Справа № 22-а-4623/08
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2008-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-4623/08
Головуючий у І інстанції: Король О.П.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Василенка
Я.М.,

Суддів:
Попович О.В., Бистрик Г.М,

при секретарі: Литвині О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за
апеляційним скаргами позивача ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду
м. Вінниці від 17.07.2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до Управлінння праці і соціального захисту населення в Ленінському
районі м. Вінниці №1 (Центр) та Головного управління праці і соціального
захисту населення Вінницької міської ради про стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги, -

В
С Т А Н О В И Л А:

Позивачі ОСОБА_2. 04.05.2007 року, а
ОСОБА_1. 15.06.2007 року звернулися до суду з позовами про визнання
бездіяльності відповідачів протиправною та стягнення недоплаченої грошової
допомоги.

Постановою Ленінського районного суду
м. Вінниці від 17.07.2007 року в задоволені позовних вимог обох позивачів
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
позивач ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1. підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Позовні вимоги ОСОБА_1. мотивовані
тим, що він є учасником війни, а згідно ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання
щорічно до 5 травня відповідного року разової грошової допомоги у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Проте, у 2005-2006 роках йому виплачено по 50 гривень,
а в 2007 році - 55 гривень.

ОСОБА_2. мотивує свої позовні вимоги
тим, що вона є членом сімї померлого (загиблого) ветерана війни, а згідно ст.
15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року разової
грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Проте, у 2004
році їй виплачено 64 гривень, а у 2005, 2006 роках - по 130 гривень.

Позивачі вважають, що мінімальна
пенсія за віком встановлювалась Законами України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік», «Про Державний бюджет України на 2005 рік», «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» та «Про Державний бюджет України на 2007 рік», відповідно
92,45 гривні, 332 гривні, 359 гривень та 410 гривень, і, з цих сум повинна
розраховуватись грошова допомога до 5 травня, в зв'язку з чим звернулися з
позовами до суду, в яких просять визнати бездіяльність відповідачів щодо
недоплати грошової допомоги протиправною та стягнути недоплачену грошову
допомогу за зазначені в позовах роки, ОСОБА_1. в сумі 3303,18 гривень, ОСОБА_2.
в сумі 5477,25 гривень.

Відмову у задоволенні позовних вимог
обох позивачів суд першої інстанції мотивував тим, що позивачам за ці роки були
виплачені суми грошової допомоги в належному обсязі.

З такими мотивами та висновками суду
не можливо погодитися.

Так, рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004 року за № 20 рп/2004 положення статей 44, 47, 78, 80
Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» визнано таким, що не
відповідають Конституції України, тому стосовно відмови в задоволені зазначених
позовних вимог ОСОБА_2. за 2004 рік, правильно було б керувався статтями 99,
100 КАС України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В ч. 1 ст. 100 зазначено, що пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Враховуючи, що положення ст. 34
Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та ст. 30 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не розглядалися на предмет
конституційності і не втратили своєї чинності, тому позовні вимоги ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. в частині стягнення на їх користь разової щорічної грошової допомоги
за 2005 та 2006 роки у розмірах, передбачених Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є безпідставними.

Стосовно отримання позивачами сум за
2005, 2006 роки, саме в зазначених розмірах мотивується положеннями п. 3
мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року
№ 4-зп, відповідно до якого можна зробити висновки, що оспорювана в даній
справі сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована такими
однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, як Закони України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про державний
бюджет України», бо вони за змістом суперечать один одному. Отже, враховуючи
наявність зазначених однопредметних нормативних правових актів, суд першої
інстанції повинен був застосувати положення Закону України «Про державний
бюджет України» на відповідний рік з урахуванням дії закону в часі за принципом
пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Крім цього, суд першої інстанції щодо
позовних вимог про отримання позивачами грошової допомоги за 2005, 2006 роки
також повинен був керуватися положеннями статей 99, 100 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що
судом першої інстанції взагалі не вирішувалося питання щодо пропущення позивачами
строків звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана
постанова першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні
позовних вимог позивачів ОСОБА_1. та ОСОБА_2. про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги за 2007 рік з наступних причин.

Відмовляючи в задоволені зазначених
позовних вимог ОСОБА_1. та ОСОБА_2., Ленінським районним судом м. Вінниці було
не вірно застосовані положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», за якою у 2007 році виплата щорічної разової грошової
допомоги була встановлена 55 гривень, адже Рішенням Конституційного Суду
України по справі № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнано цю статтю
неконституційною.

Позивачі ОСОБА_1. 15.06.2007 року, ОСОБА_2.
04.05.2007, тобто на час звернення до Ленінського районного суду м. Вінниці з
вищезазначеними позовними вимогами мали право на отримання грошової допомоги до
5 травня 2007 року в розмірі 3148,18 грн. - ОСОБА_1., як учасник війни та ОСОБА_2. - 1930 грн., як член сімї померлого
(загиблого) ветерана війни.

Постанова Ленінського
районного суду м. Вінниці не може бути скасована з мотивів порушення норм права
в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги за 2004- 2006 роки, бо це не призвело до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198 200, 202, 205, 207, 212 та 254 КАС України, колегія
суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Вінниці від 17.07.2007 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги за 2007 рік на
користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - скасувати та постановити нове рішення, яким:

- стягнути з Управлінння праці і
соціального захисту населення в Ленінському районі м. Вінниці №1 (Центр) на
користь ОСОБА_1 3148,18 грн. недоплаченої разової щорічної грошової допомоги за
2007 рік, як учаснику війни;

- стягнути з
Управлінння праці і соціального захисту населення в Ленінському районі м.
Вінниці №1 (Центр) на користь ОСОБА_1 1930 грн. недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги за 2007 рік, як члену сімї померлого (загиблого) ветерана
війни.

В іншій частині постанову Ленінського
районного суду м. Вінниці від 17.07.2007 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий :

Судді: