Справа № 22-а-11637/08
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада
2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі:

судді-доповідача
- Носа С.П.,

суддів -
Яворського І.О., Богаченка С.І.,

при секретарі -
Петлеваній Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Відділу
приватизації державного житлового фонду Галицького району міста Львова

на постанову Галицького районного суду міста Львова
від 01 липня 2008 року у справі № 2а-299/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Відділу приватизації державного житлового фонду
Галицького району міста Львова

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И
Л А:

ОСОБА_1
звернулась до суду з адміністративним позовом до Відділу приватизації
державного житлового фонду Галицького району міста Львова (далі - Відділ
приватизації), просила визнати незаконним рішення відповідача від 20.05.2008
року № 169 про відмову в приватизації квартири АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідача провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право
власності на неї.

Постановою
Галицького районного суду міста Львова від 01 липня 2008 року позов задоволено.
Постанова мотивована наступним. Постановою Ради Міністрів УРСР від 12.06.1975
року № 297 «Про створення Державного історико-архітектурного заповідника в м.
Львові» було прийнято пропозицію Львівського облвиконкому і створено такий
заповідник. Однак в матеріалах справи відсутні відомості про встановлення меж
такого заповідника, представником відповідача не було подано завіреної копії
таких. Суд не прийняв до уваги незавірену копію плану центральної частини м.
Львова, оскільки така не свідчить про допустимість цього документу як доказу в
справі. Урядом Української РСР в 1975 році було створено Державний
історико-архітектурний заповідник в м. Львові. Відповідно до ст. 33 Закону
України «Про охорону культурної спадщини» ансамблі і комплекси пам'яток, які
становлять виняткову археологічну, естетичну, етнографічну, історичну,
мистецьку, наукову чи художню цінність, можуть бути оголошеними рішеннями
Кабінету Міністрів України державними історико-культурними
(історико-архітектурними, архітектурно-історичними, історико-меморіальними,
історико-археологічними, історико-етнографічними) заповідниками чи музеями -
заповідниками. Однак, в матеріалах справи відсутні дані про прийняття такого
рішення КМ України щодо створення історико-архітектурного (культурного)
заповідника в м. Львові. Відповідно до ст. ст. 1 та 2 Закону України «Про
тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини» заборонено
приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою
України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації,
а Кабінет Міністрів України було зобов'язано в 6-місячний строк подати на
розгляд Верховної Ради проект Закону України про затвердження переліку пам'яток
культурної спадщини, які не підлягають приватизації. Кабінет Міністрів України
такого переліку на протязі встановленого законом строку не подав. За таких
обставин, коли правовий статус Державного історико-архітектурного заповідника в
м. Львові, встановлений за часів Української РСР, після утворення незалежної держави
Україна національним законодавством поновленим не був, правових підстав для
відмови позивачам в приватизації квартири суд не знаходить. Крім цього, як
вбачається з листа ЛКП «Старий Львів», квартири в будинку АДРЕСА_1 майже всі
квартири приватизовані,окрім квартири позиваки. Таким чином,аналізуючи всі
зібрані в сукупності докази, суд прийшов до переконання,що відмова позивачці
ОСОБА_1 в приватизації квартири порушує принцип рівності перед законом як
принцип адміністративного судочинства і не запобігає несправедливій
дискримінації права позивачки на приватизацію житлового фонду порівняно з
іншими громадянами, які проживають в тому ж будинку.

Постанову суду
першої інстанції в апеляційному порядку
оскаржив відповідач Відділ
приватизації державного житлового фонду Галицького району міста Львова, вважає
її незаконною, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позову. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що
постанова суперечить п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» (з роз'ясненням до нього Рішення Конституційного Суду України
№ 10-рп/2000), оскільки спірна квартира розташована на території Державного
історико-архітектурного заповідника м. Львова. Цей державний історико-архітектурний
заповідник був створений рішенням Виконавчого комітету Львівської обласної ради
від 09.07.1975 року № 621 «Про створення державного історико-архітектурного
заповідника в м. Львові» на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від
12.06.1975 року № 297 «Про створення Державного історико-архітектурного
заповідника в м. Львові». Спірна квартира знаходиться всередині зовнішніх меж,
описаних в Описі меж заповіднику, який є додатком до даного рішення
облвиконкому.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 33 Закону України «Про охорону культурної спадщини» ансамблі і комплекси
пам'яток, які становлять виняткову археологічну, естетичну, етнографічну,
історичну, мистецьку, наукову чи художню цінність, можуть бути оголошені
рішеннями Кабінету Міністрів України державними історико-культурними
(історико-архітектурними, архітектурно-історичними, історико-меморіальними,
історико-археологічними, історико-етнографічними) заповідниками чи
музеями-заповідниками, охорона яких здійснюється відповідно до цього Закону та
інших законів. Порядок створення історико-культурних заповідників та
музеїв-заповідників і типові положення про них затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно
до Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини» заборонено приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження
Верховною Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не
підлягають приватизації. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.
Кабінету Міністрів України у шестимісячний термін з дня набрання чинності цим
Законом подати на розгляд Верховної Ради України проект Закону України про
затвердження переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають
приватизації.

Згідно з
даними нормами, законодавством України передбачено, що визначені ними ансамблі
і комплекси пам'яток можуть бути оголошені рішеннями Кабінету Міністрів
України, зокрема державними історико-архітектурними заповідниками. Оскільки
Кабінет Міністрів України на виконання зазначених норм законодавства не
розробив порядок створення історико-культурних заповідників та
музеїв-заповідників і типові положення про них, а також не подав на розгляд
Верховної Ради України у встановлений термін переліку пам'яток культурної
спадщини, які не підлягають приватизації, тобто на час розгляду справи судом
першої інстанції їх перелік та статус у встановленому порядку не був
визначений, отже, житловий будинок АДРЕСА_1 не був пам'яткою культурної
спадщини та не знаходився на території історико-архітектурного заповідника,
відповідач неправомірно відмовив позивачу в приватизації квартири в даному
будинку.

Крім того,
колегія суддів враховує, що 23.09.2008 року Верховна Рада України прийняла
Закон України «Про Перепік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають
приватизації», яким затверджено такий Перелік і в зв'язку з прийняттям цього
Закону втратив чинність Закон України «Про тимчасову заборону приватизації
пам'яток культурної спадщини». Згідно з даним Переліком будинок АДРЕСА_1не
належить до числа пам'яток культурної спадщини, що не підлягають
приватизації.

Враховуючи
наведене вище, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою,
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову
або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району міста
Львова залишити без задоволення.

Постанову
Галицького районного суду міста Львова від 01 липня 2008 року у справі №
2а-299/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу приватизації
державного житлового фонду Галицького району міста Львова про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя-доповідач С.П.
Нос

Судді
І.О.
Яворський

С.І.
Богаченко