Справа № 2а-5362/08
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-5362/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2008 року
Харківський окружний адміністративний суд

в
складі: головуючого - судді
Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового
засідання Крайник Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в
порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської
районної державної адміністрації, Головного
управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної
державної адміністрації про зобов'язання
вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці
та соціального захисту населення Красноградської районної державної
адміністрації, Головного управління
праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної
адміністрації про зобов'язання відповідача Управління праці та соціального
захисту населення Красноградської районної державної адміністрації забезпечити
перерахунок і виплату відповідачем
належних позивачу щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної разової
грошової допомоги за 2005-2007 роки виключно з законодавчо встановлених
розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком на день
фактичного виконання виплати, а саме - заборгованості по належних соціальних
виплат в сумі 13067 грн. 31 коп.: за 2005 рік -4355 грн. 77 коп. (допомога на
оздоровлення: (460х4)-90=1750 грн., разова грошова допомога:
(415,11х7)-300=2605,77грн.), за 2006 рік - 4355,77 грн.(допомога на
оздоровлення(460х4)-90=1750 грн., разова грошова допомога: (415х7)-300=2605,77
грн.) за 2007 рік - 4355,77 грн. (допомога на оздоровлення: (460х4)-90=1750
грн., разова грошова допомога: (415,11х7)-300=2605,77 грн., зобов'язати
співвідповідача Головного управління праці та соціального захисту
населення Харківської обласної державної адміністрації організувати і
проконтролювати призначення позивачу відповідачем належних соціальних виплат, а
також виплату позивачу відповідачем по справі заборгованості по належних
соціальних виплатах в сумі 13067,31 грн.: за 2005 рік - 4355,77 грн. (допомога
на оздоровлення: (460х4)-90=1750 грн.), разова грошова допомога:
(415,11х7)-300=2605,77 грн.); за 2006 рік 4355,77 грн. (допомога на оздоровлення (460х4)-90=1750 грн., разова
грошова допомога: (415,11х7)-300=2605,77 грн.); за 2007 рік - 4355,77 грн.
(допомога на оздоровлення: (460х4)-90=1750 грн., разова грошова допомога:
(415,11х7)-300=2605,77 грн.), обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

На підставі висновку МСЕК при інвалідності третьої групи позивач має статус
інваліда війни, оскільки інвалідність пов'язана з перебуванням на військовій
службі, а також віднесений до першої категорії
учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У зв'язку із вищезазначеним, позивач
має право на отримання різних пільг, компенсацій і допомоги, передбачених
Законами України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” і „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, а саме, право на отримання щорічної грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, згідно із ч. 4 ст.
48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, і на виплату щорічної одноразової
допомоги відповідно до ст. 13 зазначеного Закону.

Проте, нарахування та виплата
вказаних допоміг здійснюється відповідачем в значно менших розмірах ніж
передбачено законодавством, а тому
позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1. в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним
чином, надав до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути без його
участі.

Відповідач Управління праці та соціального захисту населення Красноградської
районної державної адміністрації свого представника в судове засідання не
направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до
канцелярії суду заяву про розгляд справи
за відсутності їх представника та заперечення на адміністративний позов, в
якому просив відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог, вказав, що згідно із ч. 5
ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” ОСОБА_1., як інваліду 3 групи, щорічно до 5 травня передбачена виплата
разової грошової допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією
цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі і
виплата щорічної разової допомоги відповідно до ст. ст. 12 - 16 вказаного вище
Закону.

Порядок виплати зазначеної допомоги урегульовано ст. 17-1 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Головним
розпорядником бюджетних коштів з питань виплати щорічної допомоги до 5 травня є
органи праці та соціального захисту населення, які здійснюють виплату до 30
вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Мінімальна пенсія за віком, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів
України № 29 від 13 березня 2002 року
„Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону
України „Про пенсійне забезпечення”, та мінімальні пенсії за віком відповідно
до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” - це
пенсії, виплата яких здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду України.
Пунктом 3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої статті 28 застосовується виключно для розмірів
пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Виплата щорічної разової допомоги здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету. Кабінетом Міністрів України 3 січня 2002 року було прийнято постанову
№ 1 „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету”. Пункт 2 зазначеної вище постанови визначає, що виходячи з
розміру 19 гривень 91 копійка провадиться розрахунок підвищення, передбаченого
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”. При підвищені розміру пенсій, призначених відповідно до
Закону України „Про пенсійне забезпечення”, які були врегульовані постановами
Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 279, від 15 квітня 2003
року № 544, визначалось, що збільшення мінімального розміру пенсій,
передбачених цими постановами, не застосовується для визначення розмірів
надбавок, підвищень та інших доплат до пенсій.

Зважаючи на викладене вище, позивач мав би отримати щорічну разову допомогу
відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” у таких розмірах: 2005 рік - 19,91 гривень X 7 - 139
гривень 37 копійок, 2006 рік - 19,91 гривень X 7 - 139 гривень 37 копійок, 2007 рік - 19,91 гривень X 7 - 139
гривень 37 копійок.

Загальна, сума витрат мала б складати 418 гривень 11 копійок, а склала -
840 гривень, так як на 2005, 2006, 2007 роки розміри виплат щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” встановлювався законом про Державний бюджет України на
відповідний рік і для інвалідів війни 3 групи становить відповідно: 270 гривень
(2005 та 2006 роки) та 300 гривень (2007 рік).

Відповідно до розділу III „Пільги
ветеранам війни та гарантії соціального захисту Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" згідно із Законами
України № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року, № 2505-ІУ від 25 березня 2005року та № 3235-ІУ
від 20 грудня 2005 року внесені зміни щодо виплати щорічної разової допомоги,
установлено, що ця допомога інвалідам війни 3 групи у 2005 році здійснюється у
розмірі 270 гривень, у 2006 році теж у
розмірі 270 гривень.

Пунктом 18 ст. 77 розділу VI Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік” з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом на
2006 рік зупинена дія частини п'ятої статей 12, І3, 14 та 15 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині
визначення розміру виплати щорічної разової допомоги ветеранам війни.

Пунктом 13 ст. 71 розділу VI Закону України „Про державний бюджет України на 2007
рік” з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом на
2007 рік зупинена дія частини п'ятої статей 12, І3, 14 та 15 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині
визначення розміру виплати щорічної разової допомоги ветеранам війни.

Відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядник
бюджетних коштів, яким у даному випадку є головне управління праці та
соціального захисту населення облдержадміністрації на нижчому рівні, бере
бюджетні зобов'язання та проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановленими затвердженими кошторисами.

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року положення п.
13 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” було
визнано неконституційним. До вказаної статті Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” також зміни не внесені.

Механізм та порядок виплати щорічної допомоги, у зв'язку із рішенням
Конституційного суду України у 2007 році,
не визначено.

Конституція України не містить норм, які б встановлювали ієрархічну
залежність одних законів від інших. Прийняті Верховною Радою України закони є
актами рівної юридичної сили.

Єдиний закон України, який
Конституція України відокремлює серед інших, це Закон „Про Державний бюджет
України". Згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та
має визначений термін дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України
"Про Державний бюджет України" визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Закон про Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко
зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових
ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами
державної влади та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного
періоду. Такий закон затверджує повноваження органів державної влади
здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Частиною 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються
лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього
Кодексу та Закону про Державний бюджет України. Будь-які зобов'язання, взяті
фізичними та юридичними особами за кошти Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених
Бюджетним кодексом України та Законом про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи”, здійснюється за рахунок
державного бюджету. Головним розпорядником кошів вищого рівня є Міністерство
праці та соціальної політики України.

Відповідно до п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановленими затвердженими кошторисами.

Роз'яснення порядку застосування Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (ст.62
цього Закону) провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України,
рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами
державної виконавчої влади.

Законами України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
відповідні роки передбачалося, що до внесення відповідних змін до законів, у
нормах яких для розрахунків потрібен розмір мінімальної заробітної плати, не
застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів допомоги,
компенсаційних та інших виплат. Кабінету Міністрів України доручалось
здійснювати перегляд цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової
частини Державного бюджету України на відповідний рік на ці цілі.

Згідно із ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” конкретні розміри всіх
доплат, пенсій і компенсації підвищуються Кабінетом Міністрів України
відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної
плати.

Усі виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2007 роки позивачу
були нараховані та виплачені у відповідності до законів України про державні
бюджети на відповідні роки, Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

П. 30 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” з
метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було
призупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати, а саме - деякі частини ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року положення п.
13 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” було
визнано неконституційним. До вказаної статті Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” також зміни не внесені.

Механізм та порядок виплати щорічної допомоги, у зв'язку із рішенням Конституційного суду
України у 2007 році, не визначено.

Також, відповідач зазначив, що провадження у справі відкрито відповідно до
Кодексу адміністративного судочинства. Згідно із п. 2 ст. 99 КАСУ, особи, які
звернулися до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
встановлюється річний строк позовної давності.

Керуючись п. 1 ст. 100 КАСУ вважаємо, що позовні вимоги необхідно
розглядати тільки в обсязі зазначеної річної позовної давності.

Відповідач Головного управління праці та соціального захисту населення
Харківської обласної державної адміністрації свого представника в судове
засідання не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним
чином, надав до канцелярії суду заперечення на адміністративний позов, в
якому просив справу розглядати без участі їх
представника та відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог, вказав, що згідно із ч. 5 ст. 13 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” ОСОБА_1., як інваліду 3
групи, щорічно до 5 травня передбачена виплата разової грошової допомоги у
розмірі семи мінімальних пенсій за
віком. Відповідно до ст. 17 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією
цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі і
виплата щорічної разової допомоги відповідно до ст. ст. 12 - 16 вказаного вище
Закону.

Порядок виплати зазначеної допомоги урегульовано ст. 17-1 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Головним
розпорядником бюджетних коштів з питань виплати щорічної допомоги до 5 травня є
органи праці та соціального захисту населення, які здійснюють виплату до 30
вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Мінімальна пенсія за віком, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів
України № 29 від 13 березня 2002 року
„Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону
України „Про пенсійне забезпечення”, та мінімальні пенсії за віком відповідно
до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” - це
пенсії, виплата яких здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду України.
Пунктом 3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої статті 28 застосовується виключно для розмірів
пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Виплата щорічної разової допомоги здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету. Кабінетом Міністрів України 3 січня 2002 року було прийнято постанову
№ 1 „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету”. Пункт 2 зазначеної вище постанови визначає, що виходячи з
розміру 19 гривень 91 копійка провадиться розрахунок підвищення, передбаченого
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту". Також слід зазначити, що при підвищені розміру
пенсій, призначених відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення”,
які були врегульовані постановами Кабінету Міністрів України від 13 березня
2002 року № 279, від 15 квітня 2003 року № 544, визначалось, що збільшення
мінімального розміру пенсій, передбачених цими постановами, не застосовується
для визначення розмірів надбавок, підвищень та інших доплат до пенсій.

Зважаючи на викладене вище, позивач мав би отримати щорічну разову допомогу
відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” у таких розмірах: 2005 рік - 19,91 гривень X 7 - 139
гривень 37 копійок, 2006 рік - 19,91 гривень X 7 - 139 гривень 37 копійок, 2007 рік - 19,91 гривень X 7 - 139
гривень 37 копійок.

Загальна, сума витрат мала б складати 418 гривень 11 копійок, а склала -
840 гривень, так як на 2005, 2006, 2007 роки розміри виплат щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” встановлювався законом про Державний бюджет України на
відповідний рік і для інвалідів війни 3 групи становить відповідно: 270 гривень
(2005 та 2006 роки) та 300 гривень (2007 рік).

Відповідно до розділу III „Пільги
ветеранам війни та гарантії соціального захисту Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" згідно із Законами
України № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року, № 2505-ІУ від 25 березня 2005року та № 3235-ІУ
від 20 грудня 2005 року внесені зміни щодо виплати щорічної разової допомоги,
установлено, що ця допомога інвалідам війни 3 групи у 2005 році здійснюється у
розмірі 270 гривень, у 2006 році теж у
розмірі 270 гривень.

Пунктом 18 ст. 77 розділу VI Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік” з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом на
2006 рік зупинена дія частини п'ятої статей 12, І3, 14 та 15 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині
визначення розміру виплати щорічної разової допомоги ветеранам війни.

Пунктом 13 ст. 71 розділу VI Закону України „Про державний бюджет України на 2007
рік” з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом на
2007 рік зупинена дія частини п'ятої статей 12, І3, 14 та 15 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині
визначення розміру виплати щорічної разової допомоги ветеранам війни.

Відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядник
бюджетних коштів, яким у даному випадку є головне управління праці та
соціального захисту населення облдержадміністрації на нижчому рівні, бере
бюджетні зобов'язання та проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановленими затвердженими кошторисами.

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року положення п.
13 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” було
визнано неконституційним. До вказаної статті Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” також зміни не внесені.

Механізм та порядок виплати щорічної допомоги, у зв'язку із рішенням
Конституційного суду України у 2007 році, не визначено.

Конституція України не містить норм, які б встановлювали ієрархічну
залежність одних законів від інших. Прийняті Верховною Радою України закони є
актами рівної юридичної сили.

Єдиний закон України, який
Конституція України відокремлює серед інших, це Закон „Про Державний бюджет
України". Згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та
має визначений термін дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України „Про
Державний бюджет України” визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Закон про Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко
зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових
ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами
державної влади та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного
періоду. Такий закон затверджує повноваження органів державної влади
здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Частиною 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються
лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього
Кодексу та Закону про Державний бюджет України. Будь-які зобов'язання, взяті
фізичними та юридичними особами за кошти Державного бюджету України без відповідних
бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним
кодексом України та Законом про Державний бюджет України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися.

Фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи”, здійснюється за рахунок
державного бюджету. Головним розпорядником кошів вищого рівня є Міністерство
праці та соціальної політики України.

Відповідно до п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановленими затвердженими кошторисами.

Роз'яснення порядку застосування Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (ст.62
цього Закону) провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України,
рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами
державної виконавчої влади.

Законами України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
відповідні роки передбачалося, що до внесення відповідних змін до законів, у
нормах яких для розрахунків потрібен розмір мінімальної заробітної плати, не
застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів допомоги,
компенсаційних та інших виплат. Кабінету Міністрів України доручалось
здійснювати перегляд цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової
частини Державного бюджету України на відповідний рік на ці цілі.

Згідно із ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” конкретні розміри всіх
доплат, пенсій і компенсації підвищуються Кабінетом Міністрів України
відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної
плати.

Усі виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2007 роки позивачу
були нараховані та виплачені у відповідності до законів України про державні
бюджети на відповідні роки, Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

П.30 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” з
метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було
призупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати, а саме - деякі частини ст. 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року положення п.
13 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” було
визнано неконституційним. До вказаної статті Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” також зміни не внесені.

Механізм та порядок виплати щорічної допомоги, у зв'язку із рішенням Конституційного суду
України у 2007 році, не визначено.

Також, відповідач зазначив, що провадження у справі відкрито відповідно до
Кодексу адміністративного судочинства. Згідно із п. 2 ст. 99 КАСУ, особи, які
звернулися до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
встановлюється річний строк позовної давності.

Керуючись п. 1 ст. 100 КАСУ вважаємо, що позовні вимоги необхідно
розглядати тільки в обсязі зазначеної річної позовної давності.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, установив такі
обставини.

ОСОБА_1. має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії інваліда 3 групи,
що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 від
20 жовтня 1994 року, посвідченням НОМЕР_2 від 6 травня 1999 року та довідкою МСЕ № 028680 від 10 червня 1999
року, та відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, віднесеним до 1 категорії, інвалідам ІІІ групи щорічна допомога на
оздоровлення виплачується у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (в
редакції яка діяла до 9 липня 2007 року), щорічно до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно
п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”, з метою
приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом, дію зазначеної норми зупинено на
2007 рік.

Згідно із ч. 7 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України „Про державні соціальні стандарти
та державні соціальні гарантії”, виключно законами України визначається
мінімальний розмір заробітної плати.

Статтею 76 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік” були
встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати на відповідні періоди
2007 року, а саме: 400 гривень - з 01 січня по 31 березня 2007 року; 420
гривень - з 01 квітня по 30 червня 2007 року; 440 гривень - з 01 липня по 30
вересня 2007 року; 460 гривень - з 01 жовтня 2007 р. Зі змісту вимог законів
України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат, законів України
про Державний бюджет України, якими визначалися мінімальні розміри заробітних
плат, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтею 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”
установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до
законів України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
та „Про жертви нацистських переслідувань” здійснюється у таких розмірах:
інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій та колишнім
неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового
тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового
тримання їх батьків, - 280 гривень; особам, які мають особливі заслуги перед
Батьківщиною, - 450 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам)
померлих інвалідів війни та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових
дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя
інвалідами, - 150 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних
таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені
на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з
націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 55 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року по
справі „Про соціальні гарантії громадян” визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення статті 29, пункту 13
статті 71, пункту 30 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на
2007 рік”. Також встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними. Конституційний Суд України дійшов висновку, що
зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо
надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті
8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивач має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до абзацу 4 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати (частина 7 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Відповідно до довідки № 0823/1333 від 28 травня 2008 року, виданої
Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної
державної адміністрації, ОСОБА_1. у 2007 році щорічна допомога на
оздоровлення була виплачена у
квітні 2007 року в розмірі 90 гривень та
разова грошова допомога - у квітні 2007 року в сумі 300 гривень.

Таким чином, розрахунок щорічної допомоги та разової грошової допомоги за
2007 рік на момент її виплати становить: 460Х4=1840 гривень та 415,11Х7=2905
гривень 77копійок відповідно.

Стягненню підлягає сума з
відрахуванням фактично отриманої щорічної допомоги та разової грошової
допомоги, тобто 1840-90=1750 гривень та 2905,77-300=2605гривень 77 копійок
відповідно.

Частиною 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін (стаття 100 КАС України).

Позов в частині стягнення щорічної одноразової допомоги за 2005-2006 роки
поданий з пропущенням однорічного строку, відповідачі Управління праці та
соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації,
Головного управління праці та
соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації
просили відмовити у задоволенні позову з цієї підстави, позивач не навів
поважних причин його пропуску, а тому у задоволенні позову в цій частині слід
відмовити у зв'язку із пропущенням позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

Виходячи
з викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.
48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. 19 Закону України „Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії”, ст. 76 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, ст. 13 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, Рішенням Конституційного
Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року по справі „Про соціальні
гарантії громадян”, ст. ст. 8-14, 71, 94, 99, 100, 159, 160-164, 167, 185, 186
КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1,до Управління праці та соціального захисту населення
Красноградської районної державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту
населення Харківської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинення дій задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Красноградської
районної державної адміністрації (Харківська область, м. Красноград, вул.
Леніна,90) забезпечити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1(АДРЕСА_1)
щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік у розмірі 1750 (одна тисяча сімсот
п'ятдесят) гривень та разову грошову допомогу за 2007 рік у розмірі 2605 ( дві
тисячі шістсот п'ять) гривень 77 копійок.

Зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення
Харківської обласної державної адміністрації ( 61022, м. Харків, Держпром, 3 під'їзд,
7 поверх) організувати і проконтролювати
призначення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ) щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік у
розмірі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) гривень та разову грошову допомогу
за 2007 рік у розмірі 2605 ( дві тисячі шістсот п'ять) гривень 77 копійок.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в
десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі та поданням після
цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з одночасної подачею її копії
до суду апеляційної інстанції, або без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження чи
апеляційної скарги.

Постанову в повному обсязі виготовлено
28 листопада 2008 року.

Суддя О.В.
Присяжнюк