Справа № 2-а-142/07
Суддя: Клименко A.M.
Дата ухвалення: 2007-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-a-142
ПОСТАНОВА

Іменем України

1 червня
2007 року.

Орджонікідзевський
районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Клименка A.M.,
при секретарі - Трофімової О.О., з участю:

представника
позивача - ОСОБА_2, представника відповідача
- Генова Б.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до військової частини А
0593 та військової частини А 1215 про стягнення грошової компенсації замість не
отриманих продовольчих пайків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини А 0593 та
військової частини А 1215 про стягнення грошової компенсації замість не
отриманих ним продовольчих пайків і просив визнати дії командування цих частин
щодо невиплати йому грошової компенсації за продовольче забезпечення
незаконними та стягнути на його користь з в/ч А 1215 м. Харкова 5116 грн. 38 коп. та з в/ч А 0593
м. Нікополя 7533 грн. 02 коп.
посилаючись на те, що він проходив у цих
військових частинах службу за контрактом з 10 грудня 1999 року до 4 жовтня 2002
року у в/ч А 1215 м. Харкова та з 8
жовтня 2002 року до 29 грудня 2005 року у в/ч А 0593. Під час проходження
служби та при розрахунку при звільненні йому не виплатили грошову компенсацію
замість не отриманих продовольчих пайків.

В
судовому засіданні представник позивача позов підтримала і пояснила, що встановлений ст. 99
КАС України річний строк для звернення до суду був пропущений позивачем з
поважної причини, а саме -
довготривалого листування з посадовими особами з приводу отримання довідки про
розмір заборгованості, так як позивач 19
липня 2006 року звертався до командування військової частини А 0593 з проханням
видати йому довідку про заборгованість по продовольчих пайках, на що 4 серпня 2006 року отримав
відповідь, в якій йому в наданні цієї
інформації було відмовлено. 19 жовтня 2006 року він з цього приводу надіслав
скаргу до прокуратури м. Нікополя, звідкіля її було надіслано до Криворізької
військової прокуратурі, після втручання
якої 13 грудня 2006 року позивач отримав таки довідку про розмір
заборгованості. Крім того, 26 жовтня
2006 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з аналогічним позовом, але 1 лютого 2007 року позов було залишено
без розгляду. Представник позивача також вважала, що відповідно до ст. . 233 КЗпП України, в разі порушення законодавства про оплату
праці позивач міг звернутися до суду без обмеження будь - яким строком. Крім того,
відповідно до Закону України „Про внесення зміни до п. 2 Закону України
„Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" встановлено, що дія цього Закону не поширюється на
військовослужбовців Міністерства оборони України. Також представник позивача
вважала, що Закон України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст. 9
якого передбачає право військовослужбовця на отримання грошової компенсації
замість продовольчих пайків, має вищу
юридичну силу, ніж

постанова
КМУ № 426 від 29 березня 2002 року, якою
не передбачена видача продовольчих пайків.

Представник
відповідача - військової частини А 1215 позов не визнав і пояснив, що п.

2 Закону України від 17.02.2000 р. № 1459-ІП "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних

коштів", який вступив у дію з
11.03.2000 року, призупинено дію частини
другої ст. 9 Закону

України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" в

частині
одержання військовослужбовцями продовольчих пайків, а саме,
пайків для видачі на руки за колишньою нормою № 7, згідно постанови КМУ від 12.03.1996р. №
316, або за їх бажанням грошової
компенсації замість них. Роз'ясненням Верховного Суду України від 08.04.2003 р.
№ 7/4-03 також визначено, що зазначений
вище Закон України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів"
- не скасований, Конституційним судом
України неконституційним не визнаний, а
тому діє, і вимоги щодо одержання
продовольчих пайків або грошової компенсації замість них за період, починаючи з 11.03.2000р. задоволенню не
підлягають. Крім того, постановою
Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 "Про норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань"
продовольчий пайок для видачі на руки військовослужбовцям не передбачений, а

постанова
КМУ від 12.03.1996 року № 316, якою
передбачався такий пайок (за нормою № 7),
визнана такою, що втратила
чинність. Тому, незрозуміло, виходячи з яких цін та на якій підставі
позивач нарахував собі суму грошової компенсації замість продовольчих пайків і
вимагає її стягнення з військової частини А1215. Також позивачем не врахований
той факт, що згідно ч. 2 ст. 9
Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" від 20.12.1991 року військовослужбовці мають право на
отримання грошової компенсації замість продовольчих пайків тільки за їх
бажанням, в іншому випадку, військовослужбовці одержують за рахунок
держави продовольчі пайки. Але ж, до
пред'явлення позову до суду першої інстанції,
а також і до призупинення Законом України "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів" самої можливості виплати грошової компенсації
замість продовольчих пайків, позивач
ніякого бажання про одержання грошової компенсації замість продовольчих
пайків, що необхідно для планування, нарахування військовою частиною А1215
відповідних коштів та їх витребування у вищого розпорядника коштів, не виявляв і з цим питанням до військової
частини А1215 не звертався, а тому, якби,
навіть, дію частини 2 ст. 9
Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" і не було призупинено Законом України "Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів",
то позивач за період до моменту звернення до суду, то б то до моменту виявлення бажання, мав би право тільки на одержання продовольчих
пайків в натурі. Тим більш, що позивач
до моменту призупинення дії частини 2
ст. 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
отримував саме продовольчі пайки, а не
грошову компенсацію замість них. Таким чином,
представник відповідача вважав позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій
командуванням військової частини А1215 щодо невиплати грошової компенсації
замість продовольчого пайка незаконними та про стягнення з військової частини
А1215 на його користь грошової компенсації замість продовольчого пайка з
врахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати у сумі 12649 грн. 40 коп. -є не обґрунтованими і незаконними, а тому задоволенню не підлягають. Також
представник відповідача просив суд застосувати до заявленого позову
положення ст. 99 КАС України і відмовити в задоволенні
позову також з підстав того, що
позивачем пропущений встановлений законом річний строк для звернення до суду за
захистом своїх прав.

Представник
відповідача - військової частини А 0593 в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з запереченнями проти
позову, в яких просив відмовити в його
задоволенні посилаючись на те, що
Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" з
11 березня 2000 року зупинено дію ч. 2
ст. 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в
частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них. Цей Закон не скасований, Конституційним судом України неконституційним
не визнаний і тому діє. Також відповідач просив відмовити в задоволенні позову
на підставі ч. 1 ст. 100 КАС України і просив розглянути справу у
відсутність його представника (а.с.
19, 20).

Вислухавши
представників сторін, вивчивши матеріали
справи, оцінив надані сторонами
докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходив за контрактом військову службу з 10 грудня 1999 року до 4
жовтня 2002 року у військовій частині А 1215 м.
Харкова та з 8 жовтня 2002 року до 29 грудня 2005 року у військовій
частині А 0593. Під час проходження служби та при розрахунку при

звільненні
йому не виплатили грошову компенсацію замість не отриманих продовольчих
пайків, видача яких була передбачена ч.
2 ст.
9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року.

п. 2
Закону України від 17.02.2000 р. № 1459-ІП "Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів", який вступив у
дію з 11 березня 2000 року, було
призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків,
а саме, пайків для видачі на руки
за колишньою нормою № 7, згідно
постанови КМУ від 12.03.1996р. № 316,
або за їх бажанням грошової компенсації замість них. Цей Закон України
"Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" - не
скасований, Конституційним судом України
неконституційним не визнаний, а тому
діє, і вимоги щодо одержання
продовольчих пайків або грошової компенсації замість них за період, починаючи з 11 березня 2000 року відповідно
задоволенню не підлягають. Крім того,
постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426
"Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань" продовольчий пайок для видачі на руки військовослужбовцям не
передбачений, а

постанова
КМУ від 12.03.1996 року № 316, якою
передбачався такий пайок (за нормою № 7),
визнана такою, що втратила
чинність.

Крім
того, згідно ч. 2 ст. 9
Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" військовослужбовці мають право на отримання грошової
компенсації замість продовольчих пайків тільки за їх бажанням, в іншому випадку, військовослужбовці одержують за рахунок держави
продовольчі пайки. Але ж, до
пред'явлення позову, а також і до
призупинення Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів" самої можливості виплати грошової компенсації замість продовольчих
пайків, позивач ніякого бажання про
одержання грошової компенсації замість продовольчих пайків, що необхідно для планування, нарахування військовими частинами відповідних
коштів та їх витребування у вищого розпорядника коштів, не виявляв і з цим питанням до командування
військових частин не звертався, а
тому, якби, навіть,
дію частини 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і не було
призупинено Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів", то позивач за період до
моменту звернення до суду, то б то до
моменту виявлення бажання, мав би право
тільки на одержання продовольчих пайків в натурі.

Також
суд вважає, що позивачем пропущений
встановлений законом річний строк для звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно
до ч. 2 ст. 99 КАС України „для звернення до
адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів".

За
встановлених судом обставин слід дійти висновку, що для позивача початок спливу встановленого
ч. 2 ст.
99 КАС України річного строку для звернення до суду починається з дня
його звільнення з військової служби,
коли з ним не було проведено остаточний розрахунок і не виплачено
грошову компенсацію замість не отриманих продовольчих пайків, і на час її звернення до суду з цим позовом
цей строк вже сплив.

Відповідно
до ч. 1 ст. 100 КАС України „пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо
на цьому наполягає одна із сторін".

Приймаючи
до уваги, що відповідачі наполягають на
відмові в задоволенні заявленого позову в зв'язку з пропуском позивачем
встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України строку для звернення до
суду, суд вважає за необхідне відмовити
позивачу в задоволенні позову і з цих підстав також.

Посилання позивача на те, що він не
пропустив цей строк, так як вже
звертався з аналогічним позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова,
але його позов було залишено без розгляду, не є підставою для поновлення йому строку для
звернення до суду, бо відповідно до положень
ч. 1 ст.
265 ЦК України
„залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності".

Посилання
позивача на те, що, відповідно до
ст. 233 КЗпП України на вимогу
про стягнення грошової компенсації будь - який строк позовної давності не
поширюється, не грунтується на
законі, бо грошова компенсація не є
різновидом заробітної плати.

Відповідно
до ст.
ст. 71, 94,
99, 100, 160,
161, 162, 163 КАС України, Законом України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів", суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1у
задоволенні адміністративного позову до військової частини А 0593 та військової
частини А 1215 про стягнення грошової компенсації замість не отриманих
продовольчих пайків - відмовити.

Судові витрати
по справі віднести за рахунок держави.

постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного
адміністративного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня складання постанови в повному обсязі заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів
апеляційної скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5
ст. 186 КАС України.