Справа № 22-а-11981/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

міськрайонний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Неміш О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного
казначейства України та Міністерства фінансів України на постанову Славутського
міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2008 року у справі №
2-а-562/08 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, Славутського міського управління праці та соціального
захисту населення Хмельницької області про стягнення щорічної грошової
допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької
області від 06 червня 2008 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до
Славутського міського управління праці та соціального захисту населення
Хмельницької області (далі - Славутське міське УПСЗН), Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України про стягнення недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги, передбаченої ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, як учаснику війни, за 2007 рік і
вирішено стягнути на користь позивача з Державного бюджету України через
Міністерство фінансів України та Державне казначейство України 1175,18 грн.
спірної виплати.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржено
відповідачами Державним казначейством України та Міністерством фінансів
України.

У поданій апеляційній скарзі Державне казначейство України
просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити
у задоволенні вимог позивача, покликаючись на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального права та неповноту з'ясування істотних
обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Державне
казначейство України належним чином та відповідно до вимог Бюджетного кодексу
України і Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” виконало
свій обов'язок щодо асигнування Міністерства праці та соціальної політики
України за цільовою програмою виплати щорічної разової грошової допомоги
ветеранам війни. Просить врахувати, що казначейство не є головним розпорядником
бюджетних коштів, не змінює видатки Державного бюджету України і не має права
розпоряджатися коштами, які призначені для виплати спірної допомоги. Вважає, що
при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані положення
бюджетного законодавства України.

Відповідач Міністерство фінансів України у поданій
апеляційній скарзі просить постанову Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 06 червня 2008 року скасувати, а провадження у справі
закрити, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права та невідповідність його висновків обставинам справи.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що головним розпорядником коштів
для виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної
політики України, якому щорічно з Державного бюджету України на такі цілі
виділяються відповідні кошти. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення
судом не було взято до уваги положення бюджетного законодавства України.
Просить врахувати, що рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 датоване
09 липня 2007 року, тобто після завершення виплати допомоги у травні 2007 році,
а також те, що передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” розміри щорічної грошової допомоги не
підтвердженні державним бюджетом, як основним фінансовим документом. Стверджує,
що позивачу у належному розмірі та відповідно до вимог Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік” і постанови Кабінету Міністрів України №
177 від 18 лютого 2004 року виплачено щорічну разову грошову допомогу, як учаснику
війни. Просить закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС
України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання,
що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що він є учасником війни, якому відповідно до вимог ст. 14
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №
6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення ст. 29
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким обмежувався
розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у тому числі й учасникам
війни. Розмір отриманої позивачем у 2007 році грошової допомоги до 5 травня в
сумі 55 грн. суперечить вимогам зазначеного Закону і сума заборгованості перед
ним, виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком
у 2007 році, становить 1175,18 грн. та підлягає виплаті з Державного бюджету
України через Міністерство фінансів України та Державне казначейство України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, що позивач є учасником війни,
якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 29 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якими було обмежено розмір
щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивача у частині заборгованості з виплати
щорічної грошової допомоги за 2007 рік.

Розмір такої заборгованості судом першої інстанції вірно
визначений виходячи із розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового
мінімуму, встановлених законами України на 2007 рік.

Поряд із цим, колегія суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо виплати
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство
України і Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної
суми суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає
завданням і функціям вищевказаних державних органів.

З врахуванням положень ст. 171 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, колегія суддів
приходить до переконання, що обов'язок із виплати позивачу заборгованої
щорічної допомоги слід покласти на відповідне управління праці та соціального
захисту населення.

Покликання апелянтів на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

Правових підстав для закриття провадження у справі, в
тому числі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, як просить апелянт
Міністерство фінансів України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при
вирішенні даного публічно-правового спору було порушено норми матеріального
права у частині визначення порядку і способу захисту порушених прав та
інтересів позивача у справі, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з
прийняттям нової, якою обов'язок щодо виплати недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги слід покласти на Славутське міське УПСЗН.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги Державного казначейства України та
Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької
області від 06 червня 2008 року у справі № 2-а-562/08 скасувати і прийняти
нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Славутське міське управління праці та
соціального захисту населення Хмельницької області провести нарахування та
виплату недоплаченої ОСОБА_1 у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до
5 травня, як учаснику війни, у розмірі 1175,18 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій