Справа № 22-а-11546/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2008 року Справа
№ 22-а-11546/08

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.,

суддів: Ханової Р.Ф.,

Старосуда
М.І.,

при секретареві Кірсановій М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1.,

розглянула апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в Калінінському районі м.Донецька на постанову
Донецького окружного адміністративного суду
від 20 серпня 2008 р. у справі №
2-а-15076/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька про визнання дій протиправними, зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії та виплату її недоотриманих сум, і

В С Т А Н О В И Л
А :

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2008 року позовні
вимоги ОСОБА_1. до Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі
м. Донецька (далі - УПФУ) про визнання дій відповідача неправомірними,
зобов'язання зробити перерахунок пенсії та
виплати недоотриманих сум задоволені частково: визнані неправомірними дії УПФУ
щодо відмови в перерахунку пенсії у відповідності до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та
відповідача зобов'язано перерахувати та виплатити позивачеві пенсію в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком з 01.07.2008 року. В задоволені решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі
відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою у
задоволенні вимог позивача відмовити.

Позивач при
апеляційному перегляді справи вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та
такою, що задоволенню не підлягає, просив судове рішення першої інстанції
залишити без змін.

Представник
відповідача в судове засідання не прибув - про час, дату та місце апеляційного
перегляду справи сповіщений належним чином, в апеляційній скарзі просила
провести апеляційний перегляд справи у її відсутність.

Колегія суддів,
заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, обговорила
доводи апеляційної скарги, і встановила наступне.

Судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що позивач віднесений до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 6), є інвалідом 2 групи, причина інвалідності
пов'язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що
не оспорюється відповідачем та підтверджується довідкою МСЕК (а.с. 7).

02 липня 2008 р.
позивач звернувся до відповідача з заявою (а.с. 18) про перерахунок пенсії у
відповідності до вимог Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, листом від 12.07.2008 р. (а.с.15) позивачеві
відмовлено у перерахунку пенсії за відсутністю правових підстав.

Відповідно до
частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової
або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з
незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Основні положення
щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення
єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

22 травня 2008
року рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 були визнані
неконституційними положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України», якими з 01 січня 2008 року були внесені зміни зокрема до ст. ст. 50,
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, тобто судом першої інстанції правильно
застосовані норми Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції, яка була чинною до внесення
змін Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення
змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду
України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених Законів, що визнані неконституційними та є обов'язковими до виконання на території
України.

Положеннями статті
14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивача віднесено до 1
категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до
частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1,
які є інвалідами IIІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною
четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин
колегія суддів вважає вірним та таким, що відповідає Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право
на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого
права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це
право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції
України).

Відповідно до
частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з
положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

Отже, за
конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними
актами, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що при визначенні розміру
пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина
четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова
Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

Зі статей 50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення
розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним
законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на
викладене колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо не
взяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до
частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної
норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є
встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок
здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до
частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки
позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 58 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України ” від 28 грудня 2007 року № 107-6, що набрав
чинності з 1 січня 2008 року („Урядовий кур'єр” від 31 грудня 2007 року № 247),
був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність
з 1 січня 2008 року -470 гривень, з 1 квітня 2008 року - 481 грн., з 1 липня
2008 року - 482 грн., з 01 жовтня 2008 року - 498 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ч.4 ст. 45
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при
визначенні дати здійснення перерахунку
пенсії.

При апеляційному
розгляді справи і постановленні судового рішення у даній справі колегія суддів
виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і
свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає висновки суду першої
інстанції щодо необхідності застосування норм спеціального закону у межах
спірних відносин законними та обґрунтованими, постанова суду першої інстанції
ухвалена з додержанням норм матеріального процесуального права, зміні або скасуванню не підлягає, апеляційну скаргу необхідно залишити без
змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України в Калінінському районі м.Донецька залишити
без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду
від 20 серпня 2008 р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі
м. Донецька про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії та виплату її недоотриманих сум залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: