Справа № 22-а-11247/08
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий суддя
1 - ї інстанції Люклянчук В.Ф.. справа №
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2008 року м. Донецьк

зал судового засідання №3 у
приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П.,

суддів: Сіваченко І.В.,

Нікуліна О.А.,

при секретарі судового засідання: за
участю: представника позивача:

Шептульовій
С.Ю., ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

1) ОСОБА_1,
ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3 2) Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області

на постанову Стахановського міського суду Луганської
області

від

07 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-308/08 (суддя Люклянчук В.Ф.)

за позовом

ОСОБА_3

до

1) Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області 2) Головного управління
Державного казначейства України у Луганській області

про

визнання відмови неправомірною, зобов'язання сплатити
разову компенсацію

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області про визнання
відмови неправомірною, зобов'язання сплатити разову компенсацію. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що він має статус громадянина, постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 -ї категорії, є інвалідом 2 групи і має право на
щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просив стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області виплату єдиноразову компенсацію за шкоду заподіяні здоров'ю в розмірі 19800,00 грн., та щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2004,
2005, 2007 роки в сумі 6076,60 гривень, за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Постановою Стахановського
міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року позовні
вимоги задоволено частково. Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_3 за
рахунок коштів Державного бюджету України недоплачену допомогу на
оздоровлення на оздоровлення за 2007 рік
у сумі 1780,00 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

З постановою суду сторони не погодився, подали апеляційні
скарги, вважаючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми
матеріального права:

Позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на те що, суд першої інстанції невірно застосував при
вирішенні даного спору ст. 99 КАСУ, відносно строку звернення позивача за
грошовою допомогою, що строк позовної
давності повинен був розраховуватися з 17.09.2007 року, тобто з моменту його
звернення до відповідача, на підставі чого вважає що строк не був пропущен, та
просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої інстанції, у частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального
права, просив постанову суду
першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі. У запереченнях на
апеляційну скаргу позивача відповідач вважає, що судом першої інстанції були
правомірно застосовані строки ст.ст. 99, 100 КАСУ, при вирішенні питання щодо
стягнення компенсацію за шкоду заподіяні здоров'ю.

Заслухавши суддю
доповідача, доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах
апеляційних скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги позивача та
відповідача, задоволенню не підлягають.

До такого висновку колегія суддів прийшла з огляду на
наступне:

ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена
щорічна допомога на оздоровлення особам 1 категорії 2 групи, постраждалі у
наслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України, провадження в
адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

КАС України набув чинності з 01.09.2005 року. Позивач
звернувся з позовом до суду 29.10.2007 року, тобто більш ніж через рік після набрання чинності.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_3 щорічно отримував грошову допомогу на
оздоровлення, тобто з виплачених сум він повинен був дізнатися, що, на його
думку, його право на отримання цих сум в більшому розмірі, порушено. Зокрема,
05.11.2004р. та 22.03.2005 р. позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 26,70 грн., 18.09.2006р. та
19.03.2007 року позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 120
грн. (а.с. 70), в той час як з позовом до суду він
звернувся 29.10.2008 року. Несплата протягом певних років, такої допомоги не
перериває строк звернення до суду. В цьому випадку, оскільки допомога
носить щорічний характер, про порушення своїх прав позивач повинен був
дізнатися по скінченні відповідного року, відтак, річний строк, передбачений
ч.1 ст. 99 КАС України він пропустив.

Закони та інші нормативно-правові акти є доступними для
ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а
відповідач в даному випадку на цьому наполягав.
Тому пропуск такого строку є підставою для відмови в позові за 2004-2006
роки.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, щодо застосування до позивача норм статей 99, 100 КАС України.

Щодо апеляційної скарги Управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області,
то колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Порядок надання
щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного Закону, якою передбачена
виплата інвалідам 2 групи допомоги у розміри п'яти мінімальних заробітних плат.

Відповідачем позивачу була виплачена компенсація на
оздоровлення за 2007р. в сумі 120грн., розмір якої встановлений постановою
Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.05р.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції про те, що при вирішенні даного спору в частині виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007р., слід виходити із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами , внаслідок чого
підлягають застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р.
№ 796-XII та Закону України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2007р., а не постанови Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.05р.

Пунктом 1 Рішення Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають
Конституції України, серед інших, положення пункту 30 статті 71 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким була зупинена дія, у том числі
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення
статті 48 підлягають застосуванню у 2007 році.

Доводи скаржника з посиланням на ті
обставини, що виплата допомоги здійснювалась в межах коштів, які надходили на
ці цілі, колегією суддів не прийняті до уваги, оскільки, судові рішення
ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від надходження
коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала у повному
обсязі складена 14 листопада 2008
року

Керуючись
статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області - залишити без задоволення.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3 -
залишити без задоволення.

Постанову Стахановського міського суду Луганської
області від 07 серпня 2008 року у справі № 2-а-308/08 за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області про
визнання відмови неправомірною, зобов'язання сплатити разову компенсацію - залишити
без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення; може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом місяця з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий: /підпис/ Дяченко С.П.

Судді: /підпис/
Сіваченко І.В.

/підпис/
Нікулін О.А.

З оригіналом вірно:

Суддя - доповідач С.П. Дяченко