Справа № 22-а-7955/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у I інстанції: Король Ю.А. Справа № 22-а-7955/08
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської
області ряд. стат. звіту
№ 28
№ 2-а-576/07
Суддя-доповідач: Онишкевич Т.В.
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї
К.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
територіальної державної інспекції праці у Закарпатській області на
постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 липня
2007 року у справі № 2-а-576/07 за позовом ОСОБА_1 до територіальної державної
інспекції праці у Закарпатській області
про скасування акту перевірки та припису, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив
скасувати акт перевірки територіальної державної інспекції праці у
Закарпатській області (далі - ТДІП у
Закарпатській області) № 07-14-16/101 та її припис від 12.02.2007 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03
липня 2007 року позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ТДІП у Закарпатській області
просить зазначену постанову скасувати та прийняти нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1имоги за апеляційною скаргою обґрунтовує
тим, що позивач ОСОБА_1. уже звертався з таким позовом у якості представника
ВАТ “Рахівхліб” до господарського суду і рішенням Львівського апеляційного
господарського суду від 11.12.2006 року по справі № 5/218-А у задоволенні його
вимог було відмовлено.

Оспорювані ним у позовній заяві акт перевірки ТДІП у Закарпатській області
№ 07-14-16/101 та припис від 12.02.2007 року не стосуються його, як фізичної
особи, оскільки складені за результатами перевірки ВАТ “Рахівхліб”,
ліквідатором якого позивача було призначено постановою господарського суду
Закарпатської області від 20.10.2005 року.

Одночасно апелянт звертає увагу апеляційного суду на невірне, на його
думку, тлумачення судом першої інстанції положень Законів України “Про оплату
праці” та “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом”,
оскільки у даному випадку йде мова не про заборгованість із заробітної плати,
що зареєстрована у реєстрі кредиторських вимог, а про поточну заробітну плату,
яка повинна виплачуватися посадовим особам за роботу по ліквідації банкрута і
на яку відповідно до вимог ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання банкрутом” мораторій на виплату не поширюється.

Позивач ОСОБА_1. подав апеляційному суду письмові заперечення на апеляційну
скаргу, у яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Свою позицію
обґрунтовує тим, що апеляційна скарга не відповідає вимогам КАС України. Крім
того, вважає безпідставними покликання апелянта на те, що оспорювані ним акт
перевірки ТДІП у Закарпатській області № 07-14-16/101 та припис від 12.02.2007
року не стосуються його, як фізичної особи, з огляду на визначення ліквідатора,
даного у ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом”. Одночасно вважає, що відсутня його протиправна винна
поведінка щодо непроведення виплати заробітної плати.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик
апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до
ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що
подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того,
що ВАТ “Рахівхліб” є банкрутом, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру. Позивач
ОСОБА_1. не є працівником вказаного підприємства, Кредитори забороняють
ліквідатору проводити реалізацію активів підприємства. По відношенню до
заборгованості перед працівниками по заробітній платі та інших виплатах не діє
Закон України “Про оплату праці”, а діє спеціальний закон “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не
відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Як незаперечно встановлено у ході судового розгляду, позивач ОСОБА_1.
постановою господарського суду Закарпатської області від 20.10.2005 року у
справі № 16/3 призначений ліквідатором ВАТ “Рахівхліб”, визнаного тим же
рішенням суду банкрутом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” з дня прийняття
господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута
щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було
зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з
банкрутством підприємства.

Положеннями ст.
25 цього ж Закону передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює,
крім іншого, такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає
заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та
розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління)
банкрута; очолює ліквідаційну комісію.

З дня призначення
ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної
особи - банкрута.

З огляду на
викладене колегія суддів погоджується з покликаннями апелянта на те, що
оскаржувані позивачем ОСОБА_1. акт перевірки ТДІП у Закарпатській області №
07-14-16/101 та припис від 12.02.2007 року не стосуються його, як фізичної
особи, оскільки були складені за наслідками перевірки ВАТ “Рахівхліб” та
стосувалися ОСОБА_1, як ліквідатора, а отже керівника юридичної особи -
банкрута.

Відповідно до
приписів ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями п. 8
ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що позивачем є особа, на захист прав,
свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного
суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого
подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно із
приписами ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними
суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на
викладене колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовних
вимог позивача ОСОБА_1 щодо скасування акту перевірки ТДІП у Закарпатській
області № 07-14-16/101 та припису від 12.02.2007 року.

Відтак, на переконання колегії суддів, при вирішенні даного
публічного-правового спору суд першої інстанції допустив невідповідність своїх
висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню,
а оскаржувана постанова суду - скасуванню з прийняттям нової про відмову у
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202
п.3, 4, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області
від 03 липня 2007 року у справі № 2-а-576/07 за позовом ОСОБА_1 до
територіальної державної інспекції праці у Закарпатській області про скасування акту перевірки та припису та
прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій