Справа № 2-а-8361/08
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2008-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-8361/08
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 жовтня 2008
року о 18 годині 40 хвилин м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чабаненко
С.В.

при секретарі - Вовчанській
О.А.

за участю представників
позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника
відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини А-1314 про визнання
протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та стягнення
матеріальних збитків у вигляді невиплаченої грошової компенсації за продовольче
забезпечення та невиплаченого у повному обсязі грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправною
бездіяльності суб'єкта владних повноважень - Військової частини А-1314 та
стягнення матеріальних збитків у вигляді невиплаченої грошової компенсації за
продовольче забезпечення та невиплаченого в повному обсязі грошового
забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог представниками позивача
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказано, що з 27 травня 2000 року по 30 квітня 2004 року
ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника служби пожежної безпеки військової
частини А-1314 у військовому званні майора. Наказом Головнокомандувача
Сухопутними військами Збройних Сил України від 27 березня 2004 року № 80
ОСОБА_1 був звільнений з військової служби на підставі п. 67 п.п. «б»
«Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України», тобто за станом здоров'я та з
16 травня 2004 року виключений із списків особового складу та усіх видів
забезпечення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 316
від 12 березня 1996 року «Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань» позивач
повинний був забезпечуватися продовольством або грошовою компенсацією замість
продовольства за нормою № 7 по 28 березня 2002 року включно, однак відповідачем
вимога даної постанови виконувалася лише до 10 березня 2000 року, а з 11
березня 2000 року безпідставно припинено забезпечення позивача продовольством
або грошовою компенсацією замість продовольства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 426 від 29
березня 2002 року «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил
України та інших військових формувань» були затверджені норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил України і інших військових формувань та
відповідно скасовано Постанову Кабінету Міністрів № 316 від 12 березня 1996
року. На підставі зазначеної Постанови № 426 позивача повинно було
забезпечувати продовольством або грошовою компенсацією замість продовольства за
нормою № 1 з 29 березня 2002 року включно, однак відповідачем вимога даної
Постанови не виконувалася та позивач продовольством або грошовою компенсацією
замість нього не забезпечувався.

Законом України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» (ст. 9-1) визначено, що продовольче та
речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що
встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 16 Закону України «Про Збройні Сили України»
встановлено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист
військовослужбовців і осіб, звільнених в запас, а також гарантує отримання за
рахунок держави грошового, речового, продовольчого і інших видів забезпечення.

Таким чином, під час проходження військової служби та при
звільнені з військової служби забезпечення продовольством або виплата грошової
компенсації за не отримане продовольство відповідачем позивачу безпідставно
здійснені не були. Оскільки відповідач відмовився надати інформацію про ціни на
продукти харчування та про розмір заборгованості за невидане продовольче
забезпечення, позивачем розмір компенсації обрахований, виходячи з довідки про
ціни на продукти харчування щорічно, виданої Головним управлінням статистики в
Дніпропетровській області. Розрахунок грошової компенсації позивачем
здійснювався, виходячи з переліку продуктів харчування за Нормою № 7 та Нормою
№ 1 та цін та ці продукти, а також індексів інфляції, та з 11.03.2000 по
16.05.2004 становить 19 261,40 грн.

Згідно з п. 1.1 ст. 1 «Положення про порядок виплати
грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», затвердженого
наказом Міністра оборони України № 75 від 05.03.2001, грошове забезпечення
військовослужбовців складається з окладів грошового утримання (оклад за
військове звання і посадовий оклад) і додаткових видів грошового забезпечення
(підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, одноразові і щомісячні
винагороди).

На підставі Указу Президента України № 389 від 05.05.2003
«Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Державного комітету в справах охорони державного кордону України
і Управління державної охорони України за безперервну службу» Міністру оборони
України надано право встановлювати військовослужбовцям, які мають високі
результати в службовій діяльності і залежно від стажу служби щомісячні надбавки
за безперервну службу в Збройних Силах України в розмірах: понад 20 років - до
70 відсотків. Такі ж вимоги передбачені й п.п. 1.2 п. 1 Інструкції «Про порядок
і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних
Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 26.05.2003 №
149. Крім цього, п.п. 4.3-4.6 ст. 4 даної Інструкції встановлені випадки, коли
зазначена надбавка не виплачується, а саме у випадках попередження про неповну
службову відповідальність, посадового пониження, пониження у військовому званні
на один ступінь, у випадку арешту в дисциплінарному порядку з утриманням на
гауптвахті, у випадку винесення обвинувального вироку, який вступив в законну
силу, у разі винесення судом ухвали про притягнення до адміністративної
відповідальності за здійснення корупційних дій і у випадках накладення
дисциплінарних стягнень - звільнення з військової служби у зв'язку з
невиконанням умов контракту або службової невідповідності, позбавлення
військового звання прапорщика (старшого прапорщика) із звільненням з військової
служби в запас. Будь-яких інших обмежень по виплаті зазначеної надбавки, в
розмірах менших ніж 70 відсотків при наявності безперервної вислуги років понад
20 років у даному випадку Інструкцією не передбачено.

З послужного списку позивача вбачається, що його
безперервна військова служба на 01.05.2003 складала більше 20 років, за
2003-2005 роки служба позивача оцінювалася лише позитивно.

Щомісячна надбавка за безперервну військову службу в
Збройних Силах України входить в загальну структуру грошового забезпечення
позивача з 01 травня 2003 року та її розмір залежить лише від безперервної
вислуги років і показників службової діяльності.

Наказів про зменшення позивачу надбавки за безперервну
службу не видавалося.

У листопаді та грудні 2003 року відповідачем позивачеві
було виплачено надбавку за безперервну службу у повному обсязі - 70 відсотків,
а в інший період з травня по жовтень 2003 року та з січня по травень 2004 року
безпідставно виплачував надбавку у меншому розмірі. Таким чином заборгованість
з виплати надбавки за безперервну службу за період з 01.06.2003 по 31.10.2005
складає 10 683,18 грн.

Таким чином, враховуючи незаконність дій відповідача
просять визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень -
військової частини А-1314 та стягнути на користь позивача матеріальні збитки за
не отримане продовольче забезпечення у розмірі 19 261,40 грн. та за не отримане
в повному обсязі грошове забезпечення -
щомісячну надбавку за безперервну службу в Збройних Силах України - у розмірі
10 683,18 грн.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 проти
адміністративного позову заперечував та в судовому засіданні пояснив, що
відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про
норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань
та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту»
пайкове забезпечення відповідній категорії військовослужбовців не передбачено,
а норми Постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 № 316 відмінено.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від
29.03.2002 № 426 продовольче забезпечення за нормою 1 (загальновійськова)
передбачена для військовослужбовців, що несуть службу в нарядах, на полігонах,
тощо. Відповідно до п. 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» від 17.02.2000 дію ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них призупинено.

Таким чином, починаючи з 01.03.2000 по 29.03.2002 у
зв'язку з призупиненням виплати грошової компенсації військовослужбовцям за
пайкове забезпечення, а з 29.03.2002 у зв'язку з тим, що для категорії
військовослужбовців, до якої відноситься позивач пайкове забезпечення
законодавством не передбачено, позивачу не виплачена грошова компенсація за
продовольче забезпечення правомірно.

Стосовно виплати надбавки за безперервну службу
представником відповідача було вказано, що Указом Президента України від
05.05.2003 № 389 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України
та Управління державної охорони України за безперервну службу» визначено, що
право встановлювати військовослужбовцям щомісячні надбавки за безперервну
службу в Збройних Силах України надано Міністру оборони України, він же
визначає порядок і умови її виплати.

Крім цього, вказаним Указом встановлено граничний розмір
надбавки залежно від стажу служби (понад 20 років - до 70 відсотків), тобто
вказується можливий максимальний розмір в межах конкретної вислуги років. Також
згідно із вказаним Указом Президента визначення конкретного щомісячного розміру
надбавки залежить від розміру асигнувань, які затверджуються Законами України
про Державний бюджет України на відповідний рік.

Міністром оборони України був виданий наказ від
26.05.2003 № 149 «Про затвердження інструкції про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України»,
відповідно до якого розміри надбавки щорічно встановлюються, виходячи з
наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України.

Виділені Міністерству оборони України на 2003 і на 2004
роки кошти (82% від потреби) дозволяли виплачувати військовослужбовцям
зазначену надбавку за травень-жовтень 2003 року і за січень-серпень 2004 року у
відсотках до грошового забезпечення залежно від стажу служби понад 20 років -
15 відсотків. Таке рішення Міністра оборони України доведено до військ
телеграмами від 26.05.2003 № 146/2095 і від 16.01.2004 № 146/1/11/26.

За листопад-грудень 2003 року вказана надбавка була
виплачена у максимальних розмірах на підставі рішення Міністра оборони України,
яке було доведено до військ телеграмою від 13.11.2003 № 146/1/11/463 і за вересень-грудень 2004 року у розмірах за
безперервну службу понад 20 років - 50 відсотків грошового забезпечення -
рішення Міністра оборони України доведено до військ телеграмою від 07.10.2004 №
220/2098 та в максимальних розмірах у місяці звільнення тим
військовослужбовцям, які звільнялися з військової служби після 01.01.2004 року
(рішення Міністра оборони України доведено до військ телеграмою від 26.07.2004
№ 146/1/11/641).

Таким чином вважає, що щомісячна надбавка за безперервну
службу в Збройних Силах України позивачу була виплачена у належному розмірі.

Заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши
письмові докази у справі суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно матеріалів справи, позивач з 27 травня 2000
року по 30 квітня 2004 року проходив службу на посаді начальника служби пожежної
безпеки військової частини А-1314 у військовому званні майора та Наказом
Головнокомандувача Сухопутними військами Збройних Сил України від 27 березня
2004 року № 80 був звільнений з військової служби на підставі п. 67 п.п. «б»
«Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України», тобто за станом здоров'я та з
16 травня 2004 року виключений із списків особового складу та усіх видів
забезпечення.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” держава гарантує
військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в
обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення
кваліфікованих кадрів.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів” від 17.02.2000 року № 1459/3 призупинено дію частини
другої ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них, яка не скасована та не визнана неконституційною у
встановленому законом порядку.

Крім цього, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів
України від 29.03.2002 № 426 продовольче забезпечення за нормою 1
(загальновійськова) передбачена для військовослужбовців, що несуть службу в
нарядах, на полігонах, тощо. Пунктом 1. даної
Постанови затверджено норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших
військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та
захисту інформації. Крім цього у відповідності з Нормою 1 харчування
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань (загальновійськова) даної Постанови такий вид соціального забезпечення як
пайкове забезпечення відповідній категорії військовослужбовців, до якої
відноситься позивач, не передбачено. Таким чином вимоги позивача стосовно
стягнення невиплаченої грошової
компенсації за продовольче забезпечення не підлягає задоволенню, оскільки
суперечать нормам діючого законодавства.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача матеріальних збитків за не отримане
ним грошове забезпечення - щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних
Силах України в повному обсязі у розмірі 10683(десять тисяч шістсот вісімдесят
три) грн. 18 коп. суд вважає такими, що підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 2 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі
обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах,
визначених законодавством України.

Статтею 9 цього ж Закону визначено, що до складу грошового
забезпечення входять: посадовий оклад, оклад
за військовим званням; щомісячні
додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки,
доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від
посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової
служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації
відповідно до закону. Грошове
забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів
України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування
Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових
формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом,
враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів
у службовій діяльності. Порядок виплати
грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками
центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні
утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні
органи, керівниками розвідувальних органів України.

На підставі
Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 «Про надбавки військовослужбовцям
Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного
комітету в справах охорони державного кордону України і Управління державної
охорони України за безперервну службу» Міністру оборони України надано право
встановлювати військовослужбовцям, які мають високі результати в службовій
діяльності і залежно від стажу служби щомісячні надбавки за безперервну службу
в Збройних Силах України в розмірах: понад 20 років - до 70 відсотків. Такі ж
вимоги передбачені й п.п. 1.2 п. 1 Інструкції «Про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України»,
затвердженої наказом Міністра оборони України від 26.05.2003 № 149.

Обмеження у виплаті
надбавки за пезперервну службу в Збройних
Силах України, на які посилається відповідач, а саме встановлені телеграмами
Міністерства оборони України, діючим законодавством не передбачено.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.
При цьому, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,
чи обґрунтоване рішення, чи використані повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, та ін.

Слід також зазначити, що ст. 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню лише в частині стягнення невиплаченої в
повному обсязі щомісячної
надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України за період з 01.06.2003
по 31.10.2005 у розмірі 10683,18 грн. з урахуванням індексу інфляції.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 2, 10, 11, 12, 86, 94, 100, 160-162, 167, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
суб'єкта владних повноважень - військової частини А-1314 стосовно невиплати
ОСОБА_1 в повному обсязі щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних
Силах України.

Стягнути з військової частини А-1314
на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за не отримане ним грошове забезпечення -
щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України в повному
обсязі у розмірі 10683(десять тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 18 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня її складення у
повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови викладений
17.11.2008.

Суддя
(підпис) С.В.Чабаненко

Згідно з
оригіналом:

Суддя С.В.Чабаненко

Постанова не
набрала законної сили 25.11.2008

Суддя С.В.Чабаненко