Справа № 22-а-4844/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 листопада 2008 року
м.
Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів -
Пліша М.А., Заверухи О.Б.,

при секретарі судового засідання - Бацик О.Р.,

з участю сторін:

від позивача - не явився,

від відповідача - не явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу

за апеляційною скаргою - Управління
Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області

на постанову Любешівського районного суду Волинської
області від 12 грудня 2007 року по справі № 2-а-160/07

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Любешівському
районі Волинської області

про бездіяльність органів виконавчої влади, -

В С Т А Н О В И
Л А :

12 грудня 2007 року Любешівським
районним судом Волинської області прийнято
постанову по справі № 2-а-160/07 за
адміністративним позовом ОСОБА_1до Управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської області про бездіяльність органів виконавчої
влади, якою позовні вимоги задоволено,
визнано незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у
Любешівському районі Волинської області у вигляді невиплати пенсії ОСОБА_1 у розмірах, що передбачені ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни та зобов'язано Управління Пенсійного фонду
України підвищити позивачу пенсію на 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 09 липня 2007 року та здійснювати подальшу виплату пенсії у розмірах
передбачених законом.

Прийняту
постанову суд першої інстанції мотивував тим, що оскільки позивач ОСОБА_1є
дитиною війни, то неприпустимо при встановленні
розміру державної соціальної підтримки дітей війни виходити з положень Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким виплата державної
соціальної підтримки передбачена у значно
менших розмірах, оскільки Конституція України має вищу юридичну силу порівняно
з іншими Законами України.

Вказану
постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач - управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі Волинської області, представник якого в
поданій апеляційній скарзі покликається на те, що така постановлена з
порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Як на доводи в своїй апеляційній
скарзі представник апелянта покликається на те, що законодавчі механізми та
фінансування для реалізації ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» на даний час відсутні і управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі не має таких повноважень ні законодавчих ні виконавчих, а
порушувати фінансове законодавство, виконуючи рішення першої інстанції призведе
до скоєння злочину в особливо великих розмірах відповідними посадовими особами
управління. крім того, суд не вірно зрозумів розділ 2 Положення про управління
Пенсійного фонду України в Любешівському районі, де вказано, що основним
завданням управління р районі є забезпечення призначення і виплата пенсії, що
здійснюється за рахунок коштів Фонду, а не коштів Державного бюджету України, а
також самих пенсій, а не підвищень, надбавок, які гарантуються діючим
законодавством за рахунок бюджету.

Сторони
та їх представники в судове засідання не явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4
ст.196 КАС України такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана
скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Так судом першої інстанції правильно встановлено, що, згідно абз. 1 п.1 ст.1Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», ОСОБА_1відноситься
до категорії пенсіонерів, які підпадають під дію Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», і в справі ця обставина не оспорюється, що крім того
підтверджується посвідчення дитини війни (а.с. 4).

Розглядаючи спір та приймаючи рішення про задоволення позову суд першої
інстанції підставно і обґрунтовано виходив із вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» відповідно до якого, дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що п. 12
ст.71 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» зупинено дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» на 2007 рік і разом з тим, рішенням
Конституційного суду від 09.07.2007 року п.12 ст.71 та ст.111 Закону України
«Про державний бюджет України на 2007 рік» визнано неконституційними.

При цьому суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція має
найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати
їй.

Згідно ст. 22 Конституції
України конституційні права і свободи гарантуються
і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Саме тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що неприпустимо при
встановленні розміру державної соціальної підтримки дітей війни виходити з
положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
виплата державної соціальної підтримки передбачена
у значно менших розмірах, з огляду на рішення Конституційного
суду від 09.07.2007 року та
вимоги Конституції України має вищу юридичну силу порівняно з іншими Законами
України.

Згідно з ч.2 ст. З
Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Тому судом першої інстанції правильно
встановлено, що заперечення управління
Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про
відсутність бюджетних асигнувань для задоволення вимог позивача до уваги взяти не
можна, оскільки доказів останнім не
надано, але й за умови наявності таких доказів, невиконання чи неналежне
виконання законів про виплати через
відсутність грошей для виплати не є підставою для виправдання дискримінуючої недоплати державної
соціальної підтримки дітям війни.

Крім того, правильно враховано судом і те, що
одним з основних завдань управління Пенсійного фонду України є
забезпечення призначення і виплати пенсій згідно п. 2.1 «Положення про
управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах».

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що управління Пенсійного
фонду України у Любешівському районі Волинської області як суб'єкт владних
повноважень, відмовляючи ОСОБА_1у перерахунку пенсії за віком, як це
передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
посилаючись на те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених вищевказаним законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, діяло не на підставах, що
передбачені Конституцією і чинними законами України, тобто неправомірно, а тому
позовні вимоги у даній справі про бездіяльність органів виконавчої влади
підлягають задоволенню в повному обсязі, що підставно вирішено судом першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів
визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір,
правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням
норм матеріального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, відповідає вимогам
ст.ст.2,10,11,71,72,138,143,159,161-163 КАС України, доводи апеляційної скарги
її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції
не має.

Керуючись ст.ст.
160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської області залишити
без задоволення, а постанову Любешівського районного суду Волинської
області від 12 грудня 2007 року по справі № 2-а-160/07 за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі
Волинської області про бездіяльність органів виконавчої влади, - без змін.

Ухвала набирає законної
сили негайно після проголошення.

На ухвалу апеляційного суду
може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після проголошення, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді:
М.А.Пліш

О.Б.Заверуха