Справа № 2а-10277/08
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2008-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2008 р. м.
Харків

Харківський окружний адміністративний суд у
складі:

Головуючого судді - Бартош Н.С.,

при секретарі - Зблоцькій Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій неправомірними
та стягнення коштів, про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1. звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд: визнати
дії відповідача неправомірними та стягнути недоплачену щомісячну соціальну
допомогу за період з січня 2006 року по 01 вересня 2008 року у сумі 4021,70
грн. з нарахуванням компенсації витрат частини доходів та заподіяну моральну
шкоду в розмірі 1000 грн., а всього 5021,70 грн.; зобов'язати відповідача
нараховувати щомісячну соціальну державну допомогу відповідно до Закону України
„Про соціальний захист дітей війни” при нарахуванні пенсії; визнати не
порушеним строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та
інтересів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач
посилався на те, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та
відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з січня
2006 р. по вересень 2008 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі
30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідач всупереч
Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 р., яким
були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо зупинення ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», не здійснив нарахування та виплату
відповідного підвищення до пенсії.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи
повідомлявся повістками
з поштовими повідомленнями. У відповідності до ст. 35 КАС України відповідач є належно повідомлений про
дату, час та місце судового засідання. Відповідач відзив на позов не надав, правом участі в судовому засіданні не
скористався. Таким чином, суд вважає, що відповідач є належно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, його
відсутність в судовому засідання не перешкоджає розгляду справи, слід
розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був
повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд
справи без його участі.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

Позивач має статус «Дитини війни», що також підтверджується пенсійним
посвідченням, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Враховуючи зазначений
статус позивача, він відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із
встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд
приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,
дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від 20.12.2005 р. дію
ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет
на 2006 рік” від 19.01.2006 р., який набрав чинності 15.03.2006 р., до статті
110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік” було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” у 2006 році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від 20.12.2005 р. та „Про
внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від
19.01.2006 р. неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 р..

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідачів не було
підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену
ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, оскільки до
15.03.2006 р. дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи
перевагу Законам України” Про Державний бюджет на 2006 рік” від 20.12.2005 р.
та „Про внесення змін до Закону України” Про Державний бюджет на 2006 рік” від
19.01.2006 р., суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу
законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює
пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд
України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 р. №4-зп (справа
про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з
прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично
скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше”.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не
знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються
виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 р.
діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати
позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 р. дія ст. 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а з
15.03.2006 р. здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в
залежність від виконання у другому півріччі 2006 р. Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних
вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх
частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 12
ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону,
було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р.
за №6-рп2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2
ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46,
ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього
Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне
значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення
рішення Конституційним Судом України Головне управління Пенсійного фонду
України в Харківській області повинно було нараховувати та сплачувати позивачу
доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” з 09.07.2007 р., оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про
Державний бюджет України”, ця норма втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 р. мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р.
за № 10-рп2008 р., у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65
розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України” і 101 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4,
6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (справа щодо
предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення п.п. 41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України”.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне
значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення
Конституційного Суді України від 22.05.2008 р. та приписів ч. 2 ст. 152
Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 р. Головне управління
Пенсійного фонду України в Харківській області повинно було нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” в редакції, яка діяла до 01.01.2008 р., оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України”, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже,
відповідач з 22.05.2008 р. мав діяти у відповідності з приписами діючої норми
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком.

Між тим, до 22.05.2008 р., тобто до ухвалення зазначеного рішення
Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати,
передбачені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” в редакції
від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41
розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України”, діяв на підставі та у відповідності з
діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 р. по
21.05.2008 р. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті
64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. ч. 3 та 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює
спірні правовідносини.

За чинним законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

Суд вважає, що мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної
гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати
до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до
Положення „Про Пенсійний фонд України” і здійснює свої повноваження на підставі
п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” рішення про призначення та перерахунок пенсій
приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” покладено на Головне управління Пенсійного фонду
України в Харківській області.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з
відповідача моральної шкоди у сумі 1000 грн. позивач обґрунтовує її тим, що
відмова відповідача у виплаті належних виплат стала підставою для втрати
нормальних життєвих зв'язків, моральних страждань, занепокоєння за свою долю у
зв'язку з відсутністю достатніх засобів для існування, приниження честі і
гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги
про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншими порушеннями прав, свобод та
інтересів суб'єктів публічно - правових відносин, розглядаються адміністративним
судом, якщо вони заявлені в
одному провадженні з вимогою вирішити публічно - правовий спір.

Статтею 56
Конституції України гарантовано право на
відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування
матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 03
1995 року № 4 « Про судову практику в
справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» відповідно до
загальних підстав цивільно - правової
відповідальності обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Отже, з доказів по справі не вбачається, що внаслідок дій відповідача
позивачу заподіяно моральну шкоду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд
виходить з того, що вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного
фонду України в Харківській області доплати до пенсії у визначеній позивачем
грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому
нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та
нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Між тим, виходячи зі змісту позову та для
повного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд
вважає необхідним, на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України, вийти за межі позовних
вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного
фонду України в Харківській області, по не виконанню з 09.07.2007 р. приписів
ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка призвела до
порушення прав позивача на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії.

Судові витрати по справі підлягають розподілу
у відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС України.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186
Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1до Головного
управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій
неправомірними та стягнення коштів, про зобов'язання вчинити дії - задовольнити
частково.

Визнати протиправною
бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській
області.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного
фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування” та
провести відповідні виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та за 2008 рік з 22.05.2008 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1витрати зі сплати
судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп..

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський
окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 24.11.2008
р..

Суддя Н.С.
Бартош