Справа № 2а-84/07
Суддя: Перегінець Л.В.
Дата ухвалення: 2007-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-84/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської
області

в складі: головуючої - судді Перегінець
Л.В.

суддів Шалаути
Г.І., Томин О.О.

секретаря Козюпи
З.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Івано-Франківську справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Президента України (Секретаріату Президента
України), Уповноваженого Верховної Ради
України (Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України) з прав людини та
Державного казначейства України на неправомірні дії, бездіяльність , зобов"язання здійснити
особистий прийом та стягнення моральної шкоди,
суд, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Президента України
(Секретаріату Президента України),
Уповноваженого Верховної Ради України (Секретаріату Уповноваженого
Верховної Ради України) з прав людини та Державного казначейства України на
неправомірні дії, бездіяльність щодо
неналежного розгляду звернень та скарг,
зобов'язання здійснити особистий прийом та стягнення моральної шкоди в
сумі 400000грн. згідно із заявами від 14.04.06р., 19.12.06р. та від 17.05.07р. про уточнення та
збільшення позовних вимог.

Позов мотивований тим,
що відповідачі щодо нього допустили неправомірну бездіяльність, яка порушує його конституційні права та
спричинила моральну шкоду. Зокрема,
позивач неодноразово звертався зі скаргами та повідомленням від
12.01.06р. та 27.01.06р. до Президента України щодо вжиття заходів впливу на
Верховний суд України для забезпечення розгляду його справи в касаційній
інстанції в межах передбаченого місячного строку та на бездіяльність Державної
виконавчої служби у Голосіївському районі міста Києва щодо здійснення
виконавчого провадження за судовими рішеннями про поновлення на роботу. Проте
Секретаріатом Президента на його заяви надіслано відписки без будь-якого
вивчення та реагування, а самі звернення
направлено тим, чиї дії він оскаржував.
Неправомірно відмовлено йому і в особистому прийомі Президентом України. За
змістом ст. 23 ЗУ „ Про звернення громадян" він має право на такий
прийом, тоді як працівники Секретаріату
такого не забезпечили, а прийом
працівниками цієї структури не дав жодного результату.

Аналогічно він звертався зі скаргами щодо бездіяльності
Верховного суду України та Державної виконавчої служби у Голосіївському районі
міста Києва до Уповноваженого Верховної Ради України (Секретаріату
Уповноваженого Верховної Ради України) з прав людини. Проте і в цьому разі його
скарги направлено Верховному суду та ДВС без з'ясування суті та застосування
наданих законом повноважень щодо впливу на ці структури. Останній не звернув
уваги на вимогу про особистий прийом,
взагалі не зазначивши про порядок такого.

Просить визнати таку бездіяльність неправомірною та
зобов'язати відповідачів забезпечити особистий прийом. Також просить стягнути з відповідачів
спричинену бездіяльністю моральну шкоду в сумі 400000 грн., оскільки він поніс моральні страждання та
нервові потрясіння, так як протягом
тривалого часу не виконуються

рішення судів щодо його поновлення та стягнення коштів при повному
нереагуванні відповідачів, які
зобов'язані вживати заходів на захист прав та інтересів громадян.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав
повністю, просить суд позов задоволити, з підстав викладених в заяві.

Відповідачі - представник Секретаріату Президента України
та Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в судове засідання не
з'явилися, хоча були повідомлені судом
про час та місце розгляду справи належно. Попередньо направили суду письмові
заперечення, в яких позов не визнали.

Представник Державного казначейства України ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги заперечив,
суду пояснив, що Державне
казначейство є розпорядником бюджетних коштів,
не перебувало з позивачем в жодних стосунках, не вчиняло щодо нього будь-яких дій та не
спричиняло шкоди, тому підстави для
стягнення моральної шкоди відсутні.

Враховуючи вимоги
ст. 128 КАС України, подані
відповідачами заперечення суд вирішив слухати справу на основі поданих
доказів, без участі відповідачів -
Президента України(Секретаріату Президента України), Уповноваженого Верховної Ради України
(Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України) з прав людини.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши таким чином фактичні її
обставини, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено,
що позивач 12.01.06р. звертався до Президента України (Секретаріату
Президента України) та Уповноваженого Верховної Ради України (Секретаріату) з
прав людини зі скаргами, а 27.01.06р. з
телеграфними повідомленнями щодо зволікання з боку Верховного суду України з
розглядом справи № 6-1155 кс 05 та невиконання Державною виконавчою службою у
Голосіївському районі м. Києва виконавчих листів з поновлення позивача на
роботі та оплати вимушеного прогулу.

На дані звернення Секретаріатом Президента та
Уповноваженим Верховної Ради України було надано відповіді 23.01.06р. за
22/009039-09, НОМЕР_1 відповідно та
01.02.06р. за № 22/014104-09 та НОМЕР_2 відповідно.

В своїх скаргах позивач звертався до відповідачів
Президента України (Секретаріату Президента України), ) та Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини (Секретаріату Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини) про вжиття заходів впливу щодо бездіяльності
Верховного суду України та Державної виконавчої служби - здійснення касаційного
провадження та забезпечення виконання рішень судів про поновлення на роботі.

У всіх випадках,
що не заперечував позивач в ході розгляду справи, на його звернення було надано письмові
відповіді.

Тобто відповідачі в межах наданих законом повноважень та
в порядку передбаченому ЗУ
„ Про звернення громадян" розглянули звернення
позивача та письмово повідомили його про результати розгляду. При цьому, суд знаходить обгрунтованими дії відповідачів
щодо направлення звернень за належністю,
з огляду на неможливість,
враховуючи конституційні повноваження відповідачів, впливу та втручання в роботу Верховного суду
України та структури виконавчої служби в спосіб, який вимагав позивач. Тому в цій частині
позову слід відмовити.

Також суд знаходить необгрунтованими твердження позивача
щодо неправомірності дій відповідача - Президента України(Секретаріату Президента)
щодо порушення його права на особистий прийом з таких підстав:

Згідно ст. ст. 22, 23 ЗУ „Про звернення громадян" керівники та інші посадові особи органів державної
влади, місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно
від форм власності, об'єднань громадян
зобов'язані проводити особистий прийом громадян.

Вищі посадові особи держави - Президент України, Голова Верховної Ради України, Прем'єр-міністр України - здійснюють прийом у
встановленому ними порядку.

Указом Президента України від 14 жовтня 2005 року № 144
«Про створення Секретаріату Президента України» створено Секретаріат Президента
України як допоміжний орган щодо забезпечення здійснення Президентом України
його повноважень.

Підпунктом 19 пункту 4 Положення про Секретаріат
Президента України, затвердженого Указом
Президента України від 4 листопада 2005 року № 1548 «Питання Секретаріату
Президента України» визначено повноваження Секретаріату організовувати розгляд
звернень громадян, які звертаються до
Президента України.

Про порядок і час здійснення прийому позивача було
повідомлено письмово, що він не
заперечував в судовому засіданні, тому з
цих підстав вимоги до Президента України слід визнати необгрунтованими.

Що ж до вимоги про забезпечення права на особистий прийом
другим відповідачем - Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини
(Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини), то в частині зобов"язання його
забезпечити, така підлягає до
задоволення.

Зокрема, не
зважаючи на прохання позивача в його скаргах,
( від 12.01.06р.) про здійснення особистого прийому даним
відповідачем, в цій частині його
звернення не було розглянуто і не було повідомлено про порядок його здійснення
, чим порушено право позивача, яке підлягає відновленню.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди
слід відмовити з таких причин:

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому,
доведенню підлягають: обставини спричинення шкоди, якими саме неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю спричинена ця шкода
майну, чи майновим правам особи, вина особи та причинний зв"язок між
такими діями і завданою шкодою.

Проте зі змісту пояснень позивача та позовних матеріалів
не вбачається доказів , які вказують на
сам факт спричинення моральної шкоди та вину відповідачів у її спричиненні, в спосіб зазначений в позові, та доказів,
що підтверджують наявність причинного зв"язку між діями
відповідачів щодо розгляду звернень та спричиненням душевних страждань, погіршенням стану здоров"я позивача.

Не зважаючи на встановлення судом обставини щодо
часткового порушення прав позивача при розгляді його звернення в частині
здійснення особистого прийому Уповноваженим з прав людини, позивачем не доведено факт спричинення
моральної шкоди в силу такої бездіяльності. А саме не представлено доказів, які підтверджують факт її настання та
причинний зв"язок виникнення та допущеної бездіяльності. Тому вимога про
стягнення з відповідачів 400000 грн. моральної шкоди до задоволення не
підлягає.

Враховуючи вищенаведене,
на підставі ст. ст. 102, 126 Конституції України , ст.
ст. 2, 3, 13-16 ЗУ
„ Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав
людини", ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 7, 22, 23 Закону України „Про звернення
громадян" керуючись, ст. ст. 11, 71, 104, 159, 160, 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до
Президента України (Секретаріату Президента України), Уповноваженого Верховної Ради України
(Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України) з прав людини та
Державного казначейства України на неправомірні дії, бездіяльність, зобов"язання здійснити

особистий прийом та стягнення моральної шкоди в сумі 400000 грн. задоволити
частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Уповноваженого
Верховної Ради України (Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України) з
прав людини щодо реагування на звернення позивача від 12.01.06р. в частині
вирішення питання про особистий прийом чи повідомлення про порядок його
здійснення та зобов'язати відповідача Уповноваженого Верховної Ради України
(Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України) з прав людини розглянути
звернення позивача від 12.01.06р. щодо запису на особистий прийом.

В решті вимог позову
відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через
суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня
складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.