Справа № 2а-6901/08
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2008-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-6901/08
Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2008 року, м. Харків

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого
судді: П'янової Я.В.

При
секретарі: Нікітіної О.В.

За участю
представників сторін:

позивача:
не прибув.

відповідача: не прибув.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду позовну заяву Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

встановив:

Позивач,
Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до
Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить
суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Харківського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські
санкції у розмірі 2450,00 грн. Стягнути з відповідача на користь Харківського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення
термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 75,46 грн.

Представник
позивача в судове засідання не прибув та надав клопотання про розгляд справи за
його відсутністю та зазначає, що вимоги позову підтримує у повному обсязі.

Відповідач
у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся
повістками з поштовими повідомленнями, які направлялися за офіційним місцем
знаходження.

Згідно з
ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно
повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Відповідач відзив на
позов не надав, правом участі судовому засіданні не скористався.

Суд вважає,
що нез'явлення відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” № 2960-ІV, забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір
робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність,
з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а
також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства,
установи і організації, фізичні особи, які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати
державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно із
ч. 3 ст. 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” № 2960-ІV державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у
інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наведене
свідчить про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону “Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Однак, на
підприємство покладається обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих
місць органи працевлаштування інвалідів.

Частиною 1
статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” встановлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків середньо облікової чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості
одного робочого місця. Відповідно до ч.3 ст. 19 підприємства,
установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю,
самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих
місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Судом
встановлено, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України “Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні” та згідно форми 10-ПІ «Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів» за 2007 рік
середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 у 2007 році становила 10 осіб, тобто, норматив для
працевлаштування інвалідів складав 1 робоче місце.

Відповідно
до п. 2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх
працевлаштування», затвердженого Постановою КМ України N
70 від 31.01.2007р. інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці
подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових
внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно
до листа від 06.06.2008 року за № 746 Ізюмського районного центру зайнятості,
протягом 2007 р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не подавав звіт за формою
3-ПН (про наявність вільних робочих місць для інвалідів).

Як
вбачається із звіту по формі № 10-ПІ, наданого відповідачем до Харківського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, у 2007 році на підприємстві не було працевлаштовано
жодного інваліду.

Згідно з
п.п. 3.2.5. п. 3.2. Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету
статистики України від 28 вересня 2005 р. N
286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 р. за N 1442/11722, середньооблікова кількість штатних
працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9
місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості
штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з
початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість
місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 3, 6, 9, 12.

У зв'язку з
наведеним, розрахунок середньооблікової чисельності працюючих інвалідів в 2007
році у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 виглядає наступним чином: 0 повних
місяців, в яких відпрацювали інваліди поділити на 12 місяців 2007 року = 0
(середньооблікова чисельність працюючих інвалідів за рік).

Таким
чином, відповідачем фактично не виконано норматив на 1 робоче місце по
працевлаштуванню інвалідів.

Суд дійшов
висновку, що саме з вини відповідача, який своєчасно не повідомляв центр
зайнятості про наявність вакансій для інвалідів, інваліди не були направлені
для працевлаштування до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у 2007 році, що суд
оцінює як неналежне виконання відповідачем норм ст.ст. 18, 19, 20 Закону
України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Статтею 20
Закону встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, у тому числі
підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де середньо облікова чисельність працюючих
інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону,
щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно - господарської санкції, сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі організації, у тому
числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної
особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідач
не надав до суду доказів, що спростовують вимоги адміністративного позову.

За таких
обставин, суд дійшов висновку, що позов Харківського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів є документально та нормативно обґрунтованим, і
таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно
до вимог ч. 4 ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись
ст.ст. 4, 8, 17, 86, 87, 94, 138, 143, ч.1
ст.158, 161, 162, 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити в
повному обсязі.

Стягнути
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, МФО НОМЕР_2, р/р НОМЕР_3, Промінвестбанк,
код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Харківського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі
2450,00 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 75,46 грн.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному
обсязі.

Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно
направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного
судочинства України, постанова суду набирає законної
сили після закінчення цього строку.

Постанову в повному обсязі виготовлено та підписано 03.11.2008 р.

Суддя Я.В.П'янова