Справа № 22-а-11119/08
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя першої інстанції
Люклінчук В.Ф. справа №
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2008
року м. Донецьк

зал судового засідання №3 у
приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П.,

суддів: Сіваченко І.В.,

Нікуліна
О.А.,

при секретарі судового засідання:

Шептульовій
С.Ю.,

за участю представника позивача:
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах
ОСОБА_4 Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області;

на постанову Стаханівського міського суду Луганської
області

від

07 серпня 2008
року

по адміністративній справі

№ 2-а-207/08 (суддя Люклянчук В.Ф.)

за позовом

ОСОБА_4

до

Управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області; Головного управління Державного казначейства України у Луганській
області

про

визнання відмови
неправомірною, зобов'язання сплатити разову компенсацію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області про визнання
відмови неправомірною, зобов'язання сплатити разову компенсацію. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що він має статус громадянина, постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 -ї категорії, є інвалідом 2 групи і має право на
щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просив стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області єдиноразову компенсацію за шкоду
заподіяні здоров'ю, щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки, різницю в
одноразової компенсації при переході з 3 гр. на 2 гр. інвалідності у загальній
сумі 35120 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановою Стахановського міського суду Луганської області від 07
серпня 2008 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано
дії Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області
щодо призначення та сплаті ОСОБА_4 щорічної
допомоги на оздоровлення в 2007 році і різниці одноразової компенсації при переході в 2007 році з 3 групи на
2 групу інвалідності противоправними. Стягнуто
на користь ОСОБА_4 з Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради за рахунок
коштів Державного бюджету України
недоплачену допомогу на оздоровлення за 2007 рік у сумі 1780 грн. і недоплачену різницю одноразової компенсації при
переході в 2007 році з 3 групи на 2 групу
інвалідності.

З постановою суду сторони не погодились, подали апеляційні
скарги, вважаючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми
матеріального права:

Позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на те що, суд першої інстанції невірно застосував при
вирішенні даного спору ст. 99 КАСУ, відносно строку звернення позивача за
грошовою допомогою, що строк позовної
давності повинен був розраховуватися з 13.08.2007 року, тобто з моменту його
звернення до відповідача, на підставі чого вважає що строк не був пропущен, та
просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої інстанції, у частині задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив постанову суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, повному обсязі. У запереченнях на апеляційну скаргу позивача
наполягав тому, що судом першої інстанції був правомірно застосовані до
позивача строки ст. ст. 99, 100 КАСУ, при вирішенні питання щодо стягнення
компенсацію за шкоду заподіяні здоров'ю
в розмірі 19800,00 грн.

Колегія суддів
заслухавши суддю - доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи в
межах апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача,
задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС 1 категорії, має з 15.01.2007 р. статус інваліда другої групи, внаслідок
загального захворювання, пов'язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
(ар.с. 41-44).

Позивач отримував щорічну допомогу
на оздоровлення, в наступних розмірах: у 2007 р. -120 грн., виплачена 23.10.2007 р.,
окрім того, отримав одноразову компенсацію інваліду 3 гр. у 2005 р. в сумі 189,60 грн. і різницю між одноразовими
компенсаціями учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 2007 р. при переході з 3 гр. інвалідності на 2 гр.
інвалідності у розмірі 94,80 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена
щорічна допомога на оздоровлення особам 1 категорії 2 групи, постраждалі у
наслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України провадження в
адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

КАС України набув чинності з 01.09.2005 року. Позивач
звернувся з позовом до суду 29.10.2007 року, тобто більш ніж через рік після набрання чинності КАС України.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_4 щорічно отримував грошову допомогу на
оздоровлення, тобто з виплачених сум він повинен був дізнатися, що, на його
думку, його право на отримання цих сум в більшому розмірі, порушено. Зокрема,
09.12.2004р. та 21.06.2005 р. позивач отримав
щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 26,70 грн., 18.09.2006р. та 23.10.2007
року позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 120 грн. (а.с.
72), в той час як з позовом до суду він звернувся
29.10.2008 року. Несплата протягом певних років, такої допомоги не перериває
строк звернення до суду. В цьому випадку, оскільки допомога носить щорічний
характер, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися по скінченні
відповідного року, відтак, річний строк, передбачений ч.1 ст. 99 КАС України,
він пропустив.

Закони та інші нормативно-правові акти є доступними для
ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Тобто, судова колегія зазначає, що позивачем пропущено
строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення грошової
допомоги за 2004-2006 роки і поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного
суду не вбачає.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а
відповідач в даному випадку на цьому наполяже.
Тому пропуск такого строку є підставою для відмови в позові за 2004-2006
роки.

З огляду на
наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов
висновку, щодо застосування до позивача норм статей 99, 100 КАС України.

Щодо апеляційної скарги Управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області,
колегія суддів, вважає що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Порядок надання
щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного Закону, якою передбачена
виплата інвалідам 2 групи допомоги у розміри п'яти мінімальних заробітних плат.

Відповідачем позивачу була виплачена компенсація на
оздоровлення за 2007р. в сумі 120грн., розмір якої встановлений постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.05р.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції про те, що при вирішенні даного спору в частині виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007р., слід виходити із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами , внаслідок чого
підлягають застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р.
№ 796-XII та Закону України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2007р., а не постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 562 від 12.07.05р.

Пунктом 1 Рішення Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають
Конституції України, серед інших, положення пункту 30 статті 71 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким була зупинена дія, у том числі
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення
статті 48 підлягають застосуванню у 2007 році.

Доводи скаржника з посиланням на ті
обставини, що виплата допомоги здійснювалась в межах коштів, які надходили на
ці цілі, колегією суддів не прийняті до уваги, оскільки, судові рішення
ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від надходження
коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Ухвала у повному обсязі
складена 14 листопада 2008 року

Керуючись
статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області - залишити без задоволення.

Апеляційну
скаргуОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Постанову Стахановського міського суду Луганської
області від 07 серпня 2008 року у справі № 2-а-207/08 за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_4 до Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області про визнання
відмови неправомірною, зобов'язання сплатити разову компенсацію - залишити
без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення; може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом місяця з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий: Дяченко С.П.

Судді: Сіваченко
І.В.

Нікулін О.А.

З оригіналом вірно:

Суддя - доповідач С.П. Дяченко