Справа № 2-а-8552/08
Суддя: Верба І.О.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Категорія статобліку -47
Справа № 2-а-8552/08
УХВАЛА

про
закриття провадження у справі

10 грудня
2008 року
місто Дніпропетровськ

Дніпропетровський
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Верба І.О.

при секретарі Ромасько Є.В.

за участю представників

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника
відповідача про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська, д.
Дніпропетровськ

до
Міського комунального виробничого
підприємства «Дніпроводоканал», м. Дніпропетровськ

про
стягнення сум витрачених на навчання вивільненого працівника, -

в с т а н о в и в:

Жовтневий районний
центр зайнятості м. Дніпропетровська звернувся до адміністративного суду із
позовом до Міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» із
позовними вимогами про стягнення суми коштів у розмірі 1482, 73 грн.,
витрачених на навчання ОСОБА_3.

В обґрунтування
позову зазначено, що відповідач 21.09.07 р. вивільнив працівника ОСОБА_3., яка
зареєстрована позивачем як таку, що шукає роботу. В зв'язку із неможливістю
працевлаштування за наявною професією позивач направив ОСОБА_3. на перенавчання
з відповідними витратами центру зайнятості на оплату: вартості навчання 402, 60
грн.; виплату стипендії 1080,13 грн., разом 1482, 73 грн.

Відповідачу було направлено центром зайнятості претензію,
однак вона залишена без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача заявив
клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, у зв'язку із
тим, що позов виник із цивільно-правових відносин та не пов'язаний
безпосередньо із здійсненням владних повноважень. Законодавством не передбачено
повноважень позивача щодо стягнення з підприємств сум коштів за виконане ним
перенавчання вивільнених працівників, із посиланням на пункт 2 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.08 р. №2, просив
закрити провадження у зв'язку із неналежністю розгляду спору в порядку
адміністративного судочинства.

Представник позивача проти клопотання заперечила,
зазначила, що такі витрати проводяться
за рахунок підприємства, з яких вивільнено працівника, спір має розглядатись в
порядку адміністративного судочинства.

З матеріалів справи виходить, що позивач виконує функції
робочого органу виконавчої дирекції Фонду на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок безробіття, і згідно пункту 1.9. «Положення
про Жовтневий районний центр зайнятості м. Дніпропетровська», затвердженого
05.06.05 р. директором Дніпропетровського обласного центру зайнятості, на центр
покладено, зокрема, такі функції - збір страхових внесків, надання соціальних
послуг, контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових
внесків, представлення інтересів Фонду в
судових та інших органах.

Вирішуючи клопотання, суд виходить із наступного.

Загальнообов'язкове державне соціальне страхування на
випадок безробіття це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає
матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих
осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття,
провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням
коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших
функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Фонд є цільовим централізованим страховим фондом,
некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення
застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Діяльність Фонду регулюється Основами законодавства
України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Законом України
"Про зайнятість населення", вищевказаним Законом та статутом Фонду, який
затверджується правлінням Фонду. Фонд не може провадити будь-яку діяльність,
крім передбаченої вказаним Законом та статутом Фонду.

Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету
України. Усі застраховані особи є членами Фонду.

Страхування на випадок безробіття здійснюється за
принципами, зокрема, обов'язковості фінансування Фондом загальнообов'язкового
державного соціального страхування України на випадок безробіття витрат,
пов'язаних з наданням матеріального забезпечення у випадку безробіття та
соціальних послуг в обсягах, передбачених цим Законом; надання на рівні не
нижче за прожитковий мінімум, встановлений законом, допомоги по безробіттю та
матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки та
підвищення кваліфікації.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»
виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує
виконання рішень правління.

Функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи
державної служби зайнятості. Директор Державного центру зайнятості центрального
органу виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики та його заступники
є відповідно керівником та заступниками виконавчої дирекції Фонду. Виконавча
дирекція Фонду організовує виконання рішень правління Фонду та забезпечує
дотримання законодавства України про страхування на випадок безробіття, діє від
імені Фонду та підзвітна йому в межах та порядку, передбачених статутом Фонду.

Права, обов'язки та відповідальність Фонду визначені
статтею 34 вказаного Закону. Так, Фонд має право:

- застосовувати фінансові санкції, передбачені законом, у
разі порушення порядку сплати страхувальниками страхових внесків;

- стягувати з посадових осіб та страхувальників
передбачені законом штрафи та застосовувати інші фінансові санкції за
недотримання Закону.

Фонд зобов'язаний:

- виплачувати
забезпечення та надавати соціальні послуги, передбачені законом;

- вживати заходів до раціонального використання коштів і
забезпечення фінансової стабільності Фонду;

- контролювати правильність нарахування, своєчасність
сплати страхових внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття,
передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань страхування
на випадок безробіття, правильність призначення роботодавцем та виплати
застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю.

Функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду
покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський
і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах
центри зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду та її робочі органи, зокрема,
провадять збір страхових внесків;
виплачують забезпечення та надають соціальні послуги, передбачені цим
Законом; контролюють правильність нарахування, своєчасність сплати страхових
внесків, а також витрат за страхуванням на випадок безробіття; представляють
інтереси Фонду в судових та інших органах.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про
зайнятість населення» послуги, пов'язані із забезпеченням зайнятості населення,
надаються державною службою безплатно. Діяльність державної служби зайнятості
фінансується за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття, передбачених на ці цілі.

Обов'язки і права державної служби зайнятості визначені
статтею 19 вказаного Закону. Так, державна служба зайнятості: організує при
потребі професійну підготовку і перепідготовку громадян у системі служби
зайнятості або направляє їх до інших навчальних закладів, що ведуть підготовку
та перепідготовку працівників, сприяє підприємствам у розвиткові та визначенні
змісту курсів навчання й перенавчання; надає послуги по працевлаштуванню та
професійній орієнтації працівникам, які бажають змінити професію або місце
роботи (у зв'язку з пошуками високооплачуваної роботи, зміною умов і режиму
праці тощо), вивільнюваним працівникам і незайнятому населенню.

До прав державної служба зайнятості віднесено:

- укладання за дорученням підприємств, установ і
організацій всіх форм власності договорів з громадянами при їх працевлаштуванні
з попереднім (у разі потреби) професійним навчанням, оплатою вартості проїзду,
добових, а також подавати допомогу при переїзді на нове місце проживання та
праці за рахунок коштів підприємств, установ і організацій;

- розпорядження в установленому законодавством порядку
коштами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України
на випадок безробіття;

- оплата вартості професійної підготовки осіб,
працевлаштування яких потребує здобуття нової професії (спеціальності), а також
установлення їм на період навчання стипендії у розмірах, передбачених
законодавством України про зайнятість населення;

- стягувати з підприємств, установ і організацій,
незалежно від форм власності, суми прихованих або занижених обов'язкових зборів
та недоїмок до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування
України на випадок безробіття.

Позов заявлений
центром зайнятості на підставі статті 26 Закону
України «Про зайнятість населення», відповідно до якої, якщо протягом двох
років, які передують вивільненню, працівник не мав можливості підвищити свою
кваліфікацію чи одержати суміжну професію за попереднім місцем роботи, і якщо
при працевлаштуванні йому необхідно підвищити кваліфікацію або пройти
професійну перепідготовку, то витрати на ці заходи проводяться за рахунок
підприємства, установи, організації, з яких вивільнено працівника.

З матеріалів справи виходить, що між позивачем та гр.
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. укладено договір НОМЕР_1 районного/міського центру
зайнятості з безробітним щодо його професійного навчання, згідно пункту 3.1.2.
якого у разі припинення навчання без поважних причин або відмови працювати за
професією (спеціальністю), набутою в результаті навчання з громадянина
стягується загальна сума витрат на професійне навчання, витрат на проїзд до
місця навчання і назад та витрат на
проживання.

Таким чином, з залежності від визначених обставин, закон
покладає обов'язки щодо несення витрат Фонду або особою, яка отримала послугу,
або підприємством, яке здійснило вивільнення.

Визначення поняття "справа адміністративної
юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства
України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює
владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути
переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома
(кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків
у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці
суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного
суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у
спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної
юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено
у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних
повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому
ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких
виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у
спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій
(щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться
"при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних
повноважень.

Суб'єкт владних повноважень може виступати
позивачем в адміністративній справі у випадках, передбачених частиною 4 статті
50 Кодексу
адміністративного судочинства України та в інших
випадках, встановлених законом. Аналогічна норма закріплена в статті 104
Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до
статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за
зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Юридичні особи, які не є суб'єктами владних
повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом
суб'єкта владних повноважень в випадках, встановлених законом. Позивачем в
адміністративній справі може бути суб'єкт владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Таким чином, спір виник із правовідносин соціального
страхування на випадок безробіття. Обов'язок по наданню соціальних послуг
покладається на Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування
України на випадок безробіття, робочими органами якого є відповідні центри
зайнятості. Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування
України на випадок безробіття є цільовим централізованим страховим фондом,
некомерційною самоврядною організацією.

Дослідивши чинне законодавство, матеріали справи та
доводи сторін суд доходить висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку
адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що даний спір не носить природу
публічно-правового, а випливає із правовідносин щодо стягнення матеріальної
шкоди, і підлягає вирішенню в порядку, передбаченому господарським
процесуальним законодавством. Позивач в таких правовідносинах не виконує владні
управлінські функції, а стягує суми відшкодування витрат, які здійснені Фондом
на виконання власних статутних завдань.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо
справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України
суд, -

у х в а л и в:

Закрити провадження в адміністративній справі
№2-а-8552/08.

Ухвала набирає
законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства та
може бути оскаржена шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
п'яти днів з дня її проголошення та подальшої подачі апеляційної скарги
протягом десяті днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства.

Повторне звернення
з тією самою позовною заявою не допускається.

Суддя
(підпис)
І.О. Верба

З оригіналом згідно
Суддя І.О. Верба