Справа № 22-а-6465/08
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя 1-ї інстанції
Артеменко Л.І. справа № 22-а -
Суддя - доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

19 червня 2008 року м.
Донецьк

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П.,

суддів: Сіваченко І.В., Василенко Л.А.,

при секретарі судового
засідання: Скопинській А.О.,

за участю: позивача
-ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного
адміністративного суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської ради Донецької області на постанову
Кіровського міського суду Донецької області від 25 квітня 2008 року по справі №
2-а-18/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради Донецької області про визнання дій
неправомірними, стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіровського міського суду Донецької області
від 25 квітня 2008 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано відмову
Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
Донецької області сплатити ОСОБА_1 недораховані суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки неправомірною; стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_1 4943 гривні недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення
за 2003-2005, 2007 роки.

З постановою суду Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради Донецької області не погодилося, подало
апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду прийняте з порушенням норм
процесуального та матеріального права, просило рішення суду скасувати і
прийняти нове, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, встановила наступне.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії, до 01.11.2006 року був інвалідом 3 групи, а з 01.11.2006 року є інвалідом 2 групи.

Суд першої інстанції вірно визначився, що відповідно до
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №3054-III), передбачена щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої груп - п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам
третьої групи - чотири мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Управління праці і соціального захисту населення
виплачувало позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 21 грн. 50
коп., яка була встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”. В подальшому виплати збільшились до 90 грн., згідно
до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України. Постановою № 836, на яку
посилається відповідач, всупереч Закону №3054-III , (який встановив
розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, - 21 грн. 50
коп. (за грошовою реформою 1996 року). Між тим, з моменту прийняття постанови №
836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися
незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню ст. 48 Закону України №3054-III та Закон України Про
державний бюджет на 2007 рік, тобто суд правильно задовольнив позов в цій
частині та зобов'язав зробити перерахунок щорічної грошової допомоги з
урахуванням отриманих позивачем коштів.

Вимоги щодо компенсації на оздоровлення за 2006 рік не
підлягають задоволенню, так як відповідно до п. 37 ст. 77 Закону України “Про
державний бюджет України на 2006 рік”, на 2006 рік зупинена дія абзацу 3 частини 4 ст. 48 Закону України “Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” в частині виплат компенсації і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати.

Висновки суду
першої інстанції щодо стягнення з управління на користь позивача щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки
колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

В суді першої
інстанції та в апеляційній скарзі відповідач наполягав на застосуванні судом
наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС
України.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 06.11.2007 року, в
той час як його вимоги стосуються виплати недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003-2005 роки.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виплата щорічної допомоги на
оздоровлення є щорічною, тому про порушення свого права, якщо позивач вважав
своє право порушеним, він міг дізнатися при виплаті допомоги за відповідний
період. Незнання законодавства не є поважною причиною пропуску такого строку.
Будь-яких поважних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не
наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Тому
пропуск такого строку є підставою для відмови в задоволені позову.

Таким чином, суд
першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської ради Донецької області
- задовольнити частково.

Постанову Кіровського міського суду Донецької області від 25
квітня 2008 року по справі № 2-а-18/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Кіровської міської ради Донецької області про
визнання дій неправомірними, стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської ради Донецької області про визнання дій
неправомірними, стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення - задовольнити
частково.

Визнати відмову Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради Донецької області сплатити ОСОБА_1
недораховану суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік неправомірною.

Стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради Донецької
області за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1880 гривень недоплаченої суми
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Вступна та
резолютивна частина постанови постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена у
судовому засіданні 19 червня 2008 року. Постанова у повному обсязі виготовлена
23 червня 2008 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: (підпис) Дяченко
С.П.

Судді: (підпис) Сіваченко
І.В.

(підпис) Василенко
Л.А.

З оригіналом вірно

Суддя-доповідач Дяченко
С.П.