Справа № 22-а-5058/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Мартинюк В.Я. Справа № 22-а-5058/08
суд Львівської області
№ 73
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова на постанову господарського
суду Львівської області від 10 грудня 2007 року у справі № 18/289А за її
позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про
стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Державна податкова інспекція у Галицькому районі м.
Львова (далі - ДПІ у Галицькому р-ні) звернулася до суду з адміністративним
позовом, у якому просила стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1) до бюджету 2064,98грн. фінансових
санкцій, які є узгодженими, однак у добровільному порядку до бюджету
відповідачем не сплачено.

Постановою господарського суду Львівської області від 10
грудня 2007 року у справі № 18/289А позов було задоволено та стягнено з СПД
ОСОБА_1 у користь державного бюджету 1000 грн. штрафу, а у задоволенні решти
позовних вимог було відмовлено .

У поданій апеляційній скарзі позивач ДПІ у Галицькому
р-ні просить зазначену постанову скасувати та прийняти нове судове рішення,
яким її позов задовольнити повністю. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує
тим, що судом не було взято до уваги те, що порушення вимог п. 3 та п. 4 ст. 17
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” зафіксовано актом перевірки від
14.03.2007 року № 022583, до якого відповідачка не мага заперечень. Крім того,
допитаний у суді у якості свідка ОСОБА_2 підтвердив, що всі виявлені та
зафіксовані у акті порушення відповідають дійсності. Розмір штрафної санкції
становить 1961,25 грн., розмір пені - 103,73 грн. Відповідно до вимог Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” податкові органи є контролюючими органами, які
вправі здійснювати перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування
та сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до
бюджетів та державних цільових фондів, а також вправі здійснювати заходи з
погашення податкового боргу.

У ході апеляційного розгляду у зв'язку з реорганізацією
було проведено заміну позивача і апелянта державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова на державну податкову інспекцію у Сихівському
районі м. Львова

Представник апелянта у ході апеляційного розгляду
підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі, просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання на виклик апеляційного суду
не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності згідно із ч.4
ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ДПІ у Галицькому
р-ні, суд першої інстанції виходив із того, що неоскарження відповідачем
рішення позивача про застосування штрафу не свідчить про його правомірність, а
тому не звільняє суд від дослідження обставин його прийняття.

Оскільки відповідачем у ході судового розгляду було
представлено докази, які спростовують зазначені у акті перевірки порушення у
вигляді неналежного ведення книги обліку розрахункових операцій, а також
відсутність фіскальних чеків, то суд першої інстанції прийшов до висновку про
безпідставність накладення на відповідача штрафу у розмірі 680 грн.

Щодо суми у заборгованості відповідача у розмірі 384,98
грн., то з урахуванням відсутності доказів про виникнення такої, судом було
зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення таких вимог в силу
положень ч. 1 ст. 71 КАС України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та
фактичним обставинам справи.

Як незаперечно встановлено у ході судового розгляду, за
результатами перевірки належного СПД ОСОБА_1 магазину ДПІ у Галицькому р-ні
було складено акт за № 022583 від 14.03.2007 року.

На підставі зазначеного акту було прийнято відповідно до
абз. 12 ч. 2 ст. 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів” рішення про застосування до СПД ОСОБА_1 фінансових санкцій за №
00025/3311 від 05.06.2007 року за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за
цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлені
виробником, у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн., а також рішення про
застосування до СПД ОСОБА_1 фінансових санкцій за №
00025/3311/0/04-23-510/ від 05.04.2007 року у вигляді штрафу у
розмірі 680 грн. за порушення п. 3 та п.4 Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”.

Відповідно до приписів ст. 25 Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17-24
цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами підприємницької діяльності до
Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами
державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових
санкцій.

Вказані рішення ДПІ у Галицькому р-ні відповідачем СПД
ОСОБА_1 не оскаржувалися у встановленому законом порядку.

Приписами ч. 1 ст. 10 КАС України встановлено, що усі
учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять ( ч. 2 ст. 11 КАС України).

З огляду на викладені приписи процесуального закону
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні
фінансових санкцій у розмірі 680 грн. за рішенням позивача №
00025/3311/0/04-23-510/ від 05.04.2007 року безпідставно вийшов за
межі позовних вимог ДПІ у Галицькому р-ні при вирішенні даного
публічно-правового спору, змінивши предмет спору.

Одночасно колегія суддів приходить до висновку про те, що
представлення відповідачем документів у підтвердження дотримання вимог закону у
ході судового розгляду при їх відсутності під час проведення перевірки
працівниками податкового органу, а також відсутності зауважень до складеного за
наслідками такої перевірки акту за № 022583 від 14.03.2007 року та
підтвердження таких порушень показаннями допитаного у ході судового розгляду
свідка ОСОБА_2 не дає підстав для висновку про відсутність порушень діючого
законодавства, зафіксованих у цьому акті перевірки.

Відтак, на думку колегії суддів, позовні вимоги про
стягнення з СПД ОСОБА_1 суми штрафу у розмірі 680 грн. є підставними та
підлягають задоволенню.

Разом із тим, з урахуванням того, що накладені
контролюючим органом за порушення вимог Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” фінансові санкції не можна вважати податковим зобов'язанням, колегія
суддів вважає безпідставним нарахування ним пені відповідно до приписів ст. 16 Закону України “Про прядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
та приходить до висновку про відсутності
правового обґрунтування заявленої до стягнення позивачем пені у розмірі
103,73 грн., погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення цієї частини позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до
переконання про те, що при розгляді даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального закону, що призвело до
неправильного вирішення справи у частині позовних вимог, а відтак постанова суду
першої інстанції підлягає частковому скасуванню із частковим задоволенням вимог
апелянта.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202 п.3, 4, 205, 207, 254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову господарського суду Львівської
області від 10 грудня 2007 року у справі № 18/289А у частині відмови у
стягненні з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 в
користь державного бюджету 680 грн. фінансових санкцій та прийняти нову, якою
задовольнити цю позовну вимогу.

У решті постанову
господарського суду Львівської області від 10 грудня 2007 року у справі
№ 18/289А залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді В.З.Улицький

В.М.Багрій