Справа № 22-а-11093/08
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Люклянчук В.Ф.
Суддя-доповідач - Ястребова Л.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2008 року справа №
22-а-11093/08

м. Донецьк,
бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ястребової Л.В.

суддів Колеснік Г.А., Ляшенка Д.В.

при секретарі

судового
засідання Запорожцевій Г.В.

за участю сторін:

позивач - не з'явився

представник від відповідачів - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради;

представників
ОСОБА_1 - ОСОБА_1, ОСОБА_3

на постанову Стахановського міського суду
Луганської області

від 07 серпня 2008 року

по справі № 2-а-191/2008 рік

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідачів Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради; Головного Управління Державного
казначейства України в Луганській області

про визнання неправомірною
відмову у виплаті одноразової компенсації та щорічної компенсації на
оздоровлення, стягнення з УПСЗН Стахановської міської ради недоплачених сум та
зобов'язання Головного Управління Державного казначейства України в Луганській
області перерахувати УПСЗН Стахановської міської ради недоплачені суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року позивач звернувся
до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради, Головного Управління Державного казначейства
України в Луганській області про визнання неправомірною відмови УПСЗН
Стахановської міської ради щодо виплати одноразової компенсації та щорічної
компенсації на оздоровлення за 2004, 2005, 2006 та 2007 роки, зобов'язання
УПСЗН Стахановської міської ради виплатити одноразову компенсацію інваліду
внаслідок Чорнобильської АЕС у розмірі 26400 грн., стягнення з УПСЗН
Стахановської міської ради недоплачених сум щорічної компенсації на
оздоровлення 6516 грн. 60 коп. та зобов'язати Головне Управління Держаного
казначейства України в Луганській області перерахувати УПСЗН Стахановської
міської ради одноразову компенсацію у
розмірі 26400 грн. щорічну компенсацію на оздоровлення 6516,60 грн.

Постановою
Стахановського міського суду Луганської області суду від 07 серпня 2008 року у справі № 2-а-191/2008 позовна
заява задоволена частково: визнані дії УПСЗН
Стахановської міської ради щодо призначення та сплаті позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення в 2006-2007 роках протиправними та стягнуто з УПСЗН
Стахановської міської ради за рахунок коштів Державного бюджету України
недоплачену допомогу на оздоровлення за 2006 рік у сумі 1755 грн., за 2007 рік
у сумі 1955,55 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідачем УПСЗН Стахановської міської ради подана апеляційна скарга, в
якій він просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовної заяви відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Представниками позивача подана апеляційна скарга, в якій просять скасувати
постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити
його вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального
права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1 є громадянином, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії, визнаний інвалідом 1 групи, починаючи з
03.10.2005 року, до цього позивач був інвалідом П групи.

Статтею 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в редакції, яка діяла до 01.01.2008 р., встановлено, що
одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам І
групи - 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III
групи - 30 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності вищої
групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Разом з тим, розмір одноразової компенсації
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС був встановлений
постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. № 836 „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", та складає для інвалідів 3 групи 189,60 грн., для
інвалідів 2 групи - 284,40 грн., інвалідів 1 групи - 379,30 грн.

Позивач 06.08.2007 року звернувся до відповідача із заявою про
виплату йому одноразової грошової компенсації у розмірі 60 мінімальних
заробітних плат у зв'язку з встановленням 1 групи інвалідності 13.10.2005 року.
Відповідачем було відмовлено у виплаті з посиланням на те, що при переході з 2
групи на 1 групу інвалідності йому була виплачена різниця вказаної компенсації
в розмірі 94,90 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом першої інстанції, в апеляційній скарзі
вказується на порушення норм матеріального
та процесуального права.

Як вважає УПСЗН Стахановської міської ради при виплаті одноразової
компенсації треба керуватись розміром, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України
визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод,
основні обов'язки громадянина.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справ керується
принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до
адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно
ст. 9 КАС України суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким
чином, оскільки до 1 січня 2006 р. правова норма про розмір одноразової
компенсації, встановлена ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була
діючою, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" та відповідні законодавчі акти з
питань встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанова
Кабінету Міністрів України.

У
відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції
після 01.01.2008 р. одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до
учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з
тим, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про
виплату йому одноразової компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат
06.08.2007 р., тобто, в той час, коли стаття 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" діяла у редакції до 01.01.2008 р., якою було встановлено, що
одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам І групи
- 60 мінімальних заробітних плат;
інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III
групи - 30 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності вищої
групи інваліду виплачується різниця у компенсаціях.

Отже, на час звернення позивача за виплатою належної йому
суми компенсації дії відповідача з відмови у її виплаті були протиправними, а
тому суд при вирішенні даного спору застосовує норми Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у редакції, яка діяла на час вчинення протиправних дій.

Стаття 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлює, що виплата здійснюється з мінімальної заробітної
плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

І група інвалідності позивачу встановлена у
жовтні 2005 року. На час встановлення інвалідності позивачу виплачена різниця
одноразової компенсації у розмірі 94,90 грн. Позивачем не ставиться питання
щодо неналежної виплати компенсації як інваліду другої групи, тому колегія
суддів вважає, що позивачу належить виплата різниці у компенсаціях між П та І
групами інвалідності, а саме: 15 мінімальних заробітних плат.

Законом України від 23.12.2004 року №
2285-ІУ «Про Державний бюджет України на 2005 рік» встановлений розмір
мінімальної заробітної плати з 1 вересня 2005 року 332 грн.

Отже
різниця у компенсаціях складає: 15*332=4980-94,90=4885,10 грн.

Статтею 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення, зокрема, інвалідам І групи - п'ять мінімальних
заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Фактично відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2004 рік - в сумі 26,70 грн. 30.12.2004 року,

за 2005 рік - в сумі 26,70 грн.
21.06.2005 року,

за 2006 рік - в сумі 120 грн. 31.10.2006 року,

за 2007 рік - в сумі 120 грн. 23.10.2007 року,

Як вважає відповідач, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба
керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Відповідно до статті 50 Конституції України, кожен має право на безпечне
для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього
права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону,
щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами соціального захисту
населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином, відповідач Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за
рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо
реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам І та П групи - п'ять мінімальних
заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону
визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними
постановами встановлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій
сумі.

Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню норми статті 48 Закону “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на відповідні роки, а не вказані
Постанови КМУ.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, в частині стягнення
недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет України
на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Таким чином , колегія суддів вважає, що позов в частині стягнення
компенсації за 2006 рік не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позову в частині зобов'язання Головного Управління Державного
казначейства України перерахувати Стахановському УПСЗН недоплачені суми
компенсацій за необгрунтованістю.

Висновок суду першої інстанції стосовно застосування строку позовної
давнини, згідно ст.100 КАС України, колегія суддів визнає неправомірним з
наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 99 КАС України для захисту
прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Пункт 3
частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність
не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

У зв'язку з тим, що позивачу завдана шкода ушкодженням здоров'я, внаслідок
чого він визнаний інвалідом І групи, а до жовтня 2005 року - інвалід П групи,
спірні грошові кошти йому виплачуються на оздоровлення у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, тому позовна давність на ці правовідносини не поширюється.

Отже, з відповідача необхідно стягнути недоотримані грошові кошти на
оздоровлення за 2004, 2005 та 2007 роки
на користь ОСОБА_1 в сумі 5061
грн. 60 коп., виходячи з наступного розрахунку:

2004 рік - (237 х 5) - 26,70 = 1158,3 грн.

2005 рік - (350 х 5) - 26,70 = 1723,3 грн.

2007 рік - (460 х 5) - 120 = 2180 грн.

Всього - 5061,60 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи, а
постанова прийнята з порушенням норм матеріального, процесуального права.

Керуючись Конституцією України, Законом України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст.
196, п.3 ст. 198, ст. 202, п.3 ч.1 ст.
205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні
скарги Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради та представників ОСОБА_1 - ОСОБА_1, ОСОБА_3 на постанову Стахановського
міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року у справі №
2-а-191/2008 - задовольнити частково.

Постанову Стахановського
міського суду Луганської області 07 серпня 2008 року у справі № 2-а-191/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради про визнання неправомірною відмову у виплаті одноразової
компенсації та щорічної компенсації на оздоровлення, стягнення з УПСЗН
Стахановської міської ради недоплачених сум та зобов'язання Головного
Управління Державного казначейства України в Луганській області перерахувати
УПСЗН Стахановської міської ради недоплачені суми - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціальної праці населення Стахановської міської ради про визнання неправомірною відмову у виплаті одноразової
компенсації та щорічної компенсації на оздоровлення, стягнення з УПСЗН Стахановської
міської ради недоплачених сум та зобов'язання Головного Управління Державного
казначейства України в Луганській області перерахувати УПСЗН Стахановської
міської ради недоплачені суми задовольнити частково.

Визнати
дії Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради щодо відмови виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2004,
2005 та 2007 роки та різниці компенсації при переході з 2 групи на І групу
інвалідності у розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірною .

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України недоплачену
допомогу на оздоровлення за 2004, 2005 та 2007 роки у сумі 5061,60 грн. та
недоплачену різницю одноразової компенсації при переході з 2 групи на 1 групу інвалідності в сумі 4885,10 грн.

В іншій
частині позовних вимог відмовити.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя

Судді

З оригіналом згідно:

Суддя-доповідач
Л.В. Ястребова