Справа № 22-а-5264/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Очеретяний Є.В. Справа № 22-а-5264/08
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області ряд. стат. звіту № 48
№ 2-а-1114/07
Суддя-доповідач: Онишкевич Т.В.
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого-судді
- Онишкевича Т.В.,

суддів
- Улицького В.З., Ліщинського А.М.,

при
секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного казначейства України
та Міністерства фінансів України на постанову Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області від 11 грудня 2007 року у справі № 2-а-1114/07 за
позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 до
головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,
управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради,
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства
праці та соціальної політики України про зобов'язання виплатити одноразову
грошову допомогу, -

в с т а н о в и л а :

Постановою
Тернопільського міськрайонного суду від 11 грудня 2007 року частково задоволено
адміністративні позови вищевказаних осіб до управління праці та соціальної
політики Тернопільської міської ради (далі - УПСП Тернопільської міськради),
головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Міністерства
фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства праці та
соціальної політики України про стягнення недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги, передбаченої ст.ст. 12-14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та вирішено за рахунок
коштів Державного бюджету України через Міністерство фінансів України, Державне
казначейство України і УПСП Тернопільської міськради здійснити виплату
недоплаченої у 2007 році позивачам допомоги, а саме: позивачу ОСОБА_5, як
інваліду війни II групи, у розмірі 2888 грн.; позивачам ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_12, як інвалідам війни I групи, у розмірі по 3610 грн.; позивачам
ОСОБА_11, ОСОБА_10, як учасникам війни, у розмірі по 1163 грн., а усім іншим
позивачам, як учасникам бойових дій, у розмірі по 1750 грн.

Вказане
судове рішення в апеляційному порядку оскаржено відповідачами Державним
казначейством України та Міністерством фінансів України.

У
поданій апеляційній скарзі Державне казначейство України просить зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні
вимог позивачів, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права та неповноту з'ясування істотних обставин
справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Державне казначейство
України належним чином та відповідно до вимог Бюджетного кодексу України і
Законів України про Державний бюджет України на 2004-2007 роки виконало свій
обов'язок щодо асигнування Міністерства праці та соціальної політики України за
цільовою програмою «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни». Просить
врахувати, що казначейство не є головним розпорядником бюджетних коштів, не
змінює видатки Державного бюджету України, не має права розпоряджатися коштами,
які призначені для виплати спірної допомоги і не здійснює фінансування органів
праці та соціального захисту населення.
Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані
положення бюджетного законодавства України.

Відповідач
Міністерство фінансів України у поданій апеляційній скарзі просить постанову
Тернопільського міськрайонного суду від 11 грудня 2007 року скасувати і
ухвалити нову про відмову у задоволенні вимог позивачів, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та
неврахування істотних обставинам справи. Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що головним розпорядником коштів для виплати разової грошової
допомоги є Міністерство праці та соціальної політики України, якому щорічно з
Державного бюджету України на такі цілі виділяються відповідні кошти. Просить
врахувати, що рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 датоване 09
липня 2007 року, тобто після завершення виплати спірної допомоги у травні 2007
році, а також те, що передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» розміри щорічної грошової допомоги на
2004-2007 роки не були підтвердженні державним бюджетом, як основним фінансовим
документом. Вважає, що позивачам у належному розмірі та відповідно до вимог
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і постанови Кабінету
Міністрів України № 177 від 18 лютого 2004 року виплачено спірну щорічну разову
грошову допомогу. Вказує на порушення судом першої інстанції норм бюджетного
законодавства України.

Особи,
які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що
не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані скарги
підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів.

При
частковому задоволенні вимоги позивачів у справі, суд першої інстанції виходив з
того, що кожен із них, будучи учасником бойових дій, інвалідом чи учасником
війни, згідно із вимогами ст.ст. 12, 13, 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щороку до 5 травня має право
на одержання грошової допомоги у передбачених ними розмірах, а саме у розмірі
трьох, п'яти, восьми та десяти мінімальних пенсій за віком, в залежності від
існуючого статусу. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 29 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими обмежувався розмір
щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту». Розмір отриманої позивачами у 2007
році разової грошової допомоги суперечить вимогам зазначеного Закону і сума
заборгованості перед ними, виходячи із законодавчо встановлених розмірів
мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму, становить перед позивачем
ОСОБА_5 2888 грн.; перед позивачами ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_12 по 3610 грн.;
перед позивачами ОСОБА_11 і ОСОБА_10 по 1163 грн., а перед кожним з інших
позивачів - по 1750 грн. При цьому недоплачена їм спірна допомога підлягає
виплаті УПСП Тернопільської міськради за рахунок коштів Державного бюджету
України через Міністерство фінансів України та Державне казначейство України.

Такі
висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають
нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Безспірно
встановлено, що позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_12 є інвалідами війни I групи,
яким відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується грошова
допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до положень
цієї ж статті правом на одержання щорічної грошової допомоги у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком наділений позивач ОСОБА_5, як інвалід війни II
групи.

Крім
того, позивачі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є учасниками
війни і згідно із ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щороку до 5 травня мають право на одержання грошової
допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Усі інші
позивачі є учасниками бойових дій та відповідно до положень ст. 12 цього ж
Закону користуються правом на щорічне одержання грошової допомоги у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення ст.
29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було
обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із вказівкою на
те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

За
чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається
лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду
на викладене колегія суддів приходить до переконання, що положення ч. 3 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки
наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачами конституційних
гарантій та права на отримання щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких
обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність вимог
позивачів у частині заборгованості з виплати спірної щорічної допомоги за 2007
рік.

Розмір
такої заборгованості судом першої інстанції правильно визначений виходячи із
розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму, встановлених
законами України на 2007 рік.

Поряд із
цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про
необхідність покладення обов'язку щодо перерахування і виплати недоплаченої
щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство України і
Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної суми
суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає завданням
і функціям вищевказаних державних органів.

З
врахуванням положень ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів приходить до
переконання, що обов'язок із нарахування та виплати позивачам заборгованої
щорічної допомоги слід покласти на відповідне управління праці та соціального
захисту населення.

Покликання
апелянтів на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розмірів щорічної
грошової допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі «Кечко проти України»).

Таким чином,
оскільки судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору
було порушено норми матеріального права у частині визначення порядку і способу
захисту порушених прав та інтересів позивачів у справі, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою обов'язок щодо виплати
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги слід покласти на УПСП
Тернопільської міськради.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні
скарги Державного казначейства України та Міністерства фінансів України
задовольнити частково.

Постанову
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2007
року у справі № 2-а-1114/07 скасувати і прийняти нову, якою вимоги позивачів
задовольнити частково.

Зобов'язати
управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради провести
нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 у 2007 році разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня, як учасникам бойових дій, у розмірі по 1750 грн.
кожному.

Зобов'язати
управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради провести
нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_5 у 2007 році разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни II групи, у розмірі 2888 грн.

Зобов'язати
управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради провести
нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12 у 2007 році
разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, як інвалідам війни I групи, у
розмірі по 3610 грн. кожному.

Зобов'язати
управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради провести
нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_10, ОСОБА_11 у 2007 році разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня, як учасникам війни, у розмірі по 1163
грн. кожному.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді В.З.Улицький

А.М.Ліщинський