Справа № 22а-4604/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-4604/08 р. Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 47
інстанції - Похвалітова С.М.
Доповідач - Семененко Я.В. (№ 2а-232008)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 року м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді - Семененка
Я.В.

суддів
- Баранник
Н.П., Юхименка О.В.

при секретарі -
Галоян О.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на
постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 14 січня 2008 року по справі № НОМЕР_1 року за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 рокуОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м.Дніпродзержинська, в якому просив визнати дії відповідача
щодо відмови у перерахунку пенсії незаконними, зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська перерахувати пенсію
відповідно до вимог ст..54 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6
прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та стягнути з
відповідача недоплачену різницю пенсії у розмірі 141036,44грн. за період з
січня 2005 року по травень 2007 року. В обґрунтуванні заявлених вимог посилався
на те, що він має 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з
ліквідацією наслідків на ЧАЕС та віднесений до 1 категорії постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст..50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання пенсії в розмірі не
нижче 6 мінімальних пенсій за віком та право на додаткову щомісячну пенсію за
шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Між тим,
позивач отримує пенсію в значно менших розмірах, ніж визначено законом. Позивач
зазначав те, що відповідно ст..28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком визначається у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. З урахуванням вимог вказаних законів позивач просив його
позов задовольнити.

Постановою Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2008
року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального
права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду, оцінивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до
ст..202 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення
нового рішення є порушення норм матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Вирішуючи
спірні правовідносини між сторонами суд першої інстанції дійшов висновку про
те, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії діяв відповідно до
вимог чинного законодавства, яким визначено граничні розміри пенсій, які
виплачуються особам, що постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС.

Такі висновки
суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими і такими, що зроблені
внаслідок порушення норм матеріального права.

Так судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що спірні правовідносини між сторонами виникли
з приводу застосування норм законодавства, які регулюють розміри виплат пенсій
особам, які постраждали внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто,
позивачем порушено питання щодо правомірності дій відповідача, який в даних
правовідносинах, при нарахуванні ним та виплаті пенсії, є суб'єктом владних повноважень.

Так, позивач вказуючи на
неправомірність дій відповідача, посилався на те, що розмір пенсії, який
підлягає до сплати, повинний розраховуватися у відповідності до ст..50, 54
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за
віком для пенсії по інвалідності та 50% від мінімальної пенсії для додаткової
щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю.

Управління Пенсійного фонду
України у Заводському районі м.Дніпродзержинська наполягало на тому, що
граничні розміри виплат пенсій, особам які постраждали внаслідок ліквідації
аварії на ЧАЕС, визначені Постановами КМУ, які і підлягають до застосування при
визначені розміру пенсії.

Спору між
сторонами щодо наявності у позивача права на отримання пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю,
як особі, що постраждала внаслідок ліквідації катастрофи на ЧАЕС та має
статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕ 1 категорії і є інвалідом 3
групи, не існує.

Вирішуючи
спірні правовідносини між сторонами колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до
частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової
або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з
незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я,
створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених
територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого
1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з
частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів IIІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Статтею 50
названого Закону визначено, що особам віднесеним до категорії першої
призначається щомісячна додаткова пенсія: для інвалідів третьої групи у розмірі
50% мінімальної пенсії за віком.

Право позивача
на отримання пенсії у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоров'ю не залежить від
наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, як на тому
наполягав відповідач, таке право надане державою і закріплено Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке
право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в
даному випадку пенсійні органи, і несе обов'язок по своєчасній та повній
виплаті пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те,
що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність права
у позивача щодо отримання пенсії у розмірах, які визначені Законом України №
796-ХІІ є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право
гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до
частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з
положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною
радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Отже, за
конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними
актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають
частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ, а не
Постанова КМУ № 1 від 03.01.2002р., яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Колегія суддів
не приймає до уваги посилання відповідача на частину п'яту статті 54 Закону №
796-ХІІ, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом
Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету
Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не
порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до
ст.. 54 Закону № 796-ХІІ при визначенні розміру пенсії за основу її нарахування
береться мінімальна пенсія за віком.

Чинним
законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Тому колегія
суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що частиною третьою
статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії
та права на отримання пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до
частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006
року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз
зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку
пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок
здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до
частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином,
новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки
позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Таким чином,
колегія суддів дійшла висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у
перерахунку пенсії позивачу є неправомірними.

Позивач у
своєму позові наполягав на стягненні заборгованості по пенсії та додаткової
щомісячної пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю за період з січня 2005 року по
травень 2007р. у розмірах, які визначено в його розрахунках.

Між тим,
питання нарахування та підвищення пенсії відносяться до компетенції органів
пенсійного фонду і в разі незгоди позивача з розміром виплат може бути окремим
предметом судового розгляду

За таких обставин, колегія суддів вважає за
необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, поновивши
порушення права позивача шляхом зобов'язання відповідача перерахувати та
виплати позивачу пенсію по інвалідності та щомісячну пенсію за шкоду завдану
здоров'ю.

При вирішенні
спірних правовідносин між сторонами колегія суддів враховує, що редакції
ст.ст.50,54 Закону № 796-ХІІ змінені і з 01.01.2008р. набрала чинності нова
редакція вказаних статей, якою передбачено інші розміри пенсії ніж ті, на яких
наполягав позивач.

У зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача перерахувати та
виплати різницю пенсії по інвалідності до щомісячну додаткову пенсію відповідно
до вимог ст..50, 54 Закону № 796-ХІІ, в редакції до 01.01.2008р., з
01.01.2005р. по 01.01.2008р. виходячи з розміру 6 прожиткових мінімумів для
осіб, які втратили працездатність - для пенсії по інвалідності та 50% від
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - для додаткової
щомісячної пенсії за шкоду завдану здоров'ю.

Відповідно до ст..90 КАС
України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 94 КАС
України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного
місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Постановою КМУ №590 від 27.04.2006р. «Про
граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначено,
що компенсація в адміністративних справах витрат, пов'язаних з правовою
допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень:

якщо компенсація відповідно
до закону сплачується за рахунок держави не перевищує суму, що обчислюється
виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати за
повний робочий день.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачем сплачено за складення позовної заяви 100грн., що
підтверджується відповідною заявою (а.с.12)

Між тим, в матеріалах
справи відсутні будь-які документи, розрахунки або акти виконаної роботи у
підтвердження суми, яку сплатив позивач, що позбавляє суд розрахувати розмір
компенсації за надану правову допомогу відповідно до Постанови КМУ №590 від
27.04.2006р.

У зв'язку з чим, колегія
суддів вважає за необхідне відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на правову
допомогу.

В той же час, відповідно до
ст..94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню з Державного
бюджету України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3грн.40коп.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3
ч.1 ст.198, ст..ст.202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14січня 2008 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати дії управління
Пенсійного фонду України у Заводському районі м.Дніпродзержинська щодо відмови
у перерахунку пенсії ОСОБА_1 незаконними.

Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України у Заводському районі м.Дніпродзержинська перерахувати
та виплатити ОСОБА_1 різницю пенсії по інвалідності та додаткової щомісячної
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з 01.01.2005р. по 01.01.2008р., виходячи з
розміру 6 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність - для
розрахунку пенсії по інвалідності та 50% від прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність - для розрахунку додаткової щомісячної пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю.

Стягнути з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у
розмірі 3грн.40коп.

В іншій частині позову
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту виготовлення
повного тексту постанови.

(Повний текст постанови виготовлено 14.11.2008р.).

Головуючий Я.
В. Семененко

Судді:
Н.П.
Баранник

О.В. Юхименко