Справа № 22-а-14648/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Суконцева Л.Г.
Суддя-доповідач -Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05
грудня 2008 року справа № 22-а-14648/08

зал
судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Арабей Т.Г.

суддів: Шаптала Н.К., Міронової
Г.М.

розглянувши
в порядку письмового провадження апеляційну скаргу

Управління праці і соціального захисту
населення Кіровської міської ради

на
постанову

Кіровського
міського суду Луганської області

від
по адміністративній справі за позовом
до про

20
жовтня 2008 року № 2а-328/2008 ОСОБА_1
Управління праці і соціального захисту населення Кіровської міської ради стягнення разової грошової допомоги як
інваліду війни за 2003-2008 роки, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Кіровського міського суду
Луганської області від 20 жовтня 2008 року у справі № 2а-328/2008 позовні вимоги
ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Кіровської міської ради про стягнення разової
грошової допомоги як інваліду війни за 2003- 2008 роки, задоволені частково:
стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1. разову грошову допомогу до 5 травня
за 2004, 2007 та 2008 роки у сумі 8453,52 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, та винести нову постанову,
якою у частині задоволення позовних вимог про стягнення разової грошової допомоги до 5 травня
як інваліду війни відмовити та застосувати вимоги ст.
99 КАС України.

Вважає правомірним та обґрунтованим
застосування у спірних правовідносинах положеннями Закону України “Про
державний бюджет України” на відповідний рік.

Представник
апелянта у судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримав.

Позивач у судове засідання не
з'явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлений належним чином. Надав суду письмові заперечення
та просив рішення суду І інстанції залишити без змін.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач ОСОБА_1. є інвалідом війни ІІ групи, у зв'язку
з чим та відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” має право на отримання щорічної
грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком.

Фактично позивач отримав від відповідача у 2004 році - 160 грн., у 2007 році - 360 грн.,
у 2008 році - 400 грн., при цьому відповідач керувався положеннями Законів
України “Про державний бюджет України ” на відповідний рік.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи,
встановлених судом першої інстанції, в апеляційній скарзі відповідач посилається на невірне застосування норм
матеріального права, оскільки при
виплаті зазначених сум він діяв в межах повноважень та відповідно до вимог
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст.195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги.

Рішеннями Конституційного Суду України від 1 грудня 2004
року № 20-рп/2004 і від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не
відповідають частинам 2 і 3 ст. 22 Конституції України, серед інших, положення
статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», і ст. 29
Закону України «Про державний бюджет України на 2007р.» відповідно в частині
зменшення розмірів виплат інвалідам війни 3 та 2 груп в порівнянні з тими, які
встановлені Законом про ветеранів.

Крім того, положення п.п. «б» п.п. 2 пункту 20 розділу
ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України “Про
Державний бюджет України на 2008 рік”, згідно якого розмір допомоги до 5 травня
визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний бюджет України" визнані неконституційними
рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп від 22.05.2008 року.

Відповідно до ст. 3 Конституції
України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України
передбачено, що «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Таким чином, посилання відповідача,
що при нарахуванні ОСОБА_1. щорічної грошової допомоги до 5 травня протягом
2004 року, слід керуватися ст. 44 Закону
України “Про Державний бюджет на 2004 рік”, протягом 2007 року ст. 29 Закону
України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, протягом 2008 року ст. 58 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2008 рік”, а не Законом України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р.
є безпідставним.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника
на відсутність порядку сплати щорічної допомоги
за 2004, 2007 та 2008 роки у зв'язку із прийняттям Конституційним Судом
України рішень з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм
діючого законодавства в незалежності від надходження
коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги.

До того ж, колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що положення частини 3 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на
думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної
величини(мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи
доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Колегія суддів погоджує висновок
суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення
разової грошової допомоги до 5 травня за
2003, 2005, 2006 роки, оскільки
здійснення відповідачем виплати в ці роки у розмірах, передбачених Законами
України „Про Державний бюджет” на відповідні роки є правомірним, тому, що вони
передбачені вищезазначеними законами, що прямо встановлюють розмір щорічної
грошової допомоги до 5 травня, які не визнані неконституційними, що підтверджує
правомірність їх застосування при виплаті допомоги.

Посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду з адміністративним позовом не є обґрунтованими оскільки
Цивільним Кодексом України у п. 3 ч. 1 ст. 268 встановлено, що позовна давність
не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Наряду з
викладеним, постанова суду підлягає зміні
з наступних підстав.

Суд першої інстанції при визначенні
суми стягнення разової грошової допомоги, помилково визначив суму 8453,52 грн.,
оскільки мінімальний розмір пенсії визначається на момент виплати. Тобто,
нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина,
кратна мінімальному розміру пенсії, встановленої Законом на час здійснення
виплати. На час виплати позивачу
допомоги як інваліду війни 2 групи, тобто на 01.04.2004р. розмір мінімальної
пенсії складав 92,45 грн., на 01.04.2007р., розмір мінімальної пенсії складав
410,06 грн., та на 01.04.2008 року розмір мінімальної пенсії складав 481 грн.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу
разової грошової допомоги у розмірі 160грн. за 2004 рік, у розмірі 360 грн. за 2007 рік, та у розмірі 400 грн.
за 2008 є неправомірними, а тому підлягають стягненню: за 2004 рік-579,60
грн.(92,45х8-160); за 2007 рік-2920,48 грн.(410,06х8-360); за 2008 рік-3448
грн.(481х8-400), а всього підлягає стягненню 6948,08 грн.

Керуючись Конституцією України,
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту”, ст. 2, ст. 71, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст.
196, п.1 ст. 198, ст. 201, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу управління праці і соціального захисту населення Кіровської міської ради
на постанову Кіровського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2008
року у справі № 2а-328/2008 - задовольнити частково.

Постанову Кіровського міського суду Луганської
області від 20 жовтня 2008 року у справі № 2а-328/2008 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і
соціального захисту населення Кіровської міської ради про стягнення з
Управління праці і соціального захисту населення Кіровської міської ради на
користь ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня за 2004, 2007 та 2008 роки
у сумі 8453,52 грн. змінити.

У абзаці 3 резолютивної частини постанови Кіровського міського суду Луганської
області від 20 жовтня 2008 року у справі № 2а-328/2008 зазначити «у розмірі 6948,08 грн.».

В іншій
часті постанову Кіровського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2008
року у справі № 2а-328/2008 -
залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту складення її в
повному обсязі.

Головуючий
суддя Т.Г.
Арабей

Судді Н.К.Шаптала

Г.М.Міронова