Справа № 22-а-15446/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Челюбєєва Є.В.
Cуддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2008 року справа №
22-а-15446/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Арабей Т.Г.

суддів:

Геращенко І.В.,
Малашкевич С.А.

розглянувши
в порядку письмового провадження апеляційну скаргу на постанову від по справі за позовом
до про

Управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської міської ради Дзержинського міського суду Донецької
області 25 вересня 2008 року №
2-а-141/2008ОСОБА_1 Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради визнання дій незаконними, виплату компенсації на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської міської ради Донецької області про визнання
неправомірними дій та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2005-2007 роки згідно ст. 48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Постановою Дзержинського міського суду
Донецької області від 25 вересня 2008 року у справі № 2-а-141/2008 позов
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області про виплату
компенсації на оздоровлення за 2005-2007 роки було задоволено частково, а саме:
визнані дії неправомірними та стягнуто з відповідача на користь позивача
недоотриману суму допомоги на
оздоровлення за 2005 та 2007 роки у
розмірі 2106 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних
вимог позивача, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з'явились,
про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Апелянт
надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач ОСОБА_1 дійсно має статус
постраждалого від наслідків
Чорнобильської катастрофи 2 категорії та
перебуває на обліку у Управлінні праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області, що підтверджується посвідченням
НОМЕР_1 (а.с.3).

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
особам 2 категорії - 5 мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2005 рік - в
сумі 75 грн.00 коп. (28.12.2005р.)

за 2007 рік - в
сумі 75 грн. 00 коп.(12.04.2007р.)

Між сторонами
немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції, в
апеляційній скарзі відповідач
посилається на невірне застосування норм матеріального права, оскільки при виплаті зазначених сум він діяв в межах
повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів
вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає частковому задоволенню,
а постанова суду І інстанції зміні з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею 19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів
рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений з 2005 року Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений
розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч
нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для осіб другої
категорії - в сумі 75 грн.

Відповідно
до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2005 та 2007
роки, а не вказані Постанови КМУ.

Конституція -
Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Тобто суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наряду з
викладеним, постанова суду підлягає зміні з наступних підстав.

Суд першої інстанції при визначенні суми стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення, помилково визначив суму 2106 грн., оскільки
щорічна допомога на оздоровлення, особам 2 категорії передбачена у розмірі 5
мінімальних заробітних плат, а не як зазначає суд І інстанції у розмірі 3
мінімальних заробітних плат. Вказаний розмір виплат встановлений ст. 48 Закону
України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Таким
чином, щорічна допомога на оздоровлення за 2005 та 2007 роки підлягає стягненню
на користь ОСОБА_1 за 2005р.-1585 грн.(332х5-75); за 2007р.-2025грн.(420х5-75),
а всього підлягає стягненню 3610 грн.

Крім того, суд
першої інстанції в своїй постанові не вказав за рахунок яких коштів необхідно
стягнути компенсацію на оздоровлення з відповідача. Тому колегія суддів вважає
за необхідне змінити постанову суду першої інстанції і уточнити, що стягнення компенсації на оздоровлення повинно
здійснюватися на користь позивача за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. 71, ст. 160, ст. 167,
ст. 195, ст. 196, п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201,ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст.
212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької
області - задовольнити частково.

Змінити постанову Дзержинського
міського суду Донецької області від 25 вересня 2008 року у справі №
2-а-141/2008 позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області про виплату компенсації на
оздоровлення за 2005, 2007 роки, а саме в абзаці четвертому резолютивної
частини постанови вказати: «Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської міської ради за рахунок державного бюджету на користь
ОСОБА_1 недоплачену компенсацію на оздоровлення за 2005 та 2007 роки у розмірі
3610 грн.»

В
іншій частині постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 25
вересня 2008 року у справі № 2-а-141/2008 - залишити без змін.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного
провадження вступає в законну силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді:
І.В.
Геращенко

С.А.
Малашкевич