Справа № 2а-27/08
Суддя: Янголь Є.В.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-27/2008р.
ПОСТАНОВА .

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 року
смт. Краснопілля

Краснопільський
районний суд Сумської області у складі: головуючого
- судді Янголь Є.В., при секретарі Авраменко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі про
зобов'язання до перерахунку та виплати пенсії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И
В:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом згідно якого
просить зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Краснопільському
районі провести їй перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” в
зв'язку з втратою годувальника в розмірі не нижчому від прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність з 04 жовтня 2006 року та стягнути з
відповідача на її користь 500 (п'ятсот) гривень в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Позов обгрунтовує тим, що є інвалідом з дитинства 3-ї групи. 04 жовтня 2006
року подала до управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі
заяву на перехід з виплати пенсії за віком на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Відповідачем їй була призначена пенсія у
зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” у розмірі 50 відсотків від
пенсії за віком померлого годувальника. Вважає, що пенсія була призначена з
порушенням закону і вона мала право на пенсіюу зв'язку з втратою годувальника
відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб” у розмірі не нижчому розміру прожиткового
мінімуму для особи, яка втратила працездатність, визначеного законом з
наступних підстав. ЇЇ батько
ОСОБА_2 був інвалідом великої
вітчизняної війни першої групи та мав право на пенсію відповідно до п. б ст. 3
Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб”. Відповідно до ст. 37 вказаного закону пенсія в разі
втрати годувальника, яка призначається членам сім'ї військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим законом, не
може бути нижче розміру прожиткового мінімуму для особи, яка втратила
працездатність, визначеного законом. Згідно п.2 ч.2 ст. 36 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” непрацюючими членами сім'ї
вважаються діти, старші 18 років, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18
років. Вважає що відповідач безпідставно
не прийняв до уваги медичні довідки про її інвалідність, не надав їй ні усних
ні письмових роз'яснень щодо порядку
призначення пенсії та про надання необхідних документів і призначив їй пенсію у
значно нижчому розмірі, ніж передбачено ст. 37
Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб” в результаті чого вона недотримувала пенсію до 11
лютого 2008 року. Вважає, що вказаними незаконними діями відповідача їй завдано
моральної шкоди , яку вона оцінює в 500 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що про
необхідність надання висновку про час інвалідності вона дізналась з листа
головного управління Пенсійного фонду України від 21.08.2008 року та одразу на
протязі кількох днів зробила вказаний
висновок та надала до органів Пенсійного фонду. Якщо б працівники Пенсійного
фонду їй роз'яснення що необхідно надати вказаний висновок, вона б його одразу
надала. Вважає, що і без вказаного висновку у відповідача були достатні
підстави вважати, що вона стала інвалідом до 18 років, оскільки крім цього
надавала копії документів про свою інвалідність. Крім того пояснила, що з 11 лютого 2008 року
вона отримує пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” у розмірі не
нижчому розміру прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність,
визначеного законом.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Посилається на те, що
позивачка не мала права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно
до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб” станом на 04 жовтня 2006 року, оскільки на отой
час вона не надала довідку, що стала інвалідом до 18 років. Визнає, що
позивачці не було письмово повідомлено про надання додаткових документів та
визнає що працівник пенсійного фонду повинен надати всі необхідні роз'яснення
щодо призначення пенсії. Після надання вказаної довідки з 11 лютого 2008 року
позивачці призначена пенсія відповідно
до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб” яку і на даний час вона отримує. Посилається на роз'яснення МОЗ України №
16.02-19/111 від 12.02.2007 року (а.с. 36), згідно якого виписка з акта огляду
у МСЕК в якій зазначено причину інвалідності “Інвалід з дитинства” і яка
вперше видана особі після 18 років, наприклад,
у 30 річному віці, не підтверджує те, що особа була інвалідом до 18 років, а
вказує лише на те, що зазначена особа захворіла на дану хворобу до досягнення
нею 18-річного віку.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що позов
обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 2006 року позивачка подала
до управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі заяву на
перехід з виплати пенсії за віком на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника (а.с. 31). Працівником управління Пенсійного
фонду України в Краснопільському районі не було запропоновано позивачці надати
будь-які інші додаткові документи, в тому числі і медичні довідки, що
підтверджується копією її заяви про перерахунок пенсії (а.с. 31), оригінал заяви
знаходиться на 50-му аркуші пенсійної справи. Відповідачем їй була призначена
пенсія у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” у розмірі 50 відсотків
від пенсії за віком померлого годувальника, що визнається сторонами в судовому
засіданні. Позивачка не погодилася з нарахуванням пенсії та з письмовими та
усними заявами зверталася до органів пенсійного фонду та газети “Сільські
вісті” з приводу правильності нарахування їй пенсії та отримувала на це
письмові відповіді (а.с. 11 - 14). 11 лютого 2008 року позивачка знову подала
до управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі заяву про
переведення її на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника (а.с. 32) та надала
висновок про час настання інвалідності (а.с. 72), згідно якого вона могла бути
визнана інвалідом до 18 років. На підставі вказаної заяви відповідачем їй була
призначена пенсія у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України
“Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб” у розмірі не нижчому розміру прожиткового мінімуму для особи, яка
втратила працездатність, визначеного законом.
Зі змісту обох заяв вбачається, що вони ідентичні та в них відсутнє
посилання на той чи інший закон.

В судовому засіданні відповідач не наполягав на застосуванні строків
позовної давності та відповідне клопотання не надходило.

Посилання відповідача на те, що на момент звернення з заявою про
перерахунок пенсії 04.10.2006 року позивачка не надала підтверджуючих
документів того що вона стала інвалідом до 18 років, суд вважає необґрунтованим з наступних підстав. По-перше
в пенсійній справіОСОБА_1 на першому аркуші мається протокол № 109822 від
26.03.2001 року (а.с. 71), з якого вбачається, що позивачка стала інвалідом з
дитинства до 16 років. По-друге в матеріалах пенсійної справи на третьому
аркуші міститься виписка з трудової книжкиОСОБА_1, де зазначено, що позивачка з
1971 по 1973 рік перебувала на навчанні в Харківському обліково-економічному
технікумі інтернаті ім. Ф.Г. Ананченко Міністерства соціального забезпечення
УРСР та вказана обставина підтверджується копією диплому (а.с. 20). Факт
навчанняОСОБА_1 у вказаному навчальному закладі, де навчалися лише
діти-інваліди, давав підстави вважати працівникам пенсійного фонду, що
позивачка стала інвалідом до навчання у вказаному технікумі, тобто до 18 років.
По-третє у самому розпорядженні № 109822 від 05.10.2006 року (а.с. 66) про призначенні пенсії позивачці зазначено,
що вона є інвалідом з дитинства та в дужках зазначено що стала інвалідом у
дитинстві. По-четверте аркушем 11 пенсійної справи позивачки є витяг із акту
огляду у МСЕК № 010335 від 22.03.2001 року де зазначено, щоОСОБА_1 є інвалідом
3-ї групи з дитинства та зазначено, що це у неї повторний огляд, тобто до цього
також вона проходила вже медичний огляд та була визнана інвалідом. Таким чином
вказані документи давали працівникам пенсійного фонду достатні підстави
вважати, що позивачка була визнана інвалідом до досягнення 18 років і
відповідно були підстави призначити пенсію згідно з Законом України “Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб”.

Посилання позивача у запереченні проти позову на роз'яснення Міністерства
охорони здоров'я України від 12.02.2007 року (а.с. 36) суд також вважає
необґрунтованим, оскільки на момент звернення позивачки з заявою про
перерахунок пенсії 04.10.2006 року його ще не існувало.

Крім того сам факт призначення пенсії позивачу в зв'язку з втратою годувальника
на підставі Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” свідчить про те, що відповідач визнавав на момент призначення
пенсії 04.10.2006 року, що позивачка стала інвалідом до досягнення 18 років,
оскільки згідно п.2 ч.2 ст. 36 цього закону непрацездатними членами сім'ї
вважаються діти, які досягли 18 років, якщо вони стали інвалідами до досягнення
18 років.

На час розгляду справи у суді відповідач визнає, що позивачка стала
інвалідом до 18 років і це підтверджується копією посвідчення № 818710 від
11.04.2001 року (а.с. 22) та висновком про час настання інвалідності.

Згідно ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою
діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника.

Відповідно до п.а ч.4 ст. 30 Закону України “Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” непрацездатними
членами сім'ї вважаються діти старші 18 років, якщо вони стали інвалідами до
досягнення 18 років. Відповідно до ст. 37 вказаного закону пенсія в разі втрати
годувальника, яка призначається членам сім'ї військовослужбовців,
осіб, які мають право на пенсію за цим законом, не може бути нижче розміру
прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, визначеного
законом.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)
пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України
25.11.2005 року № 22-1 встановлено наступне.

Згідно п.5 вказаного Порядку днем звернення за пенсією вважається день
приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок
пенсії. У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні
документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які
документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії
робиться відповідний запис.

Згідно п.25 визнання особи інвалідом з дитинства засвідчується випискою з
акта огляду в МСЕК, медичним висновком охорони здоров'я, посвідченням
одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період
призначення допомоги.

Відповідно до п. 38 при прийманні документів орган, що призначає пенсію,
здійснює правову експертизу змісту і належного оформлення представлених
документів.

Пунктом 43 Порядку встановлено, що право особи на одержання пенсії
установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих
документів органом, що призначає пенсію.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем були порушені вище зазначені
вимоги, а саме не було надано письмових роз'яснень щодо надання додаткових
документів, неповно та не всебічно досліджені подані позивачем документи,
безпідставно не застосовані норми Закону
України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб”, що призвело до заниження розміру пенсії при нарахуванні її
позивачу.

Суд вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає
частковому задоволенню, оскільки позивачка зазнала душевних страждань в зв'язку
з протиправними діями відповідача з 04.10.2006 по 11.02.2008 року отримувала
пенсію у нижчому розмірі ніж передбачено законодавством.

З урахуванням обставин справи суд вважає, що позовна вимога про стягнення
моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач не довів, що
йому завдана моральна шкода в розмірі 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.3, ч.1 ст. 46 Конституції
України, ст.ст. 2, 7-11, 71, 162 КАС України, п.2 ч.2 ст. 36 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, ст.ст. 3, 29, 31, 37
Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб”, пунктами 5, 25, 38, 43 Порядку подання та оформлення
документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, суд,
-

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі
провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” в зв'язку з втратою
годувальника в розмірі не нижчому від прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність з 04 жовтня 2006 року.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі на
користь ОСОБА_1 200 (двісті) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження рішення суду на протязі 10 днів з дня проголошення рішення суду та
шляхом подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження рішення суду до Харківського апеляційного
адміністративного суду через Краснопільський районний суд. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після 10 днів, якщо не було подано
заяву про апеляційне оскарження або апеляційну скаргу, якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, то постанова суду набирає сили після 20 днів, якщо
не було подано апеляційну скаргу.

Суддя підпис Янголь Є.В.

Копія, з оригіналом згідно, постанова законної сили не набрала.

Суддя
Янголь Є.В.

Повний текст постанови буде виготовлено 27 липня 2008 року.