Справа № 22-а-4619/08
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2008-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 22-а-4619/08
Головуючий у І інстанції: Денишенко Т.О.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Бистрик Г. М.,

суддів Попович О.В. та Василенка Я.М.,

при секретарі Шевчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Староміського районного суду м. Вінниці від
25.07.2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення в Староміському районі м. Вінниці, про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2007 року ОСОБА_1. (далі позивач) звернувся в суд з позовом про
стягнення з управління праці та соціального захисту населення в Староміському
районі м. Вінниці, недоплачених коштів в сумі 3 425 грн. 35 коп., відповідно
до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що він є учасником війни, а тому має право на отримання щорічної
разової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Проте
відповідачем зазначена допомога була виплачена в значно меншому розмірі з
посиланням на Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниця від 25 липня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена
з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову
постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції - частковому скасуванню з ухваленням нового
рішення у даній частині.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3 та 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення недоплаченої
частини разової грошової допомоги учаснику війни за 2004 - 2007 роки, суд
першої інстанції виходив з того, що для врегулювання спірних правовідносин у
цій справі пріоритетними є норми Закону України «Про Державний бюджет» на
відповідні роки.

З таким висновком суду не можна погодитися.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1. є учасником війни відповідно до
посвідчення серії НОМЕР_1.

Статтею 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 01.12.2004 року за № 20 рп/2004 положення статей 44, 47, 78, 80 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» визнано таким, що не
відповідають Конституції України.

Позивач формально мав право на
отримання разової грошової допомоги за 2004 рік у розмірі визначеному Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, ч.4 ст. 17-1 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає, що
особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

В 2004 році ОСОБА_1. із вказаними
вимогами до органів, які здійснюють виплату вказаної допомоги не звертався. З
позовними вимогами щодо виплати щорічної допомоги до 5 травня за 2004 рік він
звернулася до суду лише 26.04.2007 року.

Частиною другою статті 5 КАС України
передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно
до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Стосовно відмови в задоволені
вищезазначених позовних вимог за 2004 рік, суд першої інстанції правильно
керувався статтями 99, 100 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. В ч. 1 ст. 100 зазначено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі наполягали на відмові у задоволенні адміністративного позову в
зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду,
тому в частині позовних вимог про поновлення пропущеного процесуального строку
на звернення до суду про стягнення невиплаченої щорічної грошової допомоги за
2004 рік судом першої інстанції відмовлено вірно.

Законом України від 23 грудня 2004 року «Про Державний бюджет України на
2005 рік» (ст. 34) та Законом України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
(ст. 30), учасникам війни передбачена виплата разової допомоги у меншому
розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Зазначені Закони України в період з
5 травня по 30 вересня відповідних років, протягом якого позивач міг отримати
грошову допомогу, не визнані неконституційними. Тобто, в даному випадку на
період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі,
були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але
по-різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам війни.

Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним
органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також
закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що
мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3
жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які
за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі
акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.
Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено
самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду
України є обов'язковими до виконання на території України.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення
Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеними Законами
України про Державний бюджет України на 2005 та 2006 роки фактично змінено
положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення статей Законів
України про Державний бюджет України на 2005 та 2006 роки.

Колегією суддів, встановлено, що відповідачем разова
грошова допомога до 5-го травня була виплачена позивачу у розмірі,
передбаченому Законами України про Державний бюджет України на 2005-2006 роки,
що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій
частині.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає позовні вимоги ОСОБА_1. в частині стягнення на його користь разової
щорічної грошової допомоги за 2005 рік у розмірах, передбачених Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпідставними, а
тому в цій частині оскаржувану постанову залишає без змін.

Суд першої інстанції правомірно
відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по невиплаченій
разовій грошовій допомозі за 2006
рік, оскільки виходячи з положень Бюджетного кодексу України, Конституції
України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що статтею
30 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2006 рік» фактично змінено
положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку слід вважати
положення ст. 30 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2006 рік», а
не Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

Положення ст. 30 Закону України «Про
державний бюджет України на 2006 рік» в Конституційному Суді України на предмет
конституційності не розглядалися, тому вони не втратили своєї чинності.

Судова колегія вважає позовні вимоги
ОСОБА_1в частині стягнення на його користь разової щорічної грошової допомоги
за 2006 рік у розмірах, передбачених Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» безпідставними, а тому в цій частині
оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін.

Судова колегія вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача
грошової допомоги до 5-го травня за 2007 рік підлягають задоволенню.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію
положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги
учасникам війни та встановлено інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу
видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного
бюджету.

Пункт 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік», яким зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
визнано Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції
України.

Суд першої інстанції при розрахунку суми разової щорічної
допомоги до 5 травня за 2007 рік мав керуватися положеннями Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не положеннями
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які з 9 липня 2007
року втратили чинність.

З врахуванням законодавчо встановленого розміру
мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент здійснення виплати - 406,00
грн. (а не як зазначає позивач 410,00 грн.), та отриманих позивачем 55,00
грн., судова колегія вважає
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1. в
частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення в
Староміському районні м. Вінниці на
користь недоплаченої грошової допомоги до 5-го травня за 2007 рік у сумі
1163,00 грн.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому
скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Постанову Староміського районного
суду м. Вінниці від 25 липня 2007 року в частинні відмови в задоволенні позову
про стягнення недоплаченої разової щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік - скасувати.

В скасованій частині рішення суду
ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці на користь
ОСОБА_1 1163,00 грн. (тисячу сто
шістдесят три гривень) недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5-го
травня за 2007 рік.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: