Справа № 22-а-9603/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Шевчук С.М. Справа № 22-а-9603/08
окружний адміністративний суд ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича Т.В.,

суддів - Улицького В.З., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 травня 2008 року
у справі № 2-а-1639/08 за його позовом до управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, Міністерства
фінансів, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної
політики України про стягнення щорічної
грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому просив стягнути з відповідача управління праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - УПСЗН
Рівненського міськвиконкому) недоплачену йому, як учаснику бойових дій, щорічну
разову допомогу до 5 травня, передбачену ст. 12 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, за 2004-2007 роки у сумі
5289,4 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду
від 15 травня 2008 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку
оскаржено позивачем ОСОБА_1, який у
поданій апеляційній скарзі просить зазначену постанову скасувати і ухвалити
нову по суті позовних вимог. Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що
вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що отримання
позивачем у період 2004-2007 років
спірної грошової допомоги у розмірах, визначених відповідними законами про
Державний бюджет України не порушує його конституційні права, а також про те,
що він не має права на отримання такої допомоги у розмірі, визначеному Законом
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. При
цьому покликається на положення ст.ст. 22, 95, 152 Конституції України, а також
рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року.

Відповідач УПСЗН Радивилівської РДА у поданих
апеляційному суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу просить у
задоволенні апеляційної скарги відмовити, залишивши оскаржуване судове рішення
без змін. При цьому свою позицію обґрунтовує тим, що рішення Конституційного
Суду України № 6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, тобто після завершення
виплати спірної допомоги у травні 2007 році, а також тим, що передбачені
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
розміри щорічної грошової допомоги на 2004-2007 роки не були підтвердженні
державним бюджетом, як основним фінансовим документом. Вважає себе неналежним
відповідачем та звертає увагу суду апеляційної інстанції на пропуск позивачем строку звернення до
суду, передбаченого ст. 99 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подані скарги підлягають частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що питання щодо визначення мінімальної пенсії за віком для призначення
спірної допомоги чинним законодавством не врегульоване, а мінімальний розмір
пенсії за віком, визначений відповідно до ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, не може бути застосований
до цих правовідносин. Законами України “Про державний бюджет України на 2005
рік” та “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, які не були у встановленому
порядку визнані неконституційними, було встановлено відповідні розміри щорічної
разової допомоги до 5 травня, які позивачу виплачено. На час виплати позивачу
такої допомоги у 2004 році та 2007 році були чинними норми відповідних законів
України про Державні бюджети України на 2004 рік та 2007 рік. Відповідачі не
мають повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка
виплачується до 5 травня, а тому їх дії щодо виплати позивачу спірної грошової
допомоги відповідають вимогам закону.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи, виходячи з таких міркувань.

Безспірно встановлено, що позивач є учасником бойових
дій, якому відповідно до вимог ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якими було обмежено розмір
щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

За чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії
за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті
28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей
розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до
переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність
такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є
підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права
на отримання щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено статтею 12 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивача у частині заборгованості з виплати щорічної грошової
допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія
суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового
мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої у 2007 році щорічної грошової
допомоги до 5 травня в розмірі 280 грн., сума заборгованості перед позивачем
становить 1770,30 грн. (410,06 х 5 - 280) та підлягає виплаті у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів приходить до переконання, що
виходячи з вимог ст. 171 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” обов'язок з виплати позивачу заборгованої
щорічної допомоги за 2007 рік слід покласти на відповідне управління праці та
соціального захисту населення.

Покликання відповідачів на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією суддів не
приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у справі “Кечко проти України”).

Вимоги позивача про стягнення на його користь спірної
заборгованості за 2004 рік заявлені ним з пропущенням строку звернення до суду,
що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до
ч. 1 ст. 102 КАС України.

Достатніх
об'єктивних причин, які б позбавляли можливості звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав до суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року
Конституційним Судом України рішення за № 20-рп, яким визнавалися
неконституційними положення ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2004 рік”, позивачем не наведено.

Крім
того, згідно із ч. 4 ст. 171 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки на час прийняття Конституційним Судом України
рішення № 20-рп від 01 грудня 2004 року закінчився встановлений законом строк
виплати разової грошової допомоги, колегія суддів приходить до переконання про
неможливість задоволення вимог позивача у частині проведення таких виплат за
2004 рік.

Щодо вимог позивача, про стягнення на його користь
аналогічних виплат за 2005-2006 роки, то на думку колегії суддів, оскільки
відповідні положення законів України про Державний бюджет на 2005 та 2006 роки,
які визначали відповідні розміри разової грошової допомоги до 5 травня, не були
визнані у встановленому порядку неконституційними, то підстав для їх
задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду
від 15 травня 2008 року у справі № 2-а-1639/08 скасувати і прийняти нову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Рівненської міської ради провести нарахування та
виплату недоплаченої ОСОБА_1 у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до
5 травня у розмірі 1770,30 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

А.М.Ліщинський