Справа № 22-а-16768/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий суду І інстанції -
Суддя-доповідач-Арабей
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 грудня 2008 року справа № 22а-16768/08

м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів:

головуючого судді Арабей Т.Г.

суддів Геращенко І.В., Малашкевич С.А.

при секретарі Літвіновій Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у
м. Донецьку ради

на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька

від 30 жовтня 2008 року

у справі № 2а-664/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної у м. Донецьку ради

про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до Пролетарського районного
суду м. Донецька з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради про стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 та 2008 роки
згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Постановою
Пролетарського районного суду м. Донецька від 30 жовтня 2008 року у справі №
2а-664/08 позовна заява задоволена частково, а саме: стягнуто з Управління
праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку
ради на користь ОСОБА_1 недоотримані грошові кошти на оздоровлення за 2002-2005
та 2007, 2008 роки у розмірі 7649,50 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Зазначає, що
постанова суду першої інстанції прийнята без урахування розміру цього виду допомоги, встановленому
постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836
“Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”. Всі виплати, передбачені
Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у тому числі виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати,
виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ.

Апелянт у судове
засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, письмово просив розглянути справу за відсутності їх
представника. Позивач просив рішення суду І інстанції залишити без змін.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач -
належить (віднесений) до 1 категорії, як особа, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується
посвідченням серіїНОМЕР_1 від 19.01.1993 року(а.с.7,8)

Перебуває на
обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Пролетарської
районної у м. Донецьку ради як особа, яка є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській атомній електростанції, є інвалідом ІІІ групи, у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48
зазначеного Закону передбачена щорічна допомога на оздоровлення, зокрема,
учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідам ІІІ групи - 4
мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2002 рік - в
сумі 21 грн. 50 коп.(19.08.2003р.);

за 2003 рік - в
сумі 21грн. 50 коп.(28.04.2004р.);

за 2004 рік - в
сумі 21 грн.50 коп.(23.06.2005р.);

за 2005 рік - в
сумі 90 грн.(20.09.2006р.);

за 2007 рік - в
сумі 90 грн.(26.11.2007р.);

за 2008 рік - в
сумі 60 грн.(15.04.2008р.);

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин
справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній
скарзі вказується на порушення норм матеріального права.

Колегія суддів
вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а судове
рішення скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтею 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальних
заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений
розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам
спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідам ІІІ групи - 21 грн. 50 коп., та з 2005р.
- в сумі 90 грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4
статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003, 2004, 2005, 2007 та 2008
роки, а не вказані Постанови КМУ.

Конституція -
Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 21 грн. 50 коп. за 2003, 2004 роки, у розмірі 90 грн. за 2005, 2007
роки, та у розмірі 60 грн. за 2008 рік неправомірні та підлягають стягненню за
2003 р.(205х4-21,50)-798,50 грн.; за 2004р. (290х4-21,50)-1138,50 грн.; за
2005р.(375х4-90)-1410 грн.; за 2007р. (460х4-90)- 1750 грн.; за
2008р.(525х4-60)-2040 грн., а всього 7137 грн.

Колегія суддів
погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовної
заяви в частині стягнення недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006
рік, оскільки дія абзацу другого та третього частини
четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37
ст. 77 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який
до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Крім того,
апеляційний суд встановив, що за 2002 рік позивачу, також, не доплачені суми на
оздоровлення відповідно до вимог спеціального Закону, але, оскільки виплату
щорічної допомоги на оздоровлення хоча і
здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29
жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого
постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256, то в частині стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2001 - 2002 роки позивач пред'явив вимоги до
неналежного відповідача у справі, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в стягненні
коштів за 2002 рік саме з цього відповідача.

На підставі
викладеного керуючись Конституцією України, Законом України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст.
196, п.3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ст. 202, ч.
2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної
у м. Донецьку ради - задовольнити частково.

Постанову
Пролетарського районного суду м. Донецька від 30 жовтня 2008 року у справі №
2а-664/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної
у м. Донецьку ради про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2002,
2003, 2004, 2005, 2007 та 2008 роки згідно ст. 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” - скасувати.

Позовну
заяву ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради про
стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2002, 2003, 2004, 2005, 2006,
2007 та 2008 роки згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” - задовольнити
частково.

Визнати
незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської
районної у м. Донецьку ради щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003 - 2005 роки, 2007 та 2008 роки відповідно до положень ст.
48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м.
Донецьку ради за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 та
2008 роки в сумі 7137 грн.

В
задоволені іншої частини позовної заяви - відмовити.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

У судовому
засіданні 12.12.2008р. проголошений повний текст постанови.

Головуючий суддя Т.Г.
Арабей

Судді І.В.
Геращенко

С.А.Малашкевич