Справа № 2-а-1215/07
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2007-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-1215/07 p.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року м. Одеса

Одеський
окружний адміністративний суд у складі:

судді Вовченко О.А.,

при секретарі Мірза Р.В.

за участю:
представника позивача - ОСОБА_1,
(довіреність від 17.03.2006 року),
представника відповідача - Богович Л.М. , (довіреність від 30.10.2007 року),

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціальної політики Комінтернівської районної державної адміністрації
Одеської області, третя особа -
Державне казначейство України про визнання неправомірною діяльність Управління
праці та соціальної політики Комінтернівської районної державної адміністрації
Одеської області, та про стягнення разової грошової допомоги , суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, 18 вересня 2007 року звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці
та соціальної політики Комінтернівської районної державної адміністрації
Одеської області, третя особа -
Державне казначейство України про визнання неправомірною діяльність Управління
праці та соціальної політики Комінтернівської районної державної адміністрації
Одеської області. Та про стягнення разової грошової допомоги.

В
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, підтримав позовні вимоги в повному обсязі
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві та в уточненнях до позовної заяви, зазначивши,
що громадянином ОСОБА_2 подано позов про стягнення недоплаченої одноразової
грошової допомоги як інваліду війни в сумі 8108 гривен 48 копійок.

Опитана
в судовому засіданні, представник
відповідача - Богович Л.М. , з
позовними вимогами не згодна та вважає їх безпідставними, з підстав викладених у письмових запереченнях
на позов, та просила суд в задоволенні
позову відмовити, зазначивши, що Управління праці та соціальної політики
Комінтернівської районної державної адміністрації не погоджується з вимогою
позивача оскільки згідно ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 р,
№3552-ХП з подальшими змінами та доповненнями, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій
виплачується грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Управління праці та соціальної політики
Комінтернівської районної державної адміністрації здійснило нарахування та
виплату одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому Законом України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» - 280 грн.,
згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» - 330
грн., і згідно Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» - 330 грн., що не є порушенням, оскільки Конституція України не містить
норм, які б встановлювали ієрархічну
залежність одних законів від інших. Прийняті Верховною Радою України закони є
актами рівної юридичної сили. Управління праці та соціальної політики
Комінтернівської районної державної адміністрації є бюджетною установою. Розмір
грошових компенсацій усіх категорій пільговиків поступає в районне управління
праці та соціальної політики по єдиному кошторису, який складається раз на рік після прийняття
Закону України "Про державний бюджет". На підставі

2

кошторису
кошти з державного бюджету поступають у Держказначейство, котрі потім перераховуються на особисті
рахунки пільговиків або через Укрпошту,

Представник
третьої особи Державного казначейства України - Западня І.В., в судове засідання не з'явився, проте подав до суду пояснення на позовну
заяву в якій зазначив, щоб справу
слухати без представника Державного казначейства України, а також просив відмовити позивачу у
задоволені позовних вимог, щодо
Державного казначейства України.

Заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_2
є інвалідом війни II групи, і має
право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни,
що підтверджується: тимчасовим посвідченням НОМЕР_1 від 14.05.2004
року, в якому зазначено, що позивач є інвалідом II
групи; довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18ОВ № 000994 від 24.05.2006
року виписаної на ім'я ОСОБА_2, в якій
зазначено, що він є інвалідом II
групи і дата чергового переогляду 23.05.2007 року; а також посвідченням
інваліда II групи, НОМЕР_2
від 09.06.2006 року.

Відповідно
до ст.
13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993р.№3551-ХІІ зі змінами,
щорічно, до 5 травня інвалідам
війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком.
Статтею 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що щорічну виплату разової грошової допомоги
до 5 травня в розмірах, передбачених
статтями 12-16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або
через установи банків.

У 2003
році Кабінет Міністрів України своєю постановою від 13.03.2002р . № 279
визначив мінімальну пенсію у сумі 47, 3
грн., у 2004 році розмір мінімальної
пенсії за віком становив 50 грн. (Постанова КМУ №544 від 15.04.2003р.).

У 2005
році розмір мінімальної пенсії за віком встановлений ст. 28 ч.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від
09.07.2003р. у розмірі прожиткового мінімуму і відповідно до ст. 1 Закону України «Про затвердження
прожиткового мінімуму на 2005 рік» від 19.10.2004р. № 2089 становив 332 гривен
на місяць на одну особу, яка втратила
працездатність.

У 2006 році
розмір мінімальної пенсії за віком встановлений
ст. 28 ч.1 Закону України«Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність і
відповідно до ст. 65 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» від 20.12.2005 року № 3235-IV (зі змінами)встановлено з 1 квітня в розмірі - 359
гривен.

У 2007 році
розмір мінімальної пенсії за віком встановлений
ст. 28 ч.1 Закону України«Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність і
відповідно до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» від 19.12.2006 року № 489-V (зі
змінами) встановлено з 1 квітня в розмірі - 406 гривен.

Таким чином
позивачу, як інваліду війни II
групи, повинні були сплачені:

·
у 2004 році - 400 грн. (50 грн. х 8);

·
у 2005 році - 2656 грн. (332 грн. х 8);

·
у 2006 році - 2872 грн. (359 грн. х 8);

·
у 2007 році - 3248 грн. (406 грн. х 8), всього 9176 гривен.

Однак
виплати були здійснені на підставі Законів України «Про державний бюджет»:

- як інваліду війни II
групи, що підтверджується довідкою
Управління праці та соціального

захисту населення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради
№ 7792 від

03.09.2007 року:

- на 2004рік від 27.11.2003р. № 1344 -IV (
ст. 44 Закону) у сумі 160 грн.;

· на 2005
рік від 23.12.2004р. № 2285-1V (
ст. 34 Закону) у сумі 330 грн.,

· на 2006
рік від 20.12.2005 року № 3235-IV
( ст. 30 Закону) у сумі 330 грн.;

- як учаснику бойових дій у 2007 році у сумі
280 гривен, що підтверджується довідкою

Управління
праці та соціального політики Комінтернівської районної державної адміністрації

Одеської
області № 04-1847 від 03.09.2007 року; всього позивач отримав 1100 гривен.

З
матеріалів адміністративної справи (а.с.
3) вбачається, що позивач в 2007
році мав право отримати до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком, як інвалід
війни II групи, оскільки
в посвідчені НОМЕР_2 виписаному на ім'я ОСОБА_2 зазначено, що позивач є інвалідом II групи і
це посвідчення дійсне до 01 червня 2007 року.

3

Згідно ч.2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до
рішення Конституційного суду України від 9.07.2007 року (справа про соціальні
гарантії громадянам) положення ст. 29 Закону України «Про державний бюджет» на
2007 року, щодо розмірів виплат
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального захисту» визнані неконституційними і втрачають
силу з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Проаналізувавши
діюче національне законодавство, та
оцінивши зміст Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 - IV від 09.07.2003 року з точки зору його відповідності
Конституції України, яка згідно ст. 8 має найвищу юридичну силу, суд приходить до висновку, що,
виходячи із вимог ст. 22 Конституції України при прийнятті нових
Законів або внесенні змін до чинних законів держава не вправі допускати
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, у тому числі і для ветеранів війни, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993 року № 3551 -XII (зі змінами) встановив,
що нормативні акти органів державної влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені цим
Законом, є недійсними.

Виходячи з
правової позиції Конституційного Суду України,
який неодноразово розглядав питання щодо конституційності положень
законів України про Державний бюджет України у частині обмеження пільг, компенсацій і гарантій, на які відповідно до чинного законодавства
мають право окремі категорії громадян. Для значної кількості громадян України
пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним
законодавством, є додатком до основних
джерел існування, необхідною складовою
конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня ( ст. 48 Конституції України, який принаймні не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом (частина третя статті 46 Конституції України), тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.
Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини
першої статті 85, пункту 19 частини
першої статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції
України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5 -
рп/2002(005р710-02) у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

Посилання
третьої особи в поясненнях на позовну заяву на необхідність відмови в
задоволенні позову з підстав пропущення позивачем річного строку звернення з
позовом до суду, передбаченого ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства України,
не приймається судом до уваги, з
огляду на те, що у відповідності
до ст. 100 Кодекс адміністративного
судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. У
відповідності до ст. 50 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є
позивач та відповідач. В судовому засіданні під час розгляду справи по суті
сторони не наполягали на відмові у задоволенні
адміністративного позову на тій підставі, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають частковому задоволенню

Зважаючи на
викладене, розрахунок разової грошової
допомоги повинен становити 9178 грн. (2004р. - 50*8 = 400; 2005р. - 332*8=2656;
2006 р. - 359* 8= 2872; 2007 р.-406*8+3248). Позивачу виплачено у
2004-2007р.-1100 грн., тому
заборгованість по разовій щорічній допомозі до 5 травня становить - 8078 грн.
(9178 -1100).

Відповідно до п.
2 ст.
162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення
адміністративного позову суд, зокрема
може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень і про скасування або визнання не чинним рішення чи його окремих
положень.

Враховуючи
вище викладене, а також що
представником позивача доведено, що
позовні вимоги є законними і обґрунтованими,
заснованими на діючому законодавстві,
підтверджуються доданими до позову документами, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

5

Судові витрати
компенсуються за рахунок держави,
оскільки позивач від сплати судового збору звільнені відповідно до ст. 22
Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та п. 18 ст. 4
Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Керуючись ст.
ст. 160, 161-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати
незаконною бездіяльність Управління праці та соціального політики
Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області по не
донарахуванню й невиплаті, разової
щорічної грошової допомоги ОСОБА_2, як
інваліду війни II групи.

Зобов'язати
Управління праці та соціального політики Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області провести нарахування й виплату недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги як інваліду війни II групи
ОСОБА_2 у сумі 8078 (вісім тисяч сімдесят вісім) гривен.

Постанова може
бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня складання постанови в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Повний
текст постанови виготовлений та підписаний суддею 26.11.2007 року.