Справа № 22-а-13847/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Садчиков Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 листопада 2008 року Справа
Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Василенко
суддів: Ханової Р.Ф.,
Старосуда М.І.,
при секретареві Кірсановій М.В.,
за участю позивача ОСОБА_1.,
представника відповідача Жорової Н.А.,
розглянула апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради
на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02
вересня 2008р. у справі № 2-а-61/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Добропілської міської ради, Головного управління
Державного казначейства України в Донецькій області про стягнення
заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення, і
Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області
від 02 вересня 2008р. позовні вимоги
ОСОБА_1. задоволений частково: визнані неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради (далі УПСЗН)
щодо відмови у виплаті позивачеві заборгованості одноразової допомоги на
оздоровлення за 2003- 2005 роки, 2007 та 2008 роки; з УПСЗН на користь позивача
стягнуто недоплачені суми на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 роки
в розмірі 6663,00 грн., в задоволенні позовних вимог за 2002 р. відмовлено.
судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, не враховано, що відповідач здійснював виплати на
оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які є обов'язковими для
виконання. Також зазначив, що судом першої інстанції не застосовані положення
ст.99 КАС України у відношенні позовних вимог за 2003-2005, 2007 роки, на
застосуванні яких наполягав відповідач.
відповідача при апеляційному перегляді справи підтримала доводи апеляційної
в судовому засіданні вважав доводи апеляційної скарги такими, що задоволенню не
підлягають, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, є інвалідом
3 групи, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися щорічна допомога
на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Суд дійшов до
висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті допомоги на
оздоровлення з урахуванням положень ст.48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 роки є незаконними і що на підставі
вказаного Закону відповідач повинен виплатити позивачеві суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за вказаний
період, в задоволенні позовних вимог за 2002 р. відмовлено, тому що виплату
щорічної допомоги на оздоровлення
здійснюють органи соціального захисту тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно
до п.2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції
з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
04.03.2002 року № 256.
суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевірила матеріали
справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції
необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Судом
апеляційної інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був віднесений до категорії
1, є інвалідом 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 5)
та довідкою МСЕК (а. с. 10-11) у зв'язку з чим користується
правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і згідно
до ст. 48 цього Закону йому повинна виплачуватися щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, соціального захисту
потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного Закону, якою
передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інвалідам 3 групи, допомоги у
розміри 4 мінімальних заробітних плат.
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова
№ 836), якою розмір такої допомоги встановлений в 21,5 грн., з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений в
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Постановами № 836 та № 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, і для осіб віднесених до 1 категорії, зокрема
інвалідів 3 групи - 21,5 грн. та з 2005
року - 90,0 грн.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні спору підлягають застосуванню Закони України, а не Постанови.

Таким
чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про
стягнення недотриманої суми на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007, 2008
роки в сумі 6663,00 грн.

Відповідно
до пункту 3 частини першої статті 268 Цивільного Кодексу України позовна
давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смерті.

З
огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на застосування у межах спірних
відносин річного строку для звернення до суду, оскільки приписами частини 2
статті 99 КАС України, передбачено його застосування у випадку, якщо законом не
встановлено інше. Інше як свідчить аналіз даних норм не встановлено.

Врешті постанова суду не оскаржена.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при
прийнятті постанови були дотримані норми матеріального права, порушення норми
процесуального права, а саме, не вирішення питання щодо відмови в задоволенні
частини позовних вимог за пропуском строку звернення до адміністративного суду
не привело до неправильного вирішення спору, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої інстанції.

На
підставі викладеного, керуючись ст.195 ч.1, ст.196, ст..198 ч.1 п.1, ст..200,
ст..205 ч.1 п.1, ст.206, ст..212 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія судів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської
ради залишити без задоволення.

Постанову
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2008р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Добропілської міської ради, Головного управління Державного казначейства
України в Донецькій області про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: