пенсії
категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Виходячи
із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд
приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних
підстав.

Відповідно
до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Згідно
ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006
рік” від 20 грудня 2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від 19 грудня 2006 року, який набрав
чинності 15 березня 2006 року, до
статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік” було внесено
зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” у 2006 році запроваджуються
поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006
рік” від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет на 2006 рік” від 19 січня 2006 року неконституційними не
визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким
чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідачів не було підстав
нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, оскільки до 15 березня 2006
року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не
запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний
бюджет на 2006 рік ” від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону
України „ Про Державний бюджет на 2006 рік ” від 19 січня 2006 року, суд
виходить з того, що закони є актами єдиного органу
законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює
пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від
03 жовтня 1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив:
„Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить
пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.
Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено
самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі
раніше”.

Виходячи
із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав
для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до
пенсії за 2006 рік.

Відповідач
по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не
мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15
березня 2006 року дія ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
була зупинена, а з 15 березня 2006 року здійснення доплат, визначено у інший
спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006
року Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік”.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення
позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково підлягаючими
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України „Про
Державний бюджет на 2007 рік”, дію статті 6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”, з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007
року за №6-рп2007 року, у справі за поданням 46
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст.
66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст.
98, 101, 103, 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”
(справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України
„Про Державний бюджет на 2007 рік”, яким зупинено дію ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”, з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно
до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи
з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішення
Конституційним Судом України, відповідач
повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” з 09 липня
2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний
бюджет України”, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже,
відповідач з 09 липня 2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої
норми ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, нараховувати та
здійснювати позивачу відповідні доплати.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання
відповідача виплачувати йому в 2008 році щомісячну надбавку до пенсії в розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України” текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії
їх соціального
захисту") до пенсії
або щомісячного довічного грошового утримання
чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої
для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення
до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” дане
підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року за №10-рп2008 року, у справі за
конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66
розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” і 101
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2
Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України” (справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України”.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.
Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм
законодавства, рішення Конституційного Суді України від 22 травня 2008 року та
приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22 травня
2008 року відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” в
редакції, яка діяла до 01 січня 2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України”, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже,
відповідач з 22 травня 2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком.

Між тим, до 22 травня .2008 року, тобто до ухвалення
зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи
позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни” в редакції від 01 січня 2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України”, діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених
законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року задоволенню
не підлягають.

Відповідно до статті 64 Конституції України
конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно
ч.ч.3 та 4 ст.8 КАС України звернення до
адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється
відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти,
неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким
чином, доводи відповідачів, в частині неврегульованості на законодавчому рівні
порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути
підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів стосовно відсутності
підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не заперечується,
що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни” має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає
необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч. 3 ст. 28
зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної
гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати
до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”.

Крім того,
безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення
виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Суд також
вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності
Положення „Про Пенсійний фонд України” і здійснює свої повноваження на підставі
п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” рішення про призначення та перерахунок пенсій
приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” покладено
відповідача, за місцем проживання позивача.

Суд
відхиляє заяви відповідачів про наявність підстав для відмови в задоволенні
позову через пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з
позовом, через наступне.

Порушення
прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тривало з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року і припинилось лише 01 січня 2008 року після внесення змін до Закону
України „Про соціальний захист дітей війни”.

Таким
чином, суд, не вбачає пропущення
позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання
доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни”.

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з
відповідача доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не
підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе
функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому
надані такі повноваження.

Між тим,
виходячи зі змісту позову та для повного захисту прав позивача, за захистом
яких він звернувся до суду, суд вважає необхідним, на підставі ч. 2 ст.11 КАС
України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність
відповідача по не виконанню з 09 липня 2007 року приписів статті 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни”, яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії.

Судові витрати по справі підлягають розподілу
у відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64,
124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни”, ст.ст. 6-14, 71, 159-163,
167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
Фонду України в Зміївському районі Харківській області про зобов'язання
вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного Фонду України в Зміївському районі Харківській області.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області
(63404, Харківська область, м. Зміїв, вул. Гагаріна,15) здійснити перерахунок
пенсії ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) з підвищенням її
на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування” та провести відповідні
виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за 2008 рік
з 22 травня 2008 року.

В іншій
частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у
розмірі 1 (одну) гривню 70 копійок.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного
суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження в десятиденний строк з дня складання постанови в повному
обсязі та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з
одночасною подачею її копії до суду апеляційної інстанції, або без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне
оскарження чи апеляційної скарги.

Постанову
в повному обсязі виготовлено 12 грудня
2008 року.

Суддя О.В.
Присяжнюк