Справа № 22-а-18350/08
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2008-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Глущенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2008 року
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Глущенко Я.Б,

суддів Дурицької О.М., Межевича
М.В.

при секретарі Токар М.Г.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Міністерства
фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової
адміністрації України, Управління Державного казначейства України в
Житомирській області, Територіального управління Державної судової
адміністрації України в Житомирській
області про стягнення недоотриманої заробітної плати та щомісячного
довічного грошового утримання, за апеляційною скаргою Державної судової
адміністрації України на постанову Житомирського окружного адміністративного
суду від 13 березня 2008 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року позивачі
звернулися з позовом до відповідачів про стягнення недоотриманої заробітної
плати і щомісячного грошового утримання. В обґрунтування позову посилаються на
те, що протягом семи місяців 2005 року отримували заробітну плату в значно
меншому розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про статус суддів».
Просять допустити поворот виконання Постанови Кабінету Міністрів України від
03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів».

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду
від 13 березня 2008 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з
Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1. - 42683 грн.,
ОСОБА_2 - 42082 грн.,ОСОБА_3. - 39764 грн., ОСОБА_4. - 35946 грн., ОСОБА_5. -
98551 грн., ОСОБА_6. - 39508 грн., ОСОБА_7. - 40908 грн., ОСОБА_8. - 36636
грн., ОСОБА_9 - 37843 грн., ОСОБА_10 - 11790 грн., ОСОБА_11- 31730 грн.
Зобов'язано Державне казначейство України провести видатки з державного бюджету
України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною
програмою «Виконання рішень судів на користь суддів». В задоволенні позову до
Міністерства фінансів України, Головного управління Державного казначейства
України в Житомирській області, Територіального управління Державної судової
адміністрації України в Житомирській області відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням,
Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог та необхідність їх задоволення.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів встановлено, що позивачі, в 2005 році,
працювали суддями Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

Частиною першою ст.126
Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і
недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Складовою
цих гарантій відповідно до ч. 1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує
фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

У рекомендаціях Комітету
Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року 3(94) 12 (994 323) зазначається:
«Незалежність, дієвість та роль суддів має забезпечити те, щоб статус і
винагорода суддів відповідали гідності їхньої професії та відповідальності, яку
вони беруть на себе».

Пунктом 6.1 Європейської
Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції,
мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були
захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не
могло вплинути на їх незалежність та неупередженість.

Отже, особливий порядок
фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх
незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення
незалежного правосуддя.

Згідно із ч.1 ст.44 Закону
України «Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та
інших надбавок. Частина друга цієї статті, в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин, передбачає, що розміри посадових окладів
суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу.
Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу
голови суду, в якому працює суддя.

Таким чином, гарантований мінімальний посадовий оклад
судді не може бути меншим від розміру, встановленого ст. 44 зазначеного вище
Закону, який визначається в співвідношенні до окладу Голови Верховного Суду
України.

30.06.2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного
Суду України» та Постанову № 514 «Про оплату праці Голови та заступників Голови
Верховного Суду України», яким підвищено оклади, зокрема Голові Верховного Суду
України з 01.06.2005 року.

03.09.2005 року Кабінет Міністрів України своєю
Постановою № 865 «Про оплату праці суддів» привів посадові оклади суддів усіх
судів України до вимог ст. 44 Закону України «Про статус суддів». Однак п. 5
зазначеної Постанови було встановлено, що вона набирає чинності з 01.01.2006
року.

Проте, Постановою Вищого адміністративного суду України
від 16.05.2007 року п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці
суддів» № 865 від 03.09.2005 року визнано незаконним та встановлено допустити
поворот виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці
суддів» № 865 від 03.09.2005 року, визнавши, що вона підлягає застосуванню
одночасно з Постановами № 513 та № 514, тобто з 01.06.2005 року.

Таким чином, підтверджується право позивачів на отримання
заборгованості.

Відповідно до ст.126 Закону
України «Про судоустрій України» Державна судова адміністрація України здійснює
матеріальне і соціальне забезпечення суддів та виконує функції головного
розпорядника бюджетних коштів на утримання останніх, а тому суд першої
інстанції правильно визначився про стягнення з зазначеної судової установи
недоотриманої заробітної плати та зобов'язання Державне Казначейство України
провести відповідні видатки з державного бюджету.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України
залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 13 березня 2008 року залишити без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 02 жовтня 2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена протягом одного місяця з дня складання в повному обсязі,
тобто з 03 жовтня 2008 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

судді :