Справа № 22-а-13066/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

інстанції - Стахова Н.В.
Суддя-доповідач -
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

27
листопада 2008 року м.
Донецьк

справа
№ 22-а-13066/08

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого
судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Колеснік Г.А., Ястребової Л.В.

при
секретарі

Агейченковій
К.О.

розглянувши
у відкритому апеляційну скаргу

судовому
засіданні
Управління праці і
соціального захисту населення Лисичанської міської ради

на
постанову

Лисичанського
міського суду Луганської області

від

26
вересня 2008 року

у
адміністративній справі

№
2-а-45/08

за
позовом

ОСОБА_1

до третя особа

Управління
праці і соціального захисту населення Лисичанської міської ради Головне
Управління Державного казначейства України в Луганській області

про

стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення та щорічної грошової допомоги до 5 - го
травня,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2008
позивач звернувся до суду з позовом, до відповідачів, в якому просив
визнати дії УПСЗН
Лисичанської міської ради
щодо відмови у виплаті йому належної суми щорічної разової грошової допомоги до
5 травня, як інваліду війти за 2008 рік неправомірними та стягнути з
відповідача щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни 2
групи у розмірах, що визначені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» за 2008 роки, а саме 2967 гривень.

В
обґрунтування позову позивач зазначає, що він є інвалідом війни 2 групи та у
відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» має право на щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Постановою Лисичанського міського суду
Луганської області
від 26 вересня 2008 року позов було
задоволено.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом війни 2 групи та
відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" має право на отримання разової грошової допомоги
до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

З урахуванням
фактично отриманих позивачем сум, суд першої інстанції визнав дії УПСЗН Лисичанської міської ради, що полягають у
неповній виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2008 рік
неправомірними та стягнув з УПСЗН
Лисичанської міської ради недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2008 рік у розмірі 3448 грн.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, управління зазначило, що виплати були здійсненні
правомірно, виходячи із розміру визначеному Законом України про Державний
бюджет України на 2008 рік.

Особи, які беруть
участь у справі до апеляційного суду за викликом не прибули.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а
судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є інвалідом війни 2
групи, у зв'язку з чим та відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на
отримання одноразової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися
до 5 травня) в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Відповідно
до ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в редакції Закону Про
внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 23.12.2004р. № 2291-IV, мінімальний розмір
пенсії за віком
встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно
ст. 2 ч.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999
року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення
розмірів мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії
за віком.

Таким чином відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-XIV,
мінімальна
пенсія за віком станом на 01.04.2008 року встановлена в розмірі 481 грн.

Фактично
позивач отримав від Управління праці грошову допомогу до п'ятого травня у 2008
році в розмірі 400 грн. При цьому відповідач керувався Постановою КМУ від
12.03.2008 року № 183 у відповідності до положенням пункту 20 розділу ІІ
«Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України “Про
Державний бюджет України на 2008 рік”.

Однак,
положення п.п. «б» п.п. 2 пункту 20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону України “Про Державний бюджет України на
2008 рік”, згідно якого розмір допомоги до 5 травня визначається Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України" визнані неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від № 10-рп від 22.05.2008 р.

Відповідно до ст. 3 Конституції
України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції
України передбачено, що «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть
бути скасовані при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Враховуючи,
що позивачу сплачена грошова допомога у розмірі меншому, ніж передбачено
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку
щодо визнання управління праці неправомірними та стягнув з останнього на користь позивача 3448 грн. недоплаченої суми щорічної грошової допомоги до 5
травня за 2008 рік.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції і підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування
постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167,
195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління праці і соціального
захисту населення Лисичанської міської ради на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 26 вересня 2008 року у справі № 2-а-45/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального
захисту населення Лисичанської міської ради « про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення та щорічної грошової допомоги до 5 - го
травня»
- залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: