Справа № 22-а-4419/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Заверухи О.Б., Пліша М.А.,

при секретарі
судового засідання - Соколовській
А.С.,

з участю осіб:

від позивача -
не явився,

від відповідача
- не явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну справу

за апеляційною скаргою -ОСОБА_1

на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області про
повернення позовної заяви від 08 вересня 2006 в справі № 2-а-25/06

за адміністративним позовомОСОБА_1

до Управління по керівництву діяльністю
слідчих ізоляторів Державного департаменту України по виконанню покарань
України, Державного департаменту України по виконанню покарань в м.Києві та
Київській області, адміністрації СІЗО № 13 м.Києва,

про визнання незаконними дій, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою
Сокальського районного суду Львівської області від 08 вересня 2006 року в
справі № 2-а-25/06 за адміністративним позовомОСОБА_1до Управління по
керівництву діяльністю слідчих ізоляторів Державного департаменту України по
виконанню покарань України, Державного департаменту України по виконанню
покарань в м.Києві та Київській області, адміністрації СІЗО № 13 м.Києва, про
визнання незаконними дій, було позовну заяву повернуто позивачу, з тих підстав,
що позивачем не усунуто недоліків поданої позовної заяви, а саме не викладено
її українською мовою та з огляду на те, що справа не підсудна даному
адміністративному суду, а тому відповідно п.1,п.6 ч.3 ст.108 КАС України позовна
заява підлягала поверненню.

Вказану ухвалу
суду в апеляційному порядку оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що ухвала не відповідає вимогам процесуального права, як на
доводи покликається на те, що він не має можливості подати позов на українській
мові, оскільки вільно володіє та може писати російською мовою. Крім того спір
підсудний саме Сокальському адміністративному суду, оскільки він оскаржує дії
суб'єкту владних повноважень, які стосуються його інтересів, як фізичної особи
та тому, що Львівський окружний адміністративний суд не почав свою діяльність.

Сторони в судове засідання не явились, що не є перешкодою для
апеляційного розгляду на підставі ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає
підстави для її задоволення.

Приймаючи
оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви позивачу - суд першої
інстанції виходив з того, що не усунуто недоліків позовної заяви та справа не
підсудна даному адміністративному суду.

Однак з такими
висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Як вбачається з
матеріалів позивач ОСОБА_1. є особою, що засуджена до довічного ув'язнення та
відбуває покарання в місцях позбавлення волі.

ОСОБА_1.
звернувся до суду через адміністрацію установи в якій він відбуває покарання з
адміністративним позовом до Управління по керівництву діяльністю слідчих
ізоляторів Державного департаменту України по виконанню покарань України,
Державного департаменту України по виконанню покарань в м.Києві та Київській
області, адміністрації СІЗО № 13 м.Києва, про визнання незаконними дій, при
цьому позов ним був викладений його рідною - російською мовою.

Ухвалою від
20.02.2006 року суд першої інстанції залишив подану позовну заяву без руху в
зв'язку з тим, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 15,106 КАС України,
оскільки викладена не державною мовою, якою здійснюється судочинство, при цьому
судом надано позивачу строк для усунення недоліків терміном 10 днів.

Колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в силу вимог ч.1 ст.108
КАС України у разі виявлення недоліків поданої заяви повинен встановити позивачу достатній строк для усунення
недоліків, а тому встановлений в даній справі строк 10 днів, особі, яка
знаходиться в місцях позбавлення волі не може вважатись достатнім з врахуванням
тієї обставини, що позивач перебуває в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того суд
першої інстанції повинен був враховувати вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист
людини і основоположних свобод, з якої випливає обов'язок держави забезпечити
особі реальну можливість користуватись послугами перекладача, зокрема й у разі
малозабезпеченості чи у інших випадках, зокрема, як в даному разі коли особа відбуває
покарання у вигляді позбавлення волі, і оскільки така можливість не буде
забезпечена, це можна розглядати як порушення права на справедливий судовий
розгляд, гарантований п.1 ст.6 вказаної Конвенції.

Судом апеляційної
інстанції встановлено, що позивач вказує на те, що його рідною мовою є
російська, і даних про те, що він вільно володіє українською мовою, зокрема що
він може вільно такою писати не має, при цьому відбуваючи покарання в місцях
позбавлення волі він обмежений у вільному наймі перекладача, і таким його може
забезпечити установа в якій він відбуває покарання.

Крім того
помилковий є висновок суду першої інстанції про не підсудність справи даному
адміністративному суду.

Так, відповідно
до правил територіальної підсудності ч.2 ст.19 КАС України дана справа, на час
звернення позивача була підсудна саме Сокальському районному суду Львівської
області, оскільки позивачем оскаржувались дії суб'єкту владних повноважень, які
стосуються його інтересів, як фізичної особи, крім того на той час Львівський
окружний адміністративний суд свою діяльність не розпочинав,і тому суд
зобов'язаний був врахувати ч.5 Прикінцевих та перехідних положень КАС України.

При винесені
оскаржуваної ухвали на думку колегії суддів суд першої інстанції зобов'язаний
був врахувати вище вказані норми процесуального права та обставини, однак, ним
цього зроблено не було, що прямо свідчить про порушення ним норм такого та
обґрунтованості доводів апеляційної скарги.

З огляду на
це колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не навів обрунтованих доводів
та не застосував норми процесуального права, щодо зроблених в ухвалі висновків,
якими повинен був керуватись, тому не мав законних підстав повернення позовної
заяви позивачу, фактично застосувавши наслідки, передбачені п.1,п.6 ч.3 ст.108
КАС України.

Враховуючи
вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з направленням справи на
продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії прийняття позовної
заяви.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 205,
206 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1задовольнити.

Ухвалу
Сокальського районного суду Львівської області про повернення позовної заяви
від 08 вересня 2006 в справі № 2-а-25/06 за адміністративним позовомОСОБА_1до
Управління по керівництву діяльністю слідчих ізоляторів Державного департаменту
України по виконанню покарань України, Державного департаменту України по
виконанню покарань в м.Києві та Київській області, адміністрації СІЗО № 13
м.Києва, про визнання незаконними дій - скасувати, направивши справу до суду
першої інстанції для продовження розгляду зі стадії прийняття позовної
заяви.

Ухвала набирає
законної сили негайно після проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

М.А.Пліш