Справа № 22-а-15575/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1 інстанції - Стиран В.В.
Суддя-доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18
грудня 2008 року справа №
22-а-15575/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача представника
позивача представника відповідача

Дяченко С.П., Нікуліна О.А. Денисенко К.С. ОСОБА_1
Богаченка К.Д. Тичини С.О.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

ІНФОРМАЦІЯ_1внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

25 вересня 2008 року

по справі

№ 2-а-15184/08

за позовом

ОСОБА_1

до

ІНФОРМАЦІЯ_1внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України

про

стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1про
стягнення компенсації за не отримане речове та продовольче забезпечення.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду
від 25 вересня 2008 року позов було
задоволено повністю. Визнано рішення ІНФОРМАЦІЯ_1про
відмову провести ОСОБА_1 розрахунок та
виплату грошової компенсації замість продовольчого забезпечення (пайка)
та відмову у виплаті грошової компенсації замість неодержаного речового майна незаконними та стягнуто на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане
продовольче забезпечення (пайок) у сумі 17179 грн. 34 коп. та за не отримане речове майно у сумі 1038 грн.
87 коп.

Суд
першої інстанції вважав, що позивач має право на одержання компенсації заміть
не отриманого речового та продовольчого забезпечення на підставі положень
Закону України № 2011 від 20.12.1991 року «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011), постанови КМУ №
316 від 12.03.1996 року «Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань,
утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу Міністерства внутрішніх справ» (далі - Постанова КМУ №
316). Приписи Закону України №1459 від 17.02.2000 року «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів» (далі - Закон № 1459) місцевий суд визнав таким, що
суперечить Конституції України, тому не застосував їх. В зв'язку з припиненням
дії постанови КМУ №316, суд першої інстанції застосував до спірних
правовідносин вартість загальновійськової норми продовольчого забезпечення №1,
відповідно до постанови КМУ № 426 від 29.03.2002 року (далі - постанова КМУ №
426).

Не погодившись з таким
судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1подала апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального і процесуального права та у задоволені
позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної
скарги зазначено, що позивач (як і відповідач) входять до системи органів
внутрішніх справ, відтак застосування до спірних правовідносин норм
забезпечення військовослужбовців Міноборони не є правомірним. На момент
звільнення позивачки відсутні нормативно-правові акти, що дозволяють видавати
компенсацію за не отримане речове майно. В постанові КМУ № 426 відсутні норми,
які б дозволяли видавати продовольчий пайок позивачці, а постанова КМУ № 316
взагалі втратила чинність. Крім того, положення Закону № 2011, що стосуються
речового та продовольчого забезпечення не повинні застосовуватися, оскільки
зупинені Законом № 1459.

В письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що Закон № 1459 звужує зміст і обсяг
існуючих прав позивача на компенсаційні виплати, що суперечить вимогам ст.ст.
3, 8, 19, 22 Конституції України, а ч.1 ст. 9 Закону № 2011 передбачає
гарантування державою військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші
види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює
закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до кількох рішень
Конституційного Суду України такі гарантії мають безумовний характер, не
залежать від доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету. Стосовно
грошової компенсації за не отримане речове майно, ОСОБА_1 вважала не можливим
застосування наказу МВС України №1265 від 30.12.2005 року, оскільки він не був
зареєстрований в Міністерстві юстиції України. Тому позивач просила апеляційну
скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції
- без змін.

В судовому засіданні
представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити, проти чого заперечували позивач та її представник.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необхідним задовольнити, а
судове рішення таким, що підлягає скасуванню, з відмовою в позові в повному
обсязі, з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що молодший сержант у
відставці ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом з 1996
року, у період з 11 березня 2000 року до 2 серпня 2007 року в ІНФОРМАЦІЯ_1
внутрішніх військ МВС України на посаді телефоніста телефонної групи вузла
зв'язку роти бойового та матеріально-технічного забезпечення і наказом командира
ІНФОРМАЦІЯ_1внутрішніх військ МВС України
№ 153 від 02.08.2007 року була виключена зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 є спеціальною моторизованою військовою
частиною міліції внутрішніх військ МВС України, діяльність та
матеріально-технічне забезпечення якої регламентується відповідними Законами та іншими
нормативно-правовими актами України.

Статтею
1 Закону України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України» від 26.03.1992
року № 2235-ІХ (далі - Закон №2235) визначено, що Внутрішні війська
Міністерства внутрішніх справ України
(далі - внутрішні війська) входять до системи Міністерства внутрішніх справ України
і призначені для охорони та оборони важливих державних об'єктів, перелік яких
установлюється Кабінетом Міністрів України, охорони установ виконання покарань і
лікувально-трудових установ, а також для участі в охороні громадського порядку та боротьбі із
злочинністю.

Відповідно до статті 12 Закону №2235
внутрішні війська
забезпечуються матеріально-технічними
засобами та продовольством в порядку централізованого постачання в системі
Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 319 від
5 травня 1995 року «Про затвердження Положення про спеціальні моторизовані
військові частини міліції ВВ та конвойної
охорони» визначено, що матеріально-технічне забезпечення та утримання
військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції здійснюється згідно із штатом, табелям, нормами і в
порядку, затверджуваними Міністром
Внутрішніх Справ. Забезпечення речовим майном особового складу цих військових частин здійснюється за встановленими
для них нормами постачання.

Статтею 8 Закону України "Про внутрішні
війська Міністерства внутрішніх справ України" від 26.03.1992 року № 2235-ІХ визначено, що особовий склад
внутрішніх військ складається із
військовослужбовців та осіб, які не атестовані і працюють за трудовим договором. Військовослужбовці внутрішніх військ
приймають Військову присягу, мають єдині
для Збройних Сил України військові звання і знаки розрізнення. Формений одяг військовослужбовців внутрішніх військ
затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства внутрішніх
справ України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1515 від 17 листопада 2001
року «Про формений одяг осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин
міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх
справ та осіб начальницького складу податкової міліції», дано розпорядження Міністерству внутрішніх справ
України розробити та затвердити:
норми забезпечення форменим одягом (у мирний час) осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців
спеціальних моторизованих військових
частин міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб
начальницького складу податкової міліції та правил носіння форменого

одягу.

Наказом Міністра внутрішніх Справ України від 15.02.2002 року № 148 „Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів
України «Про формений одяг осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців
спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ та осіб начальницького
складу податкової міліції» від 17 листопада 2001 року № 1515, якій був погоджений з Міністром
фінансів України та Міністром економіки
та з питань європейської інтеграції України, було затверджено норми забезпечення (1-9) форменим одягом (у мирний час)
осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ,
військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції
внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу податкової міліції.

Також, наказом Міністра внутрішніх Справ України від
05.12.2003 року №1489 було затверджено
«Положення про забезпечення речовим майном органів внутрішніх справ та військовослужбовців внутрішніх військ
МВС України».

Пунктом 6.6. даного наказу визначено, що
військовослужбовці за контрактом (яким є позивач), які звільняються з дійсної військової служби.... за
станом здоров'я...», забезпечуються предметами речового майна, належними на день звільнення».

Відповідно до п. 3.21 Положення № 1489 при звільненні військовослужбовців за контрактом з
внутрішніх військ з ними здійснюються розрахунки за речове майно на день
звільнення. Пунктом 3.26 передбачалось можливість видачі грошової компенсації
замість не виданих своєчасно предметів речового майна, на які настали нові
терміни видачі.

Однак дія деяких пунктів (в тому числі 3.21, 3.26) Положення № 1489 були виключені
Наказом Міністра внутрішніх Справ України
від 30.12.2005 року №1265 „Про
внесення змін та доповнень до наказу Міністра внутрішніх Справ України від 05.12.2003
року №1489".

На
час звільнення позивача в жодному законодавчому акті, що регламентує діяльність
внутрішніх військ, не вказано про можливість видання грошової компенсації за предмети форменого
обмундирування.

За пунктом 6.6 Положення
№ 1489 ОСОБА_1 повинно видаватися належне на день
звільнення речове майно у натурі, що й було їй запропоновано, зокрема, довідкою
№ 903 від 24.07.2008 року (а.с.16).

Відтак
підстави для задоволення цієї частини позову, викладеногоОСОБА_1 як вимога стягнути
грошову компенсацію за не отримане речове майно, відсутні.

Посилання позивача і її представника на ту
обставину, що наказ МВС № 1265 від 30.12.2005 року не зареєстрований в
Міністерстві юстиції, не беруться до уваги, оскільки, по-перше, і наказ МВС від 05.12.2003 року №1489 не був зареєстрований в Міністерстві юстиції, а по-друге, така
реєстрація саме цього відомчого нормативно-правового акту діючим законодавством
не передбачена.

Позивач, під час проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 ВВ МВС України, забезпечувався речовим майном по нормах,
затверджених наказом Міністра внутрішніх Справ України. Тому неправомірними є посилання суду першої
інстанції на застосування до позивача положень
та норм забезпечення, визначених у Постанові Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 "Положення про
порядок речового забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час".

Рішення Конституційного Суду України в справі №
1-16/99 № 8-рп/99, в справі № 1-15/2002 № 5-рп/2002, в справі № 1-13/2004 №
7-рп/2004, в справі № 1-27/2004 № 20-рп/2004, в справі № 1-29/2007 № 6-рп/2007 не
стосуються питання одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість
речового майна.

Згідно з ч.1 ст. 9
Закону України від 20.12.1991
року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей» (далі - Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та
інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих
військових кадрів.

Суд першої інстанції застосував цю норму,
задовольняючи позов, не врахувавши дію закону у часі.

Так, відповідно до ч.2 ст. 9 Закону № 2011,
військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також
речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Проте дія частини другої статті 9 Закону №
2011 була призупинена в частині одержання військовослужбовцями продовольчих
пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового
майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби
безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної
охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ
України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу
належність військовослужбовців) на підставі Законів N 1459-III від 17.02.2000
р. "Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів" (із змінами, внесеними Законами України N 1577-III від 23.03.2000 р., N 2463-III від 29.05.2001
р., N 3111-III від 07.03.2002 р.).

Зупинення дії закону не дає права його застосовувати. Такі ж висновки й Верховного Суду України, викладені в
Ухвалі від 20 грудня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_2до ВВДФССНВВПЗУ в м.
Добропіллі про відшкодування моральної шкоди.

Слід зазначити, що Закон України „Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів" не визнаний неконституційним в цій частині
Конституційним Судом України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються
компенсації замість продовольчого забезпечення за період, коли матеріальне
законодавство було зупинено, вони (позовні вимоги) задоволенню не підлягають.

Зміни в законодавстві до спірних
правовідносин відношення не мають.

Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 р. №316 «Про норми забезпечення
продовольчими пайками військовослужбовців Збройних
Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб
рядового складу Міністерства внутрішніх справ» військовослужбовцям Збройних Сил України було надано право
отримувати пайок за нормою № 7
«Пайок для видачі на руки генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, які проходять службу
за контрактом» або грошову
компенсацію замість неї.

Забезпечення військовослужбовців Збройних Сил
України на цей час затвердженими нормами харчування, здійснюється згідно з вимогами
Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. № 426 «Про норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань». У даній
Постанові Кабінету Міністрів України норма, яка б визначала «Пайок для видачі на руки
генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, які проходять
службу за контрактом» відсутня.

Згідно з пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів
України від 29.03.2002 р. № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань» - Постанова Кабінету Міністрів
України від 12.03.1996 №316 втратила чинність». Відтак її застосування
неможливе.

Посилання суду першої інстанції на постанову КМУ „Про
норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових
формувань" №426 від 29.03.2002 року не заслуговують на увагу, виходячи з
наступного (далі - постанова № 426).

Згідно примітки №1,6 до постанови № 426 „харчуванням
забезпечуються військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики, мічмани і
військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять
військову службу за контрактом...", разом з тим згідно постанови КМУ №426
від 29.03.2002 року, примітки №1,6 право на харчування за рахунок держави
мають військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики» мічмани і
військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які
проходять військову службу за контрактом, працівники авіації МНС. які постійно
працюють на аеродромах, полігонах, технічних і стартових позиціях і
безпосередньо обслуговують літальні апарати (літаки, вертольоту планери, екраноплани,
мотодельтаплани тощо) та забезпечують їх польоти...".

Таким чином, в Постанові КМУ №426 згідно до примітки №1
навіть згадки немає про грошову компенсацію за продовольче забезпечення. Тому продовольчий
пайок, видачу якого призупинено, та добова вартість норм харчування
різні за своїм поняттям та мають різне правове обґрунтування.

Згідно ст. 16 Закону України "Про Збройні Сили
України" в редакції від 05.10.2000 року, держава забезпечує соціальний та
правовий захист військовослужбовців та осіб звільнених в запас, а також
гарантує отримання за рахунок держави фінансового, речового, продовольчого та
інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються КМУ і враховують характер
службової діяльності.

В даному випадку під поняттям "характер службової
діяльності" передбачаються умови, в яких знаходяться військовослужбовці
льотних, морських, підводних екіпажів та обслуг, які безпосередньо знаходяться
на аеродромах, суднах, в лікувально-медичних закладах, та яких держава
зобов'язана забезпечувати харчуванням в своїх їдальнях, що передбачено
Постановою КМУ №426 (а не видачею пайків чи грошовою компенсацією замість них).
Не забезпечення харчуванням через їдальні унеможливлює даним категоріями
військовослужбовців повне та якісне виконання своїх службових обов'язків та
погіршення обороноздатності держави.

Крім того, в примітці №6 до норми №1 постанови КМУ №426
вказано, що „військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики, мічмани та
військовослужбовці рядового, сержантського старшинського складу, які проходять
службу за контрактом, під час перебування їх у польових умовах та в інших
випадках у разі відсутності підприємств громадського харчування можуть
забезпечуватися харчуванням через їдальні військових частин за
загальновійськовою нормою №1 за плату в сумі, що відповідає розрахунку його
вартості".

Постановою КМУ №426 або іншими актами законодавства не
передбачена видача продовольчих пайків або грошової компенсації замість них
на підставі вартості добової норми харчування №1 (загальновійськова).

З огляду на вище викладене, місцевий суд помилково
задовольнив вимоги позивача і зобов'язав військову частину виплатити
відповідачу компенсацію за не отриманий продовольчий пайок на підставі вартості
добової норми харчування №1 (загальновійськова) .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим
постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової про
відмову в позові.

В повному обсязі постанова складена 22.12.2008 року.

Керуючись
ст.ст. 195-196, п. 3 ч.1 ст. 198, ст.
200, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.
206, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну
скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України -
задовольнити.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2008 року у справі №
2-а-15184/08 - скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1внутрішніх військ Міністерства внутрішніх
справ України «про стягнення суми» - відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: