Справа № 22-а-7017/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 жовтня 2008
року
м.
Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів
-
Носа С.П., Пліша М.А.

при
секретарі судового засідання -
Ступницькій Г.Я.,

за
участю осіб:

від
позивача - ОСОБА_1., ОСОБА_2.
- адвокат,

від
відповідача - не явився,

від 3-ї особи - не явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну справу

за
апеляційною скаргою - ОСОБА_1

на
постанову Острозького районного суду Рівненської області від 27
лютого 2008 року по справі № 2-а-6/08

за
адміністративним позовом ОСОБА_1

до Острозької міської ради Рівненської області,

третя
особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача Відкрите акціонерне товариство „Острозький хлібзавод”

про визнання протиправними та скасування п.в ч.5 рішення Острозької міської
ради Рівненської області від 20 грудня 2006 рокуНОМЕР_1 та зобов'язання
виділити земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

В
грудні 2007 року позивачка ОСОБА_1. звернулась в суд з адміністративним позовом
до Острозької міської ради Рівненської області, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство
„Острозький хлібзавод” про визнання протиправними та скасування п.в ч.5 рішення
Острозької міської ради Рівненської області від 20 грудня 2006 рокуНОМЕР_1 та
зобов'язання виділити земельну ділянку.

Постановою
Острозького районного суду Рівненської області від 27 лютого 2008 року в даній
справі № 2-а-6/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Острозької міської
ради Рівненської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство „Острозький хлібзавод” про
визнання протиправними та скасування п.в ч.5 рішення Острозької міської ради
Рівненської області від 20 грудня 2006 рокуНОМЕР_1, в задоволені позовних вимог
було відмовлено.

Прийняту
постанову суд першої інстанції мотивував тим, що спір виник із виконання
договорів купівлі-продажу, тобто визнання права власності на земельну ділянку і
його слід вирішувати судом в порядку цивільного судочинства, а тому відмова
суб'єктом владних повноважень оскаржуваним рішенням у посвідчені права на
земельну ділянку (придбані у власність, надання її в оренду) під придбаним
приміщенням поАДРЕСА_1 є правомірною.

Вказану
постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржила позивачка, яка
в подані апеляційній скарзі просить зазначену постанову скасувати і ухвалити
нову, про задоволення позову, покликаючись на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права. Зокрема суд безпідставно прийшов до
висновку про наявність спору про право, як підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства. Крім того прийняття оскаржуваного рішення свідчить про
те, що саме відповідачу як суб'єкту владних повноважень делеговано право
приймати рішення з регулювання земельних відносин, а тому даний спір підлягає
вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Суд першої інстанції не
врахував, що оскаржуване рішення в чати сні, що стосується позивачки було
прийнято необґрунтовано без належного вивчення та обґрунтування, без
встановлення всіх обставин необхідних для прийняття такого рішення.

Позивачка
та її адвокат в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просять
таку задовольнити з підстав в ній вказаних.

Інші
учасники апеляційного розгляду в судове засідання не явились, хоча належним
чином були повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду, тому на
підставі ч.4 ст.196 КАС України такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивачки та її адвоката на підтримання доводів
апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у
їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, а саме.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладених цивільно-правових угод
(а.с.7-17) позивачка стала власницею частини виробничого корпусу площею 185,1
кв.м., що становить 10/100 будівлі за адресоюАДРЕСА_1 АДРЕСА_1та 1/100 частини
виробничого корпусу площею 13,9 кв.м., за адресоюАДРЕСА_1 АДРЕСА_1

В
подальшому, як встановлено судом першої інстанції і не заперечується сторонами
позивачка звернулась до відповідача як суб'єкту владних повноважень із заявою в
якій просила в зв'язку з переходом права власності на нерухоме майно - не
житлові приміщення посвідчити право на земельну ділянку (придбання у власність,
наданні в оренду) під придбаними нею приміщеннями за адресоюАДРЕСА_1 АДРЕСА_1

При цьому позивачкою було подано
суб'єкту владних повноважень відповідний пакет документів, що необхідний для
прийняття відповідного рішення по суті, і заперечень зі сторони такого, що
неналежного оформлення таких чи не подачі всіх необхідних документів на її
позивачки адресу не висловлювались.

Як вбачається з витягу з рішення
(а.с.18) відповідачем 20.12.2006 року було прийнято рішенняНОМЕР_1 п.в ч.5
якого було відмовлено позивачці ОСОБА_1. в посвідченні права на земельну
ділянку (придбання у власність, наданні в оренду) під придбаними приміщеннями
поАДРЕСА_1 АДРЕСА_1

Колегія суддів апеляційної
інстанції вважає вирішуючи даний адміністративний спір суд першої інстанції
взагалі не дав оцінки прийнятому рішенню суб'єкту владних повноважень з огляду
на критерії визначені ч.3 ст.2 КАС України та з огляду на вимоги матеріального
закону на який покликається позивачка, а саме вимоги ЗК України.

Так, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що оскільки питання закріплення, відведення надання в
користування чи у власність земельних ділянок на території відповідних
територіальних громад, у власності яких перебувають такі земельні ділянки
віднесено до виключної компетенції відповідних суб'єктів місцевого
самоврядування в даному випадку Острозької міської ради Рівненської області, то
така в даному випадку мала компетенцію на прийняття відповідного рішення, однак
при цьому повинна була керуватись як нормами матеріального права так і
критеріями визначеними у вказаній вище ст.2 КАС України.

Колегія суддів вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення суб'єкт владних повноважень не обґрунтував таке
на підставі відповідних норм ЗК України, не вказав чим він керувався при
прийняті такого, якими конкретно встановленими обставинами, і з прийнятого рішення
цього не вбачається.

При цьому колегія суддів вважає
помилковими висновки суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті
постанови він повинен був врахувати наступне.

Представником
ВАТ «Острозький хлібозавод» в письмових поясненнях вказувалось, що факт користування товариством земельною ділянкою площею 0,6175 га. підтверджується
довідкою Острозького відділу
земельних ресурсів № 973 від 27 жовтня 2005 року, однак згідно відповіді на
адвокатський запит відділ земельних ресурсів у м. Острог 04 березня 2008
року за № 01-13/79 повідомив, що в журналі видачі довідок за 2005 рік під № 973
запису про видачу довідки щодо наявності
земельної ділянки ВАТ «Острозький хлібозавод» не значиться (а.с.137).

При цьому, як вбачається листа №
329/01-15 від 30 квітня 2008 року Острозького міського голови, -
земельна ділянка поАДРЕСА_1належить територіальній громаді міста і відноситься
до категорії земель запасу промисловості.

Судом першої інстанції неправильно
протрактовано вимоги ст. 120 ЗК України, відповідно до якої
чітко визначено, що у разі, якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі або
споруди розмір земельної не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на
частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то
в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Вказані вимоги матеріального права
також не було враховано і самим органом місцевого самоврядування при прийнятті
оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції взагалі не
перевірялось оскаржуване рішення суб'єкту владних повноважень з огляду на
вимоги ст.ст.116, 117, 118 ЗК України.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що
відповідно до договорів укладених між позивачкою ВАТ
«Острозький хлібозавод» і ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа» доля земельної ділянки вирішена не була, а тому дане
питання підлягає вирішенню в порядку, передбаченому
наведеними вище нормами земельного законодавством України і саме за ст. 127 ЗК України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування і державні органи приватизації
відповідно до їх повноважень здійснюють
продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності громадянам та юридичним особам, які мають право
на набуття земельних ділянок у власність.

Судом крім того не взято до уваги і наявний нотаріально
завірений Договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності від
11.08.2006 року з якого вбачається, що між позивачкою та 3-ю особою було
проведно відповідний поділ.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно
до ст.71 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно
вимог ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги
в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції
відповідач, як суді першої інстанці так і в апеляційній, не довів правомірність
свого рішення, оскільки таке прийнято не обґрунтовано, тобто без урахуванням
усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
упереджено ; не добросовісно; без дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації; не пропорційно, зокрема без
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія); без урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття рішення, що вказує на помилковість
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає,
що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, не об'єктивно
і всебічно не з'ясованих обставинах, не відповідає вимогам
ст.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України, прийнята з порушенням
норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її частково спростовують,
тому така підлягає скасуванню, а в справі слід прийняти нову постанову про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л
а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Острозького районного суду Рівненської області від 27 лютого 2008 року по
справі № 2-а-6/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Острозької міської ради
Рівненської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство „Острозький хлібзавод” , про
визнання протиправними та скасування п.в ч.5 рішення Острозької міської ради
Рівненської області від 20 грудня 2006 рокуНОМЕР_1 та зобов'язання виділити
земельну ділянку, - скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити
частково.

Визнати
протиправними та скасувати п.в ч.5 рішення Острозької міської ради Рівненської
області від 20 грудня 2006 рокуНОМЕР_1.

В
задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно після
проголошення, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції, а у разі прийняття постанови в порядку ч.3ст.160 КАС
України, протягом того ж строку з часу складення такої в повному обсязі.

Головуючий
суддя : І.Я.Олендер

Судді:
С.П.Нос

М.А.Пліш