Справа № 22-а-6672/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Веклич А.О. Справа № 22-а-6672/08
міськрайонний суд ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення Тернопільської міської ради на постанову
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2008
року у справі № 2-а-125/08 за позовомОСОБА_1до управління праці та соціального
захисту населення Тернопільської міської ради про стягнення недоплаченої
щорічної грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом, у
якому просив зобов'язати управління праці та соціального захисту населення
Тернопільської міської ради (далі - УПСЗН Тернопільської міськради) виплатити
недоплачену йому у 2007 році разову щорічну грошову допомогу, передбачену ст.
12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”, як учаснику бойових, у сумі 1750 грн.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 30
січня 2008 року вказаний позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену
постанову скасувати, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального права та неврахування істотних обставин справи. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що УПСЗН Тернопільської міськради належним
чином і відповідно до вимог Закону України “Про Державний бюджет України на
2007 рік” та постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18 лютого 2004 року
виконало свій обов'язок перед позивачем щодо виплати щорічної разової грошової
допомоги у сумі 280 грн. Просить врахувати, що передбачені Законом України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” розміри щорічної
грошової допомоги не підтвердженні державним бюджетом, як основним фінансовим
документом, а рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 датоване 09
липня 2007 року, тобто після завершення виплати спірної допомоги у травні 2007
році. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення не були
враховані положення бюджетного законодавства України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимогиОСОБА_1., суд першої
інстанції виходив з того, що він є учасником бойових дій, якому відповідно до
вимог ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає
Конституції України, положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на
2007 рік”, яким обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,
у тому числі й учасникам бойових дій. Розмір отриманої позивачем у 2007 році
грошової допомоги до 5 травня в сумі 280 грн. суперечить вимогам зазначеного
Закону і сума заборгованості перед КОСОБА_1, виходячи із законодавчо
встановленого розміру мінімальної пенсії за віком у 2007 році, становить 1750
грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивач є учасником бойових
дій, якому відповідно до вимог ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону
України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було обмежено розмір щорічної
допомоги до 5 травня, встановленої Законом України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивача у частині стягнення на його користь
заборгованості з виплати щорічної допомоги за 2007 рік.

Розмір такої заборгованості судом першої інстанції
правильно визначений виходячи із розмірів мінімальної пенсії за віком та
прожиткового мінімуму, встановлених законами України на 2007 рік.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про необхідність стягнення спірної виплати саме із УПСЗН
Тернопільської міськради в силу вимог ст. 171 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

На підставі наведеного колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір,
ухвалив законне рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту
населення Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2008
року у справі № 2-а-125/08 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій