Справа № К-10828/06
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2007-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“09”жовтня 2007 р.
Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Федорова
М.О.

суддів: Брайка
А.І.

Голубєвої
Г.К.

Карася
О.В.

Бившева
Л.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Красноармейської ОДПІ на рішення господарського суду Донецької області від
10.02.2005 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від
04.04.2005

у справі № 7/24а

за позовом ПП ОСОБА_1

до Красноармейської ОДПІ

про визнання недійним
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Красноармійської ОДПІ про визнання недійсним рішення № 871742/0 про стягнення
суми ПДВ у розмірі 1078 грн., суми штрафу у розмірі 1629 грн. та суми податку
на прибуток у розмірі 1616,40 грн.

Заявою від 10.02.05 р. позивач уточнив позовні вимоги, а
саме просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення № 871742/0 від
17.10.03 р. на суму 2707грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від
10.02.2005, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 04.04.2005 у справі №7/24а, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, відповідач оскаржив їх в
касаційному порядку. В своїй скарзі просить скасувати рішення судів та прийняти нове, яким відмовити позивачу в
задоволені позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішені спору у даній справі неправильно застосовано норми матеріального
та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія
суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що
касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковий орган здійснив
документальну перевірку дотримання позивачем податкового законодавства за
період з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року, податку на додану вартість з
01.09.2002 року по 31.12.2002 року. За наслідками вказаної перевірки
відповідачем складено акт №237/17-1 від 15.10.2003 року, який став підставою
для прийняття податкового повідомлення-рішення №871742/0 від 17.10.2003 року.

Вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачу був донарахований
податок на додану вартість в сумі 1078 грн. та нараховані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1629 грн. за порушення підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України "Про податок на додану вартість.

Як встановлено в ході судового розгляду, підставою для нарахування позивачу
податкового зобов'язання з податку на додану вартість став той факт, що у
підприємця відсутня частина податкових накладних на придбання товарів на суму
6468 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 1078 грн. На думку
перевіряючого органу, саме ця сума підлягає виключенню з податкового кредиту
позивача у третьому кварталі (вересні) 2002 року.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суди мотивували
безпідставністю донарахування податковим органом позивачу суми податку на
додану вартість та штрафних санкцій.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з
висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону "Про податок
на додану вартість" не дозволяється включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт
(послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної
податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами,
платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не
підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

З питання відповідності висновків акту перевірки відповідача первинним
документам бухгалтерського та податкового обліку позивача в матеріалах справи
наявний висновок експерта №3328/23 (т. ІІ арк.113-119).

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону "Про податок на додану
вартість" податковий кредит - сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Приписами підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 цього Закону передбачено, що
податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Датою виникнення права на податковий кредит є дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного
чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт
придбання платником податку товарів (робіт, послуг), як це встановлено
підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону "Про податок на додану
вартість".

Судами попередніх інстанцій при вирішенні даної справи правильно
застосовано положення Закону України "Про податок на додану вартість"
щодо включення позивачем суми ПДВ за податковими накладними у 3 кварталі 2002
року до складу податкового кредиту.

Згідно з частиною третьою статті 211 Кодексу адміністративного судочинства
України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального
чи процесуального права.

Оскільки оскаржувані судові рішення постановлені судами з додержанням норм
матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу Красноармейської
ОДПІ на рішення господарського суду Донецької області від 10.02.2005 та
постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2005 у справі №
7/24а слід відхилити, а судові рішення
першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Красноармейської ОДПІ на рішення
господарського суду Донецької області від 10.02.2005 та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 04.04.2005 у справі № 7/24а відхилити.

Рішення господарського суду Донецької області від
10.02.2005 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від
04.04.2005 у справі № 7/24а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий

М.О. Федоров

Судді

А.І. Брайко

Г.К. Голубєва

О.В. Карась

Л.І. Бившева