Справа № 22-а-9097/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Чалий І.С. Справа № 22-а-9097/08
окружний адміністративний суд ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича Т.В.,

суддів - Улицького В.З., Багрій В.М.,

при секретарі судового засідання - Неміш О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від
28 березня 2008 року у справі № 2-а-1171/08 за позовом ОСОБА_2 до управління
праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської
ради, Міністерства фінансів, Державного казначейства України, Міністерства
праці та соціальної політики України про
стягнення щорічної грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним
позовом, у якому просила стягнути з відповідача управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - УПСЗН
Рівненського міськвиконкому) недоплачену їй, як учаснику війни, щорічну разову
допомогу до 5 травня, передбачену ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, за 2004-2007 роки у сумі 3401,64 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду
від 28 березня 2008 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржено
представником позивачки ОСОБА_1, яка у поданій апеляційній скарзі просить
зазначену постанову скасувати і ухвалити нову по суті позовних вимог. У
обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої
інстанції про те, що отримання позивачкою
у період 2004-2007 років спірної грошової допомоги у розмірах,
визначених відповідними законами про Державний бюджет України не порушує її
конституційні права, а також про те, що вона не має права на отримання такої
допомоги у розмірі, визначеному Законом України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” є безпідставними. При цьому покликається на
положення ст.ст. 22, 95, 152 Конституції України, а також рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004 року та 09.07.2007 року.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що
подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідачами у належному розмірі та відповідно до
вимог законів України про Державний бюджет України на 2004-2007 роки проведено
виплату ОСОБА_2 спірної грошової допомоги, як учаснику війни. Відповідачі не
мають повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка
виплачується до 5 травня, а тому їх дії щодо виплати позивачу спірної грошової
допомоги є правомірними. Крім того, позивачкою пропущено річний строк звернення
до адміністративного суду стосовно вимог за 2004-2006 роки, що є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи, виходячи з таких міркувань.

Безспірно встановлено, що позивачка є учасником війни,
якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якими було обмежено розмір
щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За чинним законодавством України розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою
статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до
переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги при вирішенні даного
спору, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою
конституційної гарантії та права на отримання щорічної допомоги до 5 травня,
виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 14
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивачки у частині виплати спірної щорічної
грошової допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія
суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового
мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої у 2007 році щорічної грошової
допомоги до 5 травня в розмірі 55 грн., сума заборгованості перед позивачкою
становить 1175, 18 грн. (410,06 х 3 - 55) та підлягає виплаті у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів приходить до переконання, що
виходячи з вимог ст. 171 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” обов'язок з виплати позивачці заборгованої
щорічної допомоги за 2007 рік слід покласти на відповідне управління праці та
соціального захисту населення.

Покликання відповідачів на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією суддів не
приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у справі “Кечко проти України”).

Вимоги позивачки про стягнення на її користь спірної
заборгованості за 2004 рік заявлені з пропущенням строку звернення до суду, що,
враховуючи наполягання на застосуванні такого строку відповідачем Міністерством
фінансів України, є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України.

Достатніх
об'єктивних причин, які б позбавляли можливості звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав до суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року
Конституційним Судом України рішення за № 20-рп, яким визнавалися
неконституційними положення ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2004 рік”, позивачкою не наведено.

Крім
того, згідно із ч. 4 ст. 171 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки
на час прийняття Конституційним Судом України рішення № 20-рп від 01 грудня
2004 року закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової
допомоги, колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення
вимог позивачки у частині проведення таких виплат за 2004 рік.

Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь
аналогічних виплат за 2005-2006 роки, то на думку колегії суддів, оскільки
відповідні положення законів України про Державний бюджет на 2005 та 2006 роки,
які визначали розміри разової грошової допомоги до 5 травня, не були визнані у
встановленому порядку неконституційними, а отже не втратили своєї чинності та
підлягали застосуванню, то підстав для задоволення таких позовних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду
від 28 березня 2008 року у справі № 2-а-1171/08 скасувати і прийняти нову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Рівненської міської ради провести нарахування та
виплату недоплаченої ОСОБА_2 у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до
5 травня у розмірі 1175,18 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій