Справа № 22-а-6673/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Очеретяний Є.В. Справа № 22-а-6673/08
міськрайонний суд Тернопільської області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України на постанову Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 15 січня 2008 року у справі № 2-а-140/08 за позовом
ОСОБА_1 до головного управління праці та соціального захисту населення
Тернопільської обласної державної адміністрації, управління праці та соціальної
політики Тернопільської міської ради, Тернопільського міського центру по
нарахуванню та виплаті допомоги, Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України про
визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання виплатити одноразову грошову
допомогу та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 15 січня 2008 року частково задоволено
адміністративний позовОСОБА_1. до управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради (далі - УПСП Тернопільської міськради),
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства праці
та соціальної політики України, головного управління праці та соціального
захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації,
Тернопільського міського центру по нарахуванню та виплаті допомоги про
стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, передбаченої ст. 14
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,
як учаснику війни, за 2004-2007 роки у розмірі 3428,35 грн. та моральної шкоди
у в сумі 3298 грн. і вирішено зобов'язати УПСП Тернопільської міськради за
рахунок коштів Міністерства фінансів України та Державного казначейства України
виплатити позивачці заборгованість з виплати спірної допомоги за 2004-2007
роки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі відповідач Міністерство
фінансів України просить зазначену постанову скасувати, а провадження у справі
закрити, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права та невідповідність його висновків обставинам справи.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Міністерство фінансів України
належним чином та відповідно до вимог Бюджетного кодексу України і Законів
України про Державний бюджет України на 2004-2007 роки виконало свій обов'язок
щодо асигнування Міністерства праці та соціальної політики України за цільовою
програмою “Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни”. Стверджує, що
міністерство не є головним розпорядником бюджетних коштів і не здійснює виплату
спірної грошової допомоги. Просить врахувати, що рішення Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, тобто після завершення виплати
допомоги у травні 2007 році, а також те, що передбачені Законом України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” розміри щорічної
грошової допомоги не підтвердженні державним бюджетом як основним фінансовим
документом. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було взято
до уваги положення бюджетного законодавства України. Просить закрити провадження
у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позовні вимогиОСОБА_1., суд першої
інстанції виходив з того, що вона є учасником війни, якому відповідно до вимог
ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Рішеннями Конституційного Суду України від
01.12.2004 року та від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2004 рік” та ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”,
якими обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у тому
числі й учасникам війни. Розмір отриманої позивачкою у 2004-2007 роках разової
грошової допомоги до 5 травня не відповідає вимогам зазначеного Закону і сума
заборгованості передОСОБА_1., виходячи із законодавчо встановлених розмірів
мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму у 2004-2007 роках,
становить 3428,35 грн. і підлягає виплаті з Державного бюджету України через
Міністерство фінансів України, Міністерство праці та соціальної політики
України і Державне казначейство України. Строк звернення до суду з позовом
пропущений позивачкою з поважних причин і підлягає поновленню. Крім того, при
вирішенні справи слід застосовувати трирічний строк позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, щоОСОБА_1. є учасником війни,
якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону
України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було обмежено розмір щорічної
допомоги до 5 травня, встановленої Законом України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивачки у частині стягнення на її користь
заборгованості з виплати щорічної допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія
суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового
мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої відповідачем у 2007 році
щорічної грошової допомоги до 5 травня в розмірі 55 грн., сума заборгованості
перед позивачкоюОСОБА_1. становить 1175,18 грн. (410,06 х 3 - 55) та підлягає
виплаті у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо виплати
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство
України, міністерство праці та соціальної політики України і Міністерство
фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної суми суперечить
вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає завданням і функціям
вищевказаних державних органів.

Виходячи із вимог ст. 171 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, колегія суддів
приходить до переконання, що обов'язок з виплати позивачу заборгованої щорічної
допомоги за 2007 рік слід покласти на відповідне управління праці та
соціального захисту населення.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією суддів не
приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у справі “Кечко проти України”).

Вирішуючи позовні вимогиОСОБА_1. щодо аналогічних спірних
виплат за 2005-2006 рр., на думку колегії суддів, судом першої інстанції
безпідставно не враховано тієї обставини, що положення ст. 34 Закону України
“Про Державний бюджет на 2005 рік” та ст. 30 Закону України “Про Державний
бюджет на 2006 рік”, якими розмір одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги
учасникам війни встановлювався на рівні 50 грн., на предмет конституційності не
розглядалися, у встановленому порядку неконституційними визнанні не були та
своєї чинності не втратили.

Тому
підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із
одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2005-2006 спірні роки, на думку
колегії суддів, немає.

Вимоги позивачки про стягнення на її користь відповідної
заборгованості за 2004 рік заявлені з пропущенням строку звернення до суду, що
є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до
ч.1 ст. 102 КАС України.

При
цьому, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про
те, що строк на звернення до суду з такими вимогамиОСОБА_1. пропущено з
поважних причин, оскільки позивачкою не наведено достатніх об'єктивних причин,
які б позбавляли її можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених
прав до суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року Конституційним Судом України
рішення за №20-рп, яким визнавалися неконституційними положення ст. 44 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”.

Висновок
суду першої інстанції про необхідність застосування до вимог позивача у справі
трирічного строку звернення до суду суперечить положенням ст. 99 КАС України та
до уваги не приймається.

Крім
того, згідно із ч.4 ст. 171 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки
на час прийняття Конституційним Судом України рішення № 20-рп від 01 грудня
2004 року закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової
допомоги, колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення
позовних вимогОСОБА_1. у частині проведення таких виплат за 2004 рік.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207
КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 15 січня 2008 року у справі № 2-а-140/08 у частині
задоволення позовних вимог скасувати і прийняти нову, якою адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення Тернопільської міської ради провести виплату недоплаченоїОСОБА_1. у
2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1175,18 грн.

У задоволенні
решти позовних вимог - відмовити.

У іншій частині
постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15
січня 2008 року у справі № 2-а-140/08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій