Справа № 22-а-5537/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Борисов О.А. Справа № 22-а-5537/08
Шепетівський міськрайонний суд
Хмельницької області ряд. стат. звіту № 48
№ 2-а-8/08
Суддя-доповідач: Онишкевич
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого-судді
- Онишкевича Т.В.,

суддів
- Улицького В.З., Ліщинського А.М.,

при
секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької
області на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від
15 січня 2008 року у справі № 2-а-8/08 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства праці
та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області про стягнення щорічної грошової допомоги,
-

в с т а н о в и л а :

Постановою
Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2008 року
задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької
області (далі - УПСЗН Шепетівського міськвиконкому), Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної
політики України про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги,
передбаченої ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», як інваліду війни I групи, і вирішено зобов'язати
Державне казначейство України перерахувати УПСЗН Шепетівського міськвиконкому
для подальшої виплати позивачу 3650,60 грн. спірної допомоги за 2007 рік.

У
поданій апеляційній скарзі відповідач УПСЗН Шепетівського міськвиконкому
просить скасувати вищевказану постанову суду і прийняти нову, якою повністю
відмовити у задоволенні вимог позивача, покликаючись на безпідставність
судового рішення та його невідповідність нормам матеріального права. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що управління належним чином та відповідно
до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і постанови
Кабінету Міністрів України № 177 від 18 лютого 2004 року виконало свій
обов'язок перед позивачами щодо виплати щорічної разової грошової допомоги за
відповідний рік. Просить врахувати, що Міністерство праці та соціальної
політики України є головним розпорядником коштів для виплати разової грошової
допомоги і що виключно законом про державний бюджет України визначаються
видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування.
Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення не були враховані
положення бюджетного законодавства України.

Особи,
які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що
не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у
їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи
вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що він є інвалідом війни
I групи, якому відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. Рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає
Конституції України положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким обмежувався розмір щорічної разової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», у тому числі й інвалідам війни. Розмір отриманої
позивачем у 2007 році грошової допомоги до 5 травня у сумі 450 грн. суперечить
вимогам зазначеного Закону і сума заборгованості перед ним, виходячи із
законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком у 2007 році,
становить 3650,60 грн. та підлягає виплаті УПСЗН Шепетівського міськвиконкому
за рахунок коштів Державного казначейства України.

Такі
висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають
нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Безспірно
встановлено, що позивач є інвалідом війни I групи, якому відповідно до вимог
ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України, положення ст.
29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було
обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із вказівкою на
те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

За
чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається
лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду
на викладене колегія суддів приходить до переконання, що положення ч. 3 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки
наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії
та права на отримання щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких
обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність вимог
позивача у частині заборгованості з виплати щорічної грошової допомоги за 2007
рік.

Розмір
такої заборгованості судом першої інстанції вірно визначений виходячи із
розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму, встановлених
законами України на 2007 рік.

Поряд із
цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про
необхідність покладення обов'язку щодо виплати недоплаченої щорічної одноразової
грошової допомоги на Державне казначейство України, оскільки такий порядок
виплати спірної суми суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не
відповідає завданням і функціям вищевказаного державного органу.

З
врахуванням положень ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» колегія суддів приходить до
переконання, що обов'язок із виплати позивачу заборгованої щорічної допомоги
слід покласти на відповідне управління праці та соціального захисту населення.

Покликання
апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розмірів щорічної
грошової допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобов'язань,
до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних
на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного
законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань
(рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Таким
чином, оскільки судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового
спору було порушено норми матеріального права в частині визначення порядку і
способу захисту порушених прав та інтересів позивача у справі, оскаржувана
постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою обов'язок щодо виплати
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги слід покласти на УПСЗН
Шепетівського міськвиконкому.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Постанову
Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2008 року у
справі № 2-а-8/08 скасувати і прийняти нову постанову, якою адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Шепетівської міської ради провести нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_1
у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 3650,60
грн.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

А.М.Ліщинський