Справа № 2а-5697/08
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2008-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-5697/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
вересня 2008 року Одеський окружний адміністративний суд у
складі :

головуючого -судді Іванова
Е.А.

при секретарі -Мезнер О.Е.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Одесі адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому
просить зобо'язати ОСОБА_2видати йому загально громадський
паспорт України.

В
судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, мотивуючи це тим, що він
був постійно прописаний по АДРЕСА_1 поки у 1995 році не виписався з неї та
проживає в АДРЕСА_2 з 1995 року по цей
час. У 2007 році його громадянський паспорт серії НОМЕР_1 виданий Київським
РОВД АДРЕСА_2 в 1992 році був вкрадений, та коли він звернувся за отриманням
нового паспорта громадянина України до відповідача, то йому було безпідставно
відмовлено у цьому.

Представник відповідача позовні вимоги не
визнала, та пояснила, що позивач звернувся до них за отриманням нового паспорту
замість втраченого, але під час перевірки було встановлено, що паспорт
втрачений позивачем був на громадянина СРСР, та відсутні відомості, що позивач
проживав на час визначений законодавством на території України, так як він на
той час не був прописаний, та коли він у 1992 році міняв старий паспорт на
новий громадянина СРСР в зв'язку зі зміною прізвища, та у облікових документах було
зазначено, що він його отримує, як особа без громадянства. В термін
встановлений законодавством для заміну паспортів старого зразка СРСР на новий
України він до МВС також не звертався, тому вважають, що так, як позивач є
особою без громадянства, то він не має права отримувати паспорт громадянина СРСР.

Вислухавши позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи суд доходить висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (прізвище
раніше ОСОБА_3) ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження був прописаний з 04.07.1973 року
по 17.04.1985 року за адресою АДРЕСА_3 У 1985 році позивач був засуджений
Малиновським районним народним судом АДРЕСА_2 до позбавлення волі на 6р. та 6міс. з відбуттям покарання в ІТК посиленого режиму
та був звільнений 04.04.1991 року з
АДРЕСА_4, про що свідчить копія довідки
НОМЕР_2 (а.с.29). 21.02.1991 року у АДРЕСА_4 розташованому в РСФСР (зараз
Російська федерація) він отримав паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_3, про що свідчить копія адресного листка вибуття (а.с.28)
та Ф-26 (а.с.33).

05 червня 1992 року позивач одружився з
ОСОБА_4., про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу виданого відділом реєстрації актів
громадського стану Київського райвиконкому АДРЕСА_2 від 26.07.1995 року та
змінив дошлюбне прізвище „ОСОБА_3” на
„ОСОБА_5”(а.с.5).

В зв'язку зі зміною прізвища він 11.06.1992
року звернувся до Київського РВ МВС України в Одеській області для заміни
паспорта серії НОМЕР_3 на новий у якому зазначив, що проживає за
адресою АДРЕСА_1, тобто за адресою мешкання жінки.

Судом встановлено, що на з часу вибуття з
АДРЕСА_4 до заміни паспорта в 1992 році позивач ні де не був зареєстрований
(прописаний) та паспорт йому видавався як особі без громадянства (а.с.33).

19.06.1992 року позивач отримав новий паспорт громадянина СРСР серія
НОМЕР_1.

Після цього 19.08.1992р. позивач прописався
до квартири подружжя за адресою:АДРЕСА_1, де був прописаний до 02.08.1995
року(а.с.6), коли знявся з обліку та отримав листок вибуття на адресу:АДРЕСА_2,
де мешкає до цього часу, але без реєстрації.

У
жовтні 2007 року позивач втратив паспорт серія НОМЕР_1, виданий 19.06.1992 року,
тому він звернувся до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за
місцем останньої прописки за отриманням паспорта, та в цьому йому було
відмовлено та видана довідка (а.с.27). В наступному він звернувся до
відповідача за отриманням нового паспорта та йому також було у цьому
відмовлено.

Згідно
п.1 Положення Постанови Верховної Ради України „Про затвердження положень про
паспорт громадянина України, про свідоцтво про народження та про паспорт
громадянина України для виїзду за кордон” від
26.061992 року (набрала чинності 28.07.1992р.) паспорт
громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує
громадянство України.

Відповідно до п.2 Положення паспорт громадянина України (далі - паспорт)
видається кожному громадянинові України паспортною службою органів внутрішніх
справ (далі - паспортною службою) після досягнення 16-річного віку.

Згідно п. 13 вказаного Положення для одержання паспорта громадянин подає:
заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво
про народження; дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; у необхідних випадках -
документи, що підтверджують громадянство України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України
від 15 червня 2006 року НОМЕР_4 був затверджений Порядок оформлення і видачі
паспорта громадянина України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7
липня 2006 р. за НОМЕР_5) у п.28. якого визначено, що після прийняття заяв від
осіб, зазначених у пунктах 26 і 27 цього Порядку, у разі необхідності
здійснюються додаткові перевірки щодо перебування їх у розшуку, належності
до громадянства, документування за місцем реєстрації попереднього місця
проживання.

Якщо в результаті проведених перевірок буде
встановлено, що особа, яка заявила про втрату паспорта, є особою без громадянства,
їй видається довідка за зразком, наведеним у додатку.

Під час перевірки відповідачем належності до
громадянства України було встановлено, що він є особою без громадянства.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство
України” визначає, що громадянин України це особа, яка набула громадянство
України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами
України; особа без громадянства - особа,
яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм
громадянином.

Згідно ст.2 Закону України „Про громадянство
України” в редакції діючей до 18.01.2001 року
громадянами України є:

1) особи, які на момент набрання чинності цим
Законом проживали в Україні, незалежно від походження, соціального і майнового
стану, расової та національної належності, статі, освіти, мови, політичних
поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, які не є громадянами
інших держав і які не заперечують проти набуття громадянства України;

2) особи, які працюють за державним
направленням, проходять військову службу або навчаються за межами України, за
умови, якщо вони народилися чи довели, що постійно проживали на її території,
не перебувають у громадянстві інших держав і не пізніш як через рік після
набрання чинності цим Законом виявили бажання стати громадянами України;

3) особи, які набули громадянства України
відповідно до цього Закону.

Стаття 197 Кодексу України про
адміністративні правопорушення (діюча на той час) встановлювала, що проживання
громадян, зобов'язаних мати паспорт, без паспорта або за недійсним паспортом,
проживання без прописки або реєстрації - тягне за собою попередження або
накладення штрафу до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач не надав суду доказів того, що в
період після зняття з обліку в АДРЕСА_4 та до 13 листопада 1991 року відповідні
державні органи притягали його до
адміністративної відповідальності за
порушення вимог ст.197 КУпАП на території України.

Судом не встановлено, що позивач проживав на
території України в період набрання чинності Закону України «Про громадянство
України” (13.11.1991р.).

В наступному були внесені зміни в ст.2 Закону
України, а саме: громадянами України
визнавались: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення
незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території
України;

2) особи, які на момент набрання чинності
Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року)
постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних,
релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження,
майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак і які не є громадянами
інших держав;

3) особи, які народилися або постійно
проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на
13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у
громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим
Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України
(пункт 3 статті 2 із змінами, внесеними згідно
із Законом України від 23.03.2000 р. НОМЕР_6);

4) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що позивач у термін
встановлений вказаною статтею Закону не звертався до відповідних органів з заявою
про визначення своєї належності до громадянства України та не надав суду
жодного доказу поважності причин такого не звернення.

Згідно ст. 3 Закону України „Про громадянство України”( в редакції від 18 січня 2001 року НОМЕР_7 ) діючей на час звернення позивача
до відповідача з заявою громадянами України вважаються:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на
момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно
проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального
походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на
момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"
(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших
держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне
проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина
колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено
напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із
батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо
зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України
відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої
цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2,
- з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство
України.

Судом не встановлено, що позивачу у паспорті
громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України
було внесено напис "громадянин України".

Оскільки під час з'ясування обставин справи суд не встановив протиправності
дій та рішень суб'єкта владних
повноважень, суд вважає за необхідне на підставі положень ч.1 ст.162 КАС
України відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст., 158,160,163КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про зобов'язання видати йому паспорт громадянина України -відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження постанови може бути
подано протягом десяти
днів з дня її проголошення а у разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна
скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарженя. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до
Одеського адміністративного апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
виготовлена у повному обсязі 24 вересня 2008 року.

Суддя Е.А.Іванов