Справа № 22-а-4529/08
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя 1-ї інстанції Зінченко Л.В. справа №
Суддя - доповідач Дяченко С.П.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24
квітня 2008 року м.
Донецьк

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді Дяченко С.П., суддів
Сіваченко І.В., Василенко Л.А.,

при секретарі
,

за участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову
Артемівського районного суду м. Луганська від 27 лютого 2008 року по справі №
2а-3/2008 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в
Луганській області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести
перерахунок підвищення пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою
Артемівського районного суду м. Луганська від 27 лютого 2008 року у справі №
2а-3/2008 повністю задоволені вимоги позивача з огляду на їх обґрунтованість,
внаслідок чого:

- визнано
дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ГУПФУ)
по нарахуванню та виплати додаткової пенсії і підвищення до пенсії інваліда ВОВ
та ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 3 групи без обліку мінімальної пенсії
за віком незаконними;

- зобов'язано ГУПФУ у встановленому
порядку провести перерахунок доплати та виплату заборгованості доплати до
пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01.10.2004 року по 31.12.2005 року, як інваліду
війни 3 групи із розрахунку у розмірі 200 % мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язано ГУПФУ у встановленому
порядку провести перерахунок додаткової пенсії та виплатити заборгованість
підвищення до пенсії ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику
ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії у розмірі 50 %, починаючи з 01.10.2004
року по 23.11.2007 року.

Відповідач
не погодився з постановою суду і подав апеляційну скаргу, в якій вказав на помилковість
висновків суду, просив скасувати постанову і ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволені позовних
вимог.

Представник
позивача письмовою заявою просив суд залишити постанову суду першої інстанції
без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, а також просив розглянути
справу без його участі.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за
необхідне в задоволенні вимог, викладених в апеляційній скарзі відмовити з
наступних підстав.

ОСОБА_1
з 01.10.2004 року отримує пенсію як військовий пенсіонер Міністерства Оборони
України. Позивач належить (віднесений) до першої категорії як особа, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням № А-074001 від 16.04.1996 року, є інвалідом війни (3 група
інвалідності).

Відповідно
до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які
мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Нормами
ст. 11 вказаного Закону зазначено, що умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим
Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом.

Аналіз
наведених норм доводить те, що пенсійне забезпечення позивача регулюється
декількома Законами, норми яких поширюються на нього.

Призначення
державної пенсії регулюється вищенаведеними нормами Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб».

Додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю регулюється статтею 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», згідно якої інвалідам 3 групи призначається пенсія у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, яка виплачується повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу відповідно до статті 53 даного Закону.

Підвищення
пенсії за вислугу років, відповідно до ст.. 25 Закону України № 2262,
здійснюється відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», ст. 13 якого передбачена виплата підвищеної пенсії,
зокрема інвалідам 3 групи - 200 % пенсії за віком.

У
період з 01.10.2004 року по 31.12.2005 року забезпечення вищезазначених норм
повинен був здійснювати Луганський обласний військовий комісаріат, а з 1 січня
2006 року Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області.
Одночасно колегія суддів зазначає, що пенсійне забезпечення
військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право
на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до частини
першої статті 8 даного Закону, пенсії призначаються (перераховуються) органами
Пенсійного фонду України. Зазначена норма запроваджена з 01 січня 2007 року
Законом № 489-5 від 19 грудня 2006 року.

Незважаючи
на те, що порушення права позивача, спричинене Луганським обласним військовим
комісаріатом, відновлення порушеного права позивача на отримання додаткової
пенсії та отримання пенсії в підвищеному розмірі (так звана надбавка інвалідам
війни) може здійснити орган, на обліку якого перебуває позивач як пенсіонер.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на те, що він не є правонаступником
Міністерства Оборони України, оскільки у межах спірних відносин не йдеться про
передачу будь-яких боргів або інших зобов'язань Міністерства Оборони. Даний
спір заснований на виконанні владних управлінських функцій відповідачем по
відношенню до позивача.

Колегія
суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 2262,
виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищення
до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим зі
служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом,
забезпечуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Стосовно
додаткової пенсії.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (надалі спеціальний
закон), оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на
безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття 50 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних
розмірах, зокрема інвалідам 3 групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Позиція
Управління ґрунтується виключно на постановах КМУ, огляд яких не підтверджує
доводи відповідача стосовно того, що будь яким із них визначений мінімальний
розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у тому числі
інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія
суддів не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність приписів
зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу
законності, визначених пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Обґрунтування
відповідачем своєї позиції посиланням на постанови Кабінету Міністрів України
від 03 січня 2002 р. № 1 спростовується також приписами пункту 1 та 6 статті 92
Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія
його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону, а також абзацом 2 преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом
2 частини 1 статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального закону,
якими передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. До приведення
законодавства України у відповідність із Законом України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють
певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені
в апеляційній скарзі, судом першої інстанції
ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду від 27
лютого 2008 року є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги
висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для
скасування постановленого по справі судового рішення відсутні.

З
урахуванням викладеного, керуючись статтями
2, 11, 70, 71, 184, 195, 196, 198 - 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу Головного управління Пенсійного фонду України
в Луганській області - залишити без
задоволення.

Постанову Артемівського районного суду м. Луганська від 27 лютого
2008 року по справі № 2а-3/2008 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та
зобов'язання провести перерахунок підвищення пенсії - залишити без змін.

Ухвала
постановлена у нарадчій кімнаті та проголошений її повний текст у судовому
засіданні 24 квітня 2008 року.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення
постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: Дяченко
С.П.

Судді: Сіваченко
І.В.

Василенко
Л.А.