Справа № 22-а-12960/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у І інстанції - Гончарова І.А.
Суддя-доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02
грудня 2008 року справа №
22-а-12960/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Сіваченка
І.В.

суддів
при секретарі

Нікуліна
О.А., Дяченко С.П. Денисенко К.С.

розглянувши
у відкритому апеляційні скарги

судовому
засіданні ОСОБА_1
та Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області

на
постанову

Луганського
окружного адміністративного суду

від

31 липня
2008 року

по
справі

№
2-а-11142/08

за
позовом

ОСОБА_1

до

Управління
Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області, начальника
Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області ОСОБА_2,
заступника начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці
Луганської області ОСОБА_3

про

визнання
дій та бездіяльності незаконними та стягнення підвищення до пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

15.04.2008 року ОСОБА_1. звернулася до суду із цим
позовом.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2008
року позов задоволено частково, а саме: визнано незаконною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської
області щодо невиплати ОСОБА_1.
підвищення до пенсії за віком у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як
дитині війни, у період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, визнано незаконними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області щодо виплати не в
повному обсязі ОСОБА_1. підвищення до пенсії за віком у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як
дитині війни, починаючи з 22 травня 2008 року та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.
Брянці Луганської області
здійснити виплату ОСОБА_1. підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як
дитині війни з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року. У
задоволенні решти вимог ОСОБА_1.
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нове
рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач управління Пенсійного фонду України в м. Брянці
Луганської області також подав
апеляційну скаргу, якою просить постанову суду скасувати в частині
задоволених вимог та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Особи, які
беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити
без задоволення, а постанову суду без змін, з наступних підстав.

Судами
першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач
відноситься до соціальної групи «Діти війни» відповідно до вимог ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», що підтверджується відміткою у
посвідченні серії № НОМЕР_1.

Відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка
діяла до 01.01.2007 р., дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на
30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом
України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік» були внесені зміни до Закону України «Про державний бюджет України на
2006 рік», відповідно до яких пункт 17 ст. 77 щодо дії абзацу сьомого ст. 5 та
ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було виключено, а статтею 110 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом
сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни",
запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за
результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету".

Проте
Кабінетом Міністрів України порядок надання пільг, передбачених статтею 6
Закону України "Про соціальний захист дітей війни", розроблено у 2006
році не було.

Закон
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» й, зокрема, ст.ст. 77 і 110
цього Закону, не були визнані неконституційними. Відтак, запровадження пільг,
передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не
відбулось. Зупинення дії закону не дає право його застосовувати.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» від 19.12.2006 р., який набрав чинності з 1.01.2007 р., ст. 111 було
установлено, що у 2007
році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" (2195-15) виплачується
особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України (
3551-12 ) "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від
09.07.2007 р. положення ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік» визнане неконституційним.

22 травня 2008
року рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 були визнані
неконституційними положення пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України», якими з 01 січня 2008 року були внесені зміни зокрема до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» щодо виплати замість пенсії
підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з вказаними рішеннями Конституційного Суду
України та ч.2 ст. 152 Конституції України закони, визнані неконституційними,
втрачають силу з моменту прийняття рішення про їх неконституційність.

На час розгляду цієї справи судом
розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове соціальне страхування» і згідно цієї норми мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, що
втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про
прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум
застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року № 489-5, був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15
березня 2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року,
якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1
січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При
цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом
п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає
відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів" затверджений на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу
в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481
гривні, з 1 липня - 482 гривень, з 1 жовтня - 498 гривень.

Враховуючи положення ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист інвалідів війни», керуючись таким принципом
адміністративного судочинства як верховенство права, з метою забезпечення
передбаченого Конституцією України права позивача на належне соціальне
забезпечення, колегія суддів вважає правильними висновки місцевого суду щодо
необхідності часткового задоволення позовних вимог.

Також судом першої інстанції правильно було
відмовлено у задоволені позову в частині подальшого перерахунку пенсії у
відповідності до змін діючого законодавства та встановлення нових розмірів
прожиткових мінімумів для непрацездатних громадян, оскільки відповідно до
частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, неможливо зобов'язати
відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення
пенсійних прав позивачів у майбутньому.

Судове рішення має бути наслідком чинного
правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Цю правову
позицію висловив і Верховний Суд України в постанові від 20.02.2007 року справі
№ 07/19 за позовом ОСОБА_4. до Управління праці та соціального захисту
населення Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради
про визнання дій неправомірними та стягнення не донарахованих сум на оздоровлення.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційних скарг
та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1
ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 і відповідача Управління Пенсійного фонду України в
м. Брянці Луганської області - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 31 липня 2008 року у справі № 2-а-11142/08
за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Брянці Луганської області, начальника Управління Пенсійного
фонду України в м. Брянці Луганської області ОСОБА_2, заступника начальника
Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області ОСОБА_3 про
визнання дій та бездіяльності незаконними та стягнення підвищення до пенсії, -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: