Справа № 22-а-2341/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів
-
Заверухи О.Б., Пліша М.А.

при
секретарі судового засідання -
Бацику О.Р.,

за
участю осіб:

від
позивача - Ромашин В.М. - представник,

від
відповідача - не явився

від 3-ї
особи - ОСОБА_1 - представник,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну справу

за
апеляційною скаргою - ОСОБА_2

на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26
жовтня 2007 року по справі № 2-а-15/07

за
адміністративним позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лан»

до Теофіпольської селищної ради Хмельницької області,

третя
особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_2,

про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Теофіпольської селищної
ради в окремій його частині, -

в с т а
н о в и л а :

27
березня 2007 року позивач ТзОВ «Лан» звернулось в суд з адміністративним
позовом до Теофіпольської селищної ради Хмельницької області, про визнання
незаконним рішення виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради в окремій
його частині, в якому вказував, що таке рішення суперечить вимогам Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки компетенція надання дозволу
на проведення землевпорядних робіт по передачі у власність земельних ділянок
належить сесії селищної ради, а не виконавчому комітету такої.

Постановою
Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2007 року в
даній справі, було позов задоволено та визнано нечинним рішення виконавчого
комітету Теофіпольської селищної ради № 112 від 30 вересня 2004 року в частині
надання дозволу ОСОБА_2, яка проживає АДРЕСА_1 на проведення землевпорядних
робіт по передачі у власність присадибної земельної ділянки розміром 0,05 га.

В
обґрунтування прийнятої постанови суд першої інстанції вказує, що виконавчий
комітет приймаючи рішення в цій частині вийшов за межі наданої йому
компетенції, оскільки відповідно до вимог п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вирішення питань з приводу регулювання земельних
відносин є виключною компетенцією відповідної ради, і вирішується таке питання
на засіданні сесії.

Вказану
постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржила 3-тя особа без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, яка в
поданій апеляційній скарзі та доповнень до неї покликається на те, що така
прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому
просить таку скасувати та прийняти нову про відмову в задоволені позову.

В
обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт покликається на те, що судом
не враховано, що позивач оскаржує спірне рішення, яке не стосується його права
і обов'язків, оскільки на час його прийняття він не мав ніякого відношення до
спірної земельної ділянки. Суд розглянув справу у відсутності відповідача, щодо
якого не має даних про повідомлення його належним чином про час, дату та місце
розгляду справи. Крім того суд першої інстанції не врахував, що селищна рада
делегувала виконкому вирішення питань, щодо підготовки висновків про надання
або вилучення у встановленому законом порядку земельних ділянок.

Представник
апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та доповнень
до неї, просить таку задовольнити з підстав в них зазначених.

Представник
позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та
просить таку відхилити.

Представник
відповідача - Теофіпольської селищної ради Хмельницької області в судове
засідання не явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та
місце апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий
проведено у його відсутності.

Заслухавши
доповідь судді доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги, пояснення представника позивача на заперечення
проти доводів такої, перевіривши та обговоривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої
інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення в окремій його частині порушує
права та охоронювані законом інтереси позивача, і оскільки воно прийнято
з порушенням норм матеріального права, то таке є незаконним.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що з такими
висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до
ст.6 КАС України кожному гарантується право на
захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом; ніхто
не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом; кожен має право на участь у
розгляді своєї справи в адміністративному суді будь-якої інстанції в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Згідно
ст.104 КАС України до адміністративного суду має
право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її
права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Як
вбачається з матеріалів справи спірне рішення, яким було надано дозвіл 3-тій
особі на проведення землевпорядних робіт по передачі у власність присадибної
земельної ділянки розміром 0,05 га. було прийнято 30 вересня 2004 року (а.с.8).

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що
позивач, право свого звернення до суду з адміністративним позовом, а також
наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу пов'язує з тим, що
згідно укладеного 23 серпня 2005 року договору купівлі-продажу майна (об'єкту
незавершеного будівництва) № 23 він придбав у ПП «Консалтингова фірма
«Прометей» об'єкт незавершеного будівництва (недобудований житловий будинок),
власником якого до 23.12.2004 року було ДП «Молочний світ» та ВАТ
«Хмельницькмолпром» (а.с.20-23), і що 3-тя особа на підставі вказаного рішення
ставить в судовому порядку питання про скасування рішення селищної ради № 13
від 12.05.2006 року про надання ТзОВ «Лан» у користування на умовах оренди
земельної ділянки площею 0,4145 га для будівництва житлового будинку, що
призведе у майбутньому до зупинення будівництва та до порушення прав та
інтересів позивача.

Судом
першої інстанції не враховано, що згідно п.1.3 вказаного вище договору
визначено, що при зміні власника майна, право користування земельною ділянкою,
на якій розташоване майно, переходить до покупця, згідно вимог ст.120 ЗК
України.

При
цьому суд першої інстанції не врахував вимог ч.1,ч.5 ст.120 ЗК України та тієї
обставини, що згідно укладеного 23 серпня 2005 року договору купівлі-продажу
майна (об'єкту незавершеного будівництва) № 23, позивач з серпня 2005 року став
власником такого майна та, що лише 31.08.2005 року відповідно до рішення
виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради № 101 позивачу було дозволено
проведення робіт по інвентаризації земельної ділянки, що знаходиться під
об'єктом незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.12).

Обґрунтованими
є покликання 3-ї особи на те, що дозвіл на збір матеріалів по складанню проекту
землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування майна
придбаного позивачем по договору купівлі-продажу від 23.08.2005 року позивачу
не надався, оскільки з цього приводу відсутнє відповідне рішення, а рішення про
затвердження проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки позивачу для
підприємницької діяльності було прийнято лише 12 травня 2006 року (а.с.11).

Таким
чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час прийняття
оскаржуваного рішення виконавчим органом місцевого самоврядування, таке ніяким
чином не порушувало прав та законних інтересів позивача, а відтак його позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія
суддів апеляційної інстанції вважає, що позивач не довів, що оскаржуваним
рішенням, на час його прийняття було порушено саме його права та інтереси
безпосередньо.

Суд
першої інстанції повинен був врахувати таку суттєву обставину, однак незважаючи
на це, судом першої інстанції фактично не перевірено таку.

В свою
чергу в ході апеляційного розгляду даної адміністративної справи встановлено,
що оскаржуваним рішенням на час його прийняття не було порушено права та інтереси
позивача ТзОВ «Лан», що в даному випадку є підставою для відмови у задоволені
його позовних вимог.

За
вказаних обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, не об'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, не
відповідає вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України,
прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, доводи
апеляційної скарги її спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л
а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2- задовольнити .

Постанову
Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2007 року по
справі № 2-а-15/07 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лан» до Теофіпольської селищної ради Хмельницької області,
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_2, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Теофіпольської
селищної ради в окремій його частині - скасувати та прийняти нову, якою в
задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю
«Лан» до Теофіпольської селищної ради Хмельницької області, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання
незаконним рішення виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради в окремій
його частині - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно після
проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а у разі прийняття постанови
в порядку ч.3ст.160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення
такої в повному обсязі.

Головуючий
суддя : І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

М.А.Пліш