Справа № 22-а-14539/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Островська О. П.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2008 року справа №
22-а-14539/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронової Г. М. Горбенко К. П. Білоус
К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, повідомлений належним чином,

від відповідача:

не з'явився, в апеляційній скарзі зазначив про розгляд
справи за відсутністю представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.
Луганська

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду

від

30 вересня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-13573/08 (суддя Островська О. П.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Луганськ

до

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.
Луганська

про

визнання протиправної бездіяльності,
зобов'язання виплатити підвищення до пенсії як дитині війни

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 16 липня 2008 року до Луганського окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 2) до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська (далі по
тексту - УПФУ в Ленінському районі м. Луганська)
про визнання протиправної бездіяльності УПФУ в
Ленінському районі м. Луганська щодо невиплати
протягом липня-грудня 2007 року підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобов'язання УПФУ в Ленінському районі м. Луганська виплатити підвищення до
пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за
липень-грудень 2007 року в сумі 735 грн. 30 коп.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду
від 30 вересня 2008 року (арк. справи 14)
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.
Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність УПФУ в Ленінському районі м. Луганська щодо відмови
невиплати позивачу підвищення до пенсії, як
дитині війни, зобов'язав УПФУ в Ленінському районі м.
Луганська здійснити виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 9 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач про час,
місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, проте правом
бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Відповідач
в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи за відсутністю представника
(арк. справи 16).

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004
року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин),
який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей
війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну
захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1
вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

ОСОБА_1 згідно
паспорту НОМЕР_1, виданого Ленінським РВ УМВС України в Луганській області 20
жовтня 2006 року (арк. справи 5), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто станом на 2
вересня 1945 року їй було 15 років. Статус позивача як дитини війни
підтверджується посвідченням (арк. справи 6).

Позивач
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни за 2007 рік зазначає
наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Таким чином,
висновок суду першої інстанції про визнання права позивача на виплату
підвищення до пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року є вірним.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача по
невиплаті позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся 11 червня 2008 року до відповідача з
заявою про виплату підвищення до пенсії як дитині війни (арк. справи 3),
відповідач листом від 26 червня
2008 року (арк. справи 4) відмовив в перерахунку підвищення до пенсії за заявою
позивача, тобто мають місце протиправні дії, питання про визнання яких
протиправними позивач не ставив, тому в цій частині позовних вимог слід
відмовити, а постанову суду першої інстанції - змінити

Згідно частини 2
статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

За приписами
абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-V,
який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для
осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007
року - 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415 грн. 11 коп. Виходячи з
цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" складає:
з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп., з
1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Таким чином,
розмір невиплаченої відповідачем суми доплати до пенсії за період з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року складає 710 грн. 90 коп. (91 грн. 26 коп. (410
грн. 06 коп. х 30 % : 31 день) х 23 дня
(період з 9 липня 2007 року по 31 липня 2007 року) + 246 грн. 04 коп. (410 грн.
06 коп. х 2 місяці х 30 %) + 373 грн. 60 коп. (415 грн. 11 коп. х 3 місяці х
30).

Як вбачається з
позову, до стягнення була заявлена сума 735 грн. 30 коп. підвищення до пенсії
за липень-грудень 2007 року, суд першої інстанції надав оцінку цим вимогам, але
в резолютивній частині нічого не визначив. З огляду на те, що сума підвищення
до пенсії за статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
складає з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року 710 грн. 90 коп., то в цій
частині позов підлягає частковому задоволенню, а постанова - зміні.

Статтею 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Частиною 3
статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо
адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як
вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в мотивувальній частині
вказав про необхідність присудження на користь позивача судових витрат
відповідно до задоволених позовних вимог, проте в резолютивній частині не
зазначив про стягнення судових витрат на користь позивача. Оскільки
адміністративний позов містить декілька вимог, розмір компенсації судових
витрат визначається виходячи з кількості задоволених/незадоволених позовних
вимог.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачем було заявлено дві вимоги, тому враховуючи часткове
задоволення однієї із позовних вимог та відмову в задоволенні іншої, сума
судового збору, сплаченого за квитанцією № 00692 від 7 липня 2008 року (арк.
справи 1), яка повинна бути стягнута на користь позивача складає 0, 85 грн. Суд
першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат в порушення частин 1, 4
статті 94, пункту 4 частини 1 статті 207
Кодексу адміністративного судочинства України не вирішив.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що
обумовлює зміну постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтею 24, частиною 1 статті 94, статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська на
постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-13573/08 задовольнити частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-13573/08 змінити.

Змінити
абзац 1 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 30 вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-13573/08,
виклавши в наступній редакції:

«Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково».

Виключити
абзац 2 з резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 30 вересня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-13573/08.

Вважати
абзац 3 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 30 вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-13573/08 абзацом
2.

Змінити
абзац 2 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 30 вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-13573/08,
виклавши в наступній редакції:

«Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська здійснити
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, як дитині війни з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі
710 грн. 90 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України».

Резолютивну
частину постанови Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня
2008 року по адміністративній справі № 2-а-13573/08 доповнити абзацом 3,
виклавши в наступній редакції:

«В
задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

Резолютивну
частину постанови Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня
2008 року по адміністративній справі № 2-а-13573/08 доповнити абзацом 4,
виклавши в наступній редакції:

«Стягнути
з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 0, 85
грн.».

В
іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30
вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-13573/08 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та
підписаний колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошений в судовому
засіданні 10 грудня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко