Справа № 22-а-8206/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Тончук Р.І. Справа № 22-а-8206/08
міськрайонний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства
фінансів України та Державного казначейства України на постанову Славутського
міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2008 року у справі №
2-а-75/08 за позовомОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики
України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України,
управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради
Хмельницької області про стягнення щорічної грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 лютого 2008 року частково задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1. про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги,
передбаченої ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», як інваліду війни, за 2004-2007 роки і вирішено стягнути
на користь позивача з Державного бюджету України через Міністерство фінансів
України та Державне казначейство України 4230,20 грн. спірної виплати за 2004
та 2007 роки.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржено
відповідачами Державним казначейством України та Міністерством фінансів
України.

У поданій апеляційній скарзі Державне казначейство
України просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю
відмовити у задоволенні вимог позивача, покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту з'ясування
істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що
Державне казначейство України належним чином та відповідно до вимог Бюджетного
кодексу України і Законів України про Державний бюджет України на 2004 та 2007
роки виконало свій обов'язок щодо асигнування Міністерства праці та соціальної
політики України за цільовою програмою виплати щорічної разової грошової
допомоги ветеранам війни. Просить врахувати, що казначейство не є головним
розпорядником бюджетних коштів, не змінює видатки Державного бюджету України і
не має права розпоряджатися коштами, які призначені для виплати спірної
допомоги. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були
враховані положення бюджетного законодавства України. Наполягає на застосуванні
строку звернення до адміністративного суду, стверджуючи, що відносно позовних
вимог за 2004 рік він пропущений позивачем без поважних причин.

Відповідач Міністерство фінансів України у поданій
апеляційній скарзі просить постанову Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 11 лютого 2008 року скасувати, а провадження у справі
закрити, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права та неврахування істотних обставинам справи. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що головним розпорядником коштів для
виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної політики
України, якому щорічно з Державного бюджету України на такі цілі виділяються
відповідні кошти. Просить врахувати, що рішення Конституційного Суду України №
6-рп/2007 прийняте 09 липня 2007 року, тобто після завершення виплати спірної
допомоги у травні 2007 році, а також те, що передбачені Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розміри щорічної
грошової допомоги на 2004-2007 роки не були підтвердженні державним бюджетом,
як основним фінансовим документом. Вважає, що позивачу у належному розмірі та
відповідно до вимог Законів України про Державний бюджет України на відповідні
роки і постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18 лютого 2004 року
виплачено щорічну разову грошову допомогу, як інваліду війни. Просить закрити
провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подані скарги підлягають частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що він у 2004 році мав статус інваліда війни II групи, а починаючи з
квітня 2005 року набув статус інваліда війни I групи. Тому, згідно із вимогами
ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», мав право на виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі
восьми та десяти мінімальних пенсій за віком відповідно. Рішеннями
Конституційного Суду України від 01.12.2004 року та від 09.07.2007 року визнано
такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 44 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2004 рік» та ст. 29 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», якими обмежувався розмір щорічної
разової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», у тому числі й інвалідам війни. Розмір отриманої
позивачем у 2004 та 2007 роках разової грошової допомоги до 5 травня суперечить
вимогам зазначеного Закону і сума заборгованості перед ним, виходячи із
законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового
мінімуму у 2004 та 2007 роках, становить 4230,20 грн. і підлягає стягненню з
Державного бюджету України через Міністерство фінансів України та Державне
казначейство України. При вирішенні справи підлягає застосуванню трирічний
строк позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, що позивач починаючи з 21 квітня
2005 року є інвалідом війни I групи, якому відповідно до вимог ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно
до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було обмежено розмір
щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання
про підставність вимог позивача у частині стягнення на його користь
заборгованості з виплати щорічної грошової допомоги, як інваліду війни I групи
за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія
суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового
мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої у 2007 році щорічної грошової
допомоги до 5 травня в розмірі 450 грн., сума заборгованості перед позивачем
становить 3650,60 грн. (410,06 х 10 - 450) та підлягає виплаті у повному
обсязі.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду
першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо виплати
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство
України і Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної
суми суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає
завданням і функціям вищевказаних державних органів.

Виходячи із вимог ст. 171 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів
приходить до переконання, що обов'язок з виплати позивачу заборгованої щорічної
допомоги за 2007 рік слід покласти на відповідне управління праці та
соціального захисту населення.

Покликання апелянтів на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією суддів не
приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Вимоги позивача про стягнення на його користь спірної
заборгованості за 2004 рік заявлені ним з пропущенням строку звернення до суду,
що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до
ч.1 ст. 102 КАС України.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним висновок
суду першої інстанції про необхідність застосування до вимог позивача у справі
трирічного строку звернення до суду, оскільки це суперечить положенням ст. 99
КАС України.

Достатніх
об'єктивних причин, які б позбавляли можливості звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав з часу прийняття 01 грудня 2004 року Конституційним Судом
України рішення за № 20-рп, яким визнавалися неконституційними положення ст. 44
Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», позивачем не
наведено.

Крім
того, згідно із ч.4 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки на час прийняття Конституційним Судом України
рішення № 20-рп від 01 грудня 2004 року закінчився встановлений законом строк
виплати разової грошової допомоги, колегія суддів приходить до переконання про
неможливість задоволення вимог позивача у частині проведення таких виплат за
2004 рік.

Правових підстав для закриття провадження у справі, в
тому числі відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, як просить апелянт
Міністерство фінансів України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207
КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги Державного казначейства України та
Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 лютого 2008 року у справі № 2-а-75/08 скасувати і прийняти нову,
якою адміністративний позовОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення Славутської міської ради Хмельницької області провести виплату
недоплаченоїОСОБА_1. у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня
у розмірі 3650,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій