Справа № 2”а”-635/07
Суддя: Авалян Н.М.
Дата ухвалення: 2007-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2"а"- 635
ПОСТАНОВА

ім'ям України

23 липня
2007 року місцевий суд
Ленінського району міста Луганська в складі:

головуючого - судді Авалян Н.М. при секретарі
- Холодовій О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луганську справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Морської сільської ради Автономної
Республіки Крим про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
26.03.2007 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в обгрунтування якого вказав, що 21.11.2006 року він направив заяву для
розгляду на сесії Морської сільської ради міста Судака Автономної Республіки
Крим питання про надання йому у власність із земель сільської ради відповідно
до ст.
40 Земельного кодексу України земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських побудов та споруд.

На своє
звернення позивач отримав письмову відповідь,
в якій йому було повідомлено, що
для отримання земельної ділянки необхідно прожити на території Морської сільської
ради не меньш 5 років. В обгрунтування відповідач послався на Положення про
порядок організації розподілення та надання земельних ділянок для
індивідуального житлового будівництва,
яке було прийнято на 30-й сесії 4-го скликаня Морської сільської ради №
342 від 06.09.2005 року.

Позивач
вважає таку відмову відповідача незаконною,
посилаючись на те, що відповідно
до ст.
24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і
свободи та є рівними перед законом. Не
може бути привілеїв або обмежень за ознакамами раси, кольору шкіри, політичних,
релігійних та інших переконань,
статі, етнічного та соціального
походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Відповідно
до ст.
33 Конституції України кожному,
хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно покидати територію України.

Ця норма
закріплена в ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав
людини, зокрема: "Кожний, хто на законних підставах знаходиться на
території будь - якої держави, має в
межах цієї території право на вільний вибір місця проживання.

ст. 13
Загальної Декларації прав людини встановлює право кожної людини вільно
пересуватися та вибирати собі місце проживання в межах кожної держави.

Відповідно
до ст.
77 Закону України "Про мсцеве самоврядування в Україні" спори
про поновлення порушених прав юридичних чи фізичних осіб, як виникають внаслідок рішень, дій чи безділяльності органів місцевого
самоврядування вирішуються в судовому порядку.

Тому
позивач просить суд зобов'язати відповідача виділити йому земельну ділянку на
території Морської сільської ради відповідно до його заяви про надання
земельної ділянки від 21.11.2006 року.

В
судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила
суд їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення. Крім того, додатково пояснила, що

відповідач, отримавши заяву, тривалий час не надавав відповіді на
заяву, в зв*язку з чим позивач був
вимушений неодноразово звертатися до відповідача для того, щоб з*ясувати, яке рішення прийняте за його заявою, після чого тільки в березні 2007 року він
поштою отримав відповідь

Представник
відповідача, який був опитаний
12.07.2007р. в порядку судового доручення Судацьким міським судом Автономної
Республіки Крим , в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив суду, що дійсно 21.11.2006 року надійшла заява від
позивача про надання йому земельної ділянки на території Морської сільської
ради для будівництва житлового будинку /вхідний № 129/.

На
вказану заяву була надана відповідь /вих. № 757/ від 20.12.2006 року про
те, що за наявності земельних ділянок
заява буде розглянута.

26.02.2007
року за вих. № 141 була надана повторна відповідь позивачу з приводу заяви про
надання земельної ділянки, згідно
прийнятого радою Положення про порядок організації розподілення та надання
земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, прийнятого на 30-й сесії 4-го скликання
Морської сільської ради № 342 від 06.09.2005 року.

Тому
представник відповідача просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові
докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом
встановлено, що 21.11.2006р. за вхідним
№129 Морською сільскою радою була зареєстрована заява позивача від 20.11.2006р.
на ім*я голови сільської ради с. Морське судакського району про надання йому
безоплатно у власність власність із земель державної або комунальної власності
с. Морське земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель таспоруд
/присадибна ділянка/. До заяви додатково було надані документи: довідка про
відсутність земельної ділянки, копія
паспорта, копія довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду.

Зазначена
обставина не оспорюється відповідачем і підтверджена представленими суду
копіями документів /а.с. 19-21/.

26.02.2007р.
за №141 виконавчий комітет Морської сільської ради за підписом голови ради
надав позивачу письмову відповідь на його звернення про надання земельної
ділянки, зазначивши, що ця відповідть є повторною /а.с. 5/.

В
зазаначеній відповіді позивачу фактично було відмовлено в задоволенні його
заяви з посиланням на те, що відповідно
до Положення про порядок організації розподілення та надання земельних ділянок
для індивідуального житлового будівництва,
прийнятого на 30-й сесії 4-го скликання Морської сільської ради № 342
від 06.09.2005 року, для отримання
земельної ділянки позивачу необхідно прожити на території Морської сільської
ради не меньше п*яти років. Вказана відповідь була отримана позивачем .

Відповідачем
також надана суду копія відповіді від 20.12.2006р. вхідний №757, в якій було зазначено, що заява позивача про надання земельної
ділянки буде розглянута за наявності земельних ділянок, /а. с.
18/.

Відповідно
до ст. 13 Конституції України земля в
межах території України є об*єктом права власності Українського народу. Кожний
громадянин має право користуватись природними об*єктами права власності
відповідно до закону.

Відповідно
до ст. 5 п."г" Земельного
кодексу України одним з принципів земельного законодавства є забезпечення
гарантій прав на землю.

Відповідно
до ст. 16 ч.1 Земельного кодексу України
громадяни мають право набувати право користування земельними ділянками із
земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування.

Тобто, відповідано до законодавства України питання
щодо набуття громадянами права землекористування із земель комунальної
власності вирішуються виключно органами місцевого самоврядування, якими є відповідні ради.

За таких
обставин розгляд заяви про надання позивачу земельної ділянки відповідно до
його заяви відноситься до компетенції відповідача як органу місцевого
самоврядування. Тому до компетенції суду не входить покладання на відповідача
обов*язку виділити позивачу земельну ділянку.

Разом з тим, в судовому засіданні знайшли свої
підтвердження доводи представника позивача про те, що відповідачем були порушені права позивача
при розгляді його заяви.

Відповідно
до ст.
40 Конституції України громадяни мають право направляти індивідуальні чи
колективні звернення в органі державної влади,
місцевого самоврядування до службових та посадових осіб цих
органів, які зобов'язані розглянути ці
звернення та надати мотивовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно
до ст.
1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звертатися в
органи місцевого самоврядування,
посадових осіб відповідно з їх функціональними обов'язками або
клопотаннями по реалізації своїх соціально - економічних, політичних чи особистих прав та законних
інтересів.

Відповідно
до ст.
19 Закону України "Про звернення громадян", органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані всебічно, повно,
об'єктивно та своєчасно перевіряти заяви та письмово повідомляти
громадян про наслідки розгляду заяви.

Відповідно
до ст.
20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються та вирішуються в
строк не більш одного мсяця з дня їх надходження, а якщо в місячний строк розглянути звернення
неможливо, встановлюється додатковий
строк, який не може перевищувати 45 днів
з дня надходження звернення.

Як
встановлено судом відповідь на звернення позивача була надана посадовою особою
відповідача лише 26.02.2007р., тобто
через три місяці після отримання заяви,
чим не виконаний конституційний обов*язок відповідача як органу
місцевого самоврядування надати відповідь на звернення громадянина у
встановлений законом строк .

Суд не
приймає до уваги надану відповідачем копію відповіді від 20.12.2006р., оскільки позивач заперечує факт отримання
такої відповіді, а доказів того, що така відповідь була дійсно направлена
позивачу, відповідач суду не надав.

Крім
того, як вбачається з представленого
суду відповідачем Положення про порядок організації розподілення та надання
земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, прийнятого на 30-й сесії 4-го скликання
Морської сільської ради № 342 від 06.09.2005 року /розділ 2 / громадяни, які бажають отримати земельну ділянку, звертаються до сільскої ради з відповідною
письмовою заявою та з обов*язкоим поданням до заяви необхідних документів /п.2.3.1/.

Пунктом
2.4 пердбачено, що заяви, які подані з порушенням зазначених вимог
залишаються без розгляду, про що
письмово повідомляється заявник у встановлені законом строки.

Вказане
Положення, яке передбачає право громадян
на звернення з приводу отримання земельної ділянки, як вбачається з його тексту /розділ 1/, поширюється на будь-яких громадян, без обмеження терміну проживання на території
сільської ради.

Не зважаючи на посилання відповідача на вказане Положення, відповідач в своїх

письмових відповідях не роз*яснив
позивачу порядок звернення, про
вимоги щодо

оформлення
пакету необхідних документів та про наслідки неподання документів, тим самим не виконав конституційний обов*язок
надати вмотивовану відповідь на звернення громадянина.

Фактично
заява позивача була прийнята відповідачем,
але всупереч вимогам закону не була розглянута відповідачем у
встановленому законом порядку, але після
відкриття провадження по справі та повідомлення про це відповідача відповідач
усунув зазначенне порушення, розглянувши
заяву позивача на 8-1 сесії 5-го скликання Морської сільскої ради, про що було прийняте рішення від 22.06.2007р.
№474, яке представлене суду відповідачем
/а. с. 2 2/,

Відповідно
до ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є захист прав,
свобод і інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб в сфері публічно-правових відносин.

Відповідно
до ст. 162 ч.2 п.1, п.2,
ч.3 КАС України суд у разі задоволення позовних вимог може прийняти
рішення про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його
положень, про поворот виконання цього
рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача

вчинити
певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4)
стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів
або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства
за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень.

Суд
також може прийняти іншу постанову, яка
б гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За таких
обставин, оскільки на момент вирішення
спору встановлені судом порушення прав позивача були усунені відповідачем, порушено право позивача не підлягає судовому
захисту.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 2, 69, 86, 158-163, 167, 186, 335 КАС України, ст.
ст. 13, 40 Коеституції України, ст.
ст. 5, 16 ЗК України, ст. ст. 1,
19, 20 Закону України „Про звернення громадян", суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне
оскарження.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через районний суд
протягом десяти днів з дня складання постанови суду в повному обсязі шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження,
після чого протягом двадцяти днів повинна бути подана апеляційна скарга.