Справа № 22-а-15064/08
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2008-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада
2008 року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача
- Богаченка С.І.,

суддів: Попка
Я.С., Яворського І.О.,

при секретарі
судового засідання - Петлеваній Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова

на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19.09.2008
р. у справі № 2а-1666/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському
районі м.Львова

про стягнення соціальної грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И
Л А :

ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.Львова про стягнення соціальної грошової
допомоги з 2006 по квітень 2008 року.

В обгрунтування
позовних вимог позивач вказувала, що має статус дитини війни і, відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має право на
щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Постановою
Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2008 року позов задоволено частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова здійснити
ОСОБА_1 нарахування і виплату підвищення
до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з серпня 2007
р. по 01.05.2008 р., стягнувши з управління Пенсіного фонду України в
Шевченківському районі м.Львова на користь ОСОБА_1 994,51 грн.

Не погодившись
із постановою суду, її оскаржило управління Пенсійного фонду України у
Шевченкіському районі м.Львова, яке посилаючись на порушення норм
матеріального, що призвело до неправильного вирішення справи, просить у поданій
апеляційній скарзі постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує відсутністю нормативного регулювання порядку
виконання вимог ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” щодо
підвищення розміру пенсій дітей війни.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга в межах заявлених вимог підлягає до
часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що
позивач належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні
гарантії дітям війни, а тому має право на встановлене ст.6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” підвищення до пенсії.

Суд посилався на
рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 відповідно до яких
визнано неконституційними окремі положення Закону України про Державний бюджет
України на 2007 та на 2008 роки. Брав до
уваги те, що в 2006 році Конституційний суд не розглядав питання відповідності
Конституції України «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Проте, висновки
суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині
задоволення вимог з серпня 2007 р. по 01.05.2008 р. на думку колегії
суддів, є помилковими.

Безспірно
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни”, у редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин та вирішення даного публічно-правового спору
судом, мав право на отримання підвищення виплачуваної йому Управлінням
Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова пенсії за віком.

Рішеннями
Конституційного Суду України від 09.07.2007р. № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнано окремі
положення Законів України про Державний бюджет на 2007, 2008 роки, якими
було зупинено дію ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» такими, що не відповідають Конституції
України. Таким чином, враховуючи норми ч. 2 ст. 152 Конституції України,
відповідно до якої закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
судом України рішення про їх неконституційність, рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2007р. № 6-рп/2007 та від
22.05.2008 р. № 10-рп/2008 р. зворотної дії в часі не мають, і на період
до 09.07.2007 р. та відповідно до 22.05.2008 р. не поширюються.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних
вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною відмови відповідача у підвищенні розміру
її пенсії, як дитини війни, та задоволення таких вимог в частині зобов'язання
нарахування та виплати надбавки до пенсії як дитині війни з серпня 2007 р. до
31.12.2007 р. включно.

Оскільки функції
з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд
України через відповідні управління то відповідний обов'язок слід покласти на
Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова.

Достатніх
правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” розмірі
колегія суддів не вбачає.

Посилання
апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України
“Про соціальний захист дітей війни” доплат до пенсії як на причину невиконання
покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

Доводи апелянта
в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків
суду не спростовують.

Відповідно до
ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судом апеляційної інстанції постанови або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Таким чином,
оскільки постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова -
скасуванню з ухваленням нового рішення.

З огляду на
викладене, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.
195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова задовольнити
частково.

Постанову
Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2008 року у справі № 2а-1666/08 скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги задоволити частково.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавки до пенсії як дитині війни, починаючи з
серпня 2007 р. по 31.12.2007 р. включно відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

В задоволенні
решти позовних вимог відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення. Постанова може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили, а в разі складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу адміністративного судочинства України -
з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач
С.І. Богаченко

Судді
Я.С. Попко

І.О. Яворський