Справа № 2-а-855/07
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2007-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-855/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
грудня 2007 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого
судді Катаєвої Е.В.

при секретарі Юзефович Ю.А.

розглянувши в
відкритому судовому засіданні
в місті Одесі
справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Білгород-Дністровської
міської ради, за участю третьої особи
- Державного казначейства України
про стягнення щорічної одноразової допомоги до 5 травня у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до управління праці та
соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради (далі УПтСЗН)
про стягнення недоплаченої разової допомоги учасникам бойових дій, вказуючи,
що він є учасником бойових дій і відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" держава повинна виплачувати щорічно до 5 травня
разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.
Однак, в порушення зазначеного Закону
йому була виплачена вказана грошова допомога не в повному обсязі. Тому просив
визнати діяльність УПтСЗН незаконною та стягнути з відповідача на його користь
4 855 гривень ЗО копійок заборгованість за виплатою по одноразовій грошовій
допомозі, виходячи із вимог закону.

У судовому засіданні представник позивача посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві
підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на
Закони України «Про державний бюджет України» на 2004-2007 рік, та неможливість виплати у розмірі
передбаченому Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" через
фінансові можливості держави.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, був повідомлений судом належним чином та
своєчасно, просив слухати справу у його
відсутність, надіслав письмові пояснення
в яких висловив свою позицію про необґрунтованість вимог позивача, оскільки згідно статті 23 Бюджетного кодексу
України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного бюджетного призначення, що встановлюється законом про державний
бюджет. Так як позивачу виплати щорічної допомоги здійснювались в межах бюджету
- позов задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши та
проаналізувавши надані ними докази, суд
встановив що позивач є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів
війни - учасників бойових дій (посвідчення НОМЕР_1 від 29 грудня 2001 року).

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22 жовтня 1993 року зі змінами, щорічно,
до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога
у розмірі п'яті мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 1
„а" постанови
КМУ України „Про підвищення розмірів трудових пенсій" від
15.04.2003 року №544 розмір мінімальної пенсії за віком встановлений на 2004
рік у 50 гривен.

В силу статті 28 Закону України „Про обов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року „1058-ІУ та статті 1 Закону
України „Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік" від
19.10.2004 року №2089-1 мінімальний розмір пенсії на 2005 рік складав 332
гривни. З квітня 2006 року, прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність, затверджений у розмірі
359 гривень. Згідно абзацу 5 статті 62 Закону України „Про державний бюджет
України на 2007 рік" розмір мінімальної пенсії за віком встановлений ст.28
ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від
09.07.2003р. становить 406 гривень.

Таким чином
позивачу повинні бути сплачені:

·
у 2004 році - 250 грн. (50 грн. х 5);

·
у 2005 році - 1660 грн. (332 грн. х 5),

·
у 2006 році - 1795 грн. (359 грн. х 5);

·
у 2007 році - 2030 грн (406 грн х 5).

Однак виплата була здійснена на підставі Законів України «Про державний
бюджет», всього позивач отримав у 2004
р. - 120 грн., у 2005 р. -250 грн., 2006 р. - 250 грн., у 2007р. - 280 гривень.

Проаналізувавши діюче національне законодавство, суд прийшов до висновку про те, що,
виходячи із вимог ст. 22 Конституції України при прийнятті нових Законів
або внесенні змін до чинних законів держава не вправі допускати звуження змісту
та обсягу існуючих прав і свобод, у тому
числі і для ветеранів війни, Закон
відносно яких встановив, що нормативні
акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

При цьому суд приймав до уваги правову позицію Конституційного Суду
України, який неодноразово розглядав
питання щодо конституційності положень Законів України про Державний бюджет
України у частині обмежень пільг,
компенсацій і гарантій, на які
відповідно до чинного законодавства мають право окремі категорії громадян.

Для
значної кількості громадян України,
пільги, компенсації і
гарантії, право на які передбачено
чинним законодавством, є додатком до
основних джерел існування, необхідною
складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня
(ст. 48 Конституції України (254к/9б-ВР),
який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого Законом (частина третя статті
46 Конституції України), тому звуження
змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до
чинних Законів, за ст. 22 Конституції
України, не допускається. Зупинення його
дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті
85, пункту 19 частини першої статті 92
Конституції України (254к/96-ВР) надзвичайного стану (стаття 64 Конституції
України, рішення Конституційного Суду
України від 20 березня №5-рп/20029 V005P710-02 у
справі щодо пільг, компенсацій і
гарантій.

Конституційний суд звернув увагу на те,
що практика ревізування пільг,
компенсацій і гарантій триває,
зокрема, на підставі частини
п'ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
щорічно, до 05 травня, інвалідам війни повинна виплачуватись разова
грошова допомога у розмірах: інваліда 1 групи - десять мінімальних пенсій за
віком. Проте статтею 44 Закону (1344-15) розміри такої допомоги зменшено.

Це, як зазначив Конституційний Суд
України, суперечить вимогам ст. 2 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",

згідно з якою
права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і
законодавством колишнього Союзу РСР не можуть бути скасовані без їх рівноцінної
заміни (частина друга); нормативні акти органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними (частина
третя).

З таких підстав, суд не приймає до
уваги позицію відповідача, оскільки
положення Законів України "Про Державний бюджет України", в даному випадку, не можуть бути застосовані, оскільки вони суперечать нормам Конституції
України про недопустимість звуження змісту на обсягу існуючих прав і свобод при
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (ст. 22 ч.3
Конституції України (254к/96-ВР).

Згідно ст. 17 ч.1 Закону України "Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та
протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції "Кожна ... особа має
право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами
міжнародного права".

Розглядаючи борги у сенсі поняття "власності", яке міститься у ст. 1 ч.1 Протоколу № 1 до
Конвенції і яке не обмежене лише власністю на фізичні речі та не залежить від
формальної класифікації у національному законодавстві, борги,
що становлять майно, можуть також
розглядатися як "майнові права" і,
таким чином, як власність.

Тому при розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00)
Європейський Суд з прав людини зауважив,
що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з
державного бюджету, держава може
вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне правове
положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах, доки
відповідні положення є чинними (п.23 рішення суду ).

В зв'язку з цим,
Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію
двох нормативних актів - Закону України,
відповідно якого встановлені надбавки з бюджету, і який є діючим, та Закону України " Про Державний
бюджет" на відповідний рік, де положення
останнього Закону, на думку Уряду
України, превалювали як lex specialis.

Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних
асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п.26 рішення Качко проти України; див. mutatis mutandis рішення
у справі Бірдов проти Росії, №
59498/00).

З таких підстав позовні вимоги ОСОБА_1
ґрунтуються як на нормах національного законодавства, так і міжнародного - ст.І.ч.1 Протоколу № 1
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною законодавства України, і практиці Європейського Суду з прав людини
як джерело права.

Оскільки правові положення, які
передбачають виплату разової щорічної допомоги учасникам бойових дій до Дня
Перемоги є чинними, і позивач, який є учасником бойових дій, має право на її одержання, органи державної влади не можуть свідомо
відмовити у цих виплатах.

Враховуючи
все вищевикладене, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню
у розмірі 4 535
гривен ((250+1660+1795+2030) - (120+250+250+280)).

На підставі ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22 жовтня 1993 року зі змінами, ст.28 ч.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р, ст., ст. 22,
48, 46 Конституції України, ст. 17 ч.1 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", статті 1 Протоколу до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод" яка ратифікована Україною 17.07.1997
року, справи "Кечко проти
України" (заява № 63134/00) Європейського Суду з прав людини керуючись
ст.ст. 2, 7, 8,
9, 11, 86,
159-164 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Білгород-Дністровської міської ради, за
участю третьої особи - Державного казначейства України про стягнення щорічної
одноразової допомоги до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком
задовольнити.

Стягнути з держави в особі Управління праці та
соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість
по сплаті щорічної разову грошової допомоги у розмірі 4855 гривень 30 копійок.

Постанову може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом
подання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а також подання апеляційної скарги до
Одеського окружного адміністративного суду протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження і одночасного направлення копії апеляційної
скарги.