Справа № 22-а-7797/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Намистюк В.П. Справа № 22-а-7797/08
районний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 46
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича Т.В.,

суддів - Улицького В.З., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного
казначейства України та Міністерства фінансів України на постанову Волочиського
районного суду Хмельницької області від 06 березня 2008 року у справі №
2-а-357/08 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики
України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України,
управління праці та соціального захисту населення Волочиської районної
державної адміністрації Хмельницької області про стягнення щорічної грошової
допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької
області від 06 березня 2008 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення Волочиської районної
державної адміністрації Хмельницької області (далі - УПСЗН Волочиської РДА),
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства
праці та соціальної політики України про стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги, передбаченої ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику війни, і
вирішено стягнути на користь позивача з Державного бюджету України через
Міністерство фінансів України та Державне казначейство України 3425,53 грн.
спірної виплати за 2004-2007 роки.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржено
відповідачами Державним казначейством України та Міністерством фінансів
України.

У поданій апеляційній скарзі Державне казначейство
України просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю
відмовити у задоволенні вимог позивача, покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту з'ясування
істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що
Державне казначейство України належним чином та відповідно до вимог Бюджетного
кодексу України і Законів України про Державний бюджет України на 2004-2007
роки виконало свій обов'язок щодо асигнування Міністерства праці та соціальної
політики України за цільовою програмою «Щорічна разова грошова допомога
ветеранам війни». Вважає, що встановлений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за
віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно
із цим Законом, і не може враховуватися для розрахунку разової щорічної допомоги. Просить врахувати, що казначейство
не є головним розпорядником бюджетних коштів, не змінює видатки Державного
бюджету України і не має права розпоряджатися коштами, які призначені для виплати
спірної допомоги. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не
були враховані положення бюджетного законодавства України.

Відповідач Міністерство фінансів України у поданій
апеляційній скарзі просить постанову Волочиського районного суду Хмельницької
області від 06 березня 2008 року скасувати і ухвалити нову, про відмову у задоволенні вимог позивача,
покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і
процесуального права та неврахування істотних обставинам справи. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що головним розпорядником коштів для
виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної політики
України, якому щорічно з Державного бюджету України на такі цілі виділяються
відповідні кошти. Просить врахувати, що рішення Конституційного Суду України №
6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, тобто після завершення виплати спірної
допомоги у травні 2007 році, а також те, що передбачені Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розміри щорічної
грошової допомоги на 2004-2007 роки не були підтвердженні державним бюджетом,
як основним фінансовим документом. Вважає, що позивачу у належному розмірі та
відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і
постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18 лютого 2004 року виплачено
щорічну разову грошову допомогу, як учаснику війни.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подані скарги підлягає частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що він є учасником війни, якому відповідно до вимог ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком. Рішеннями Конституційного Суду України від 01.12.2004 року та
від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України
положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та
ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими
обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у тому числі й
учасникам війни. Розмір отриманої позивачем у 2004-2007 роках разової грошової
допомоги до 5 травня не відповідає вимогам зазначеного Закону і сума
заборгованості перед ним, виходячи із законодавчо встановлених розмірів
мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму у 2004-2007 роках,
становить 3425,53 грн. і підлягає виплаті з Державного бюджету України через
Міністерство фінансів України та Державне казначейство України. Пропущений
строк звернення до суду слід поновити з врахуванням віку позивача та його незадовільного
стану здоров'я.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, що позивач є учасником війни,
якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону
України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими було обмежено розмір щорічної
допомоги до 5 травня, встановленої Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», із вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За чинним законодавством України розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до
переконання, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для
відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання
щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання
про підставність вимог позивача у частині
заборгованості з виплати щорічної допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія
суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового
мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої у 2007 році щорічної грошової
допомоги до 5 травня в розмірі 55 грн., сума заборгованості перед позивачем
становить 1175,18 грн. (410,06 х 3 - 55) та підлягає виплаті у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо виплати
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство
України і Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної
суми суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає
завданням і функціям вищевказаних державних органів.

Виходячи із вимог ст. 171 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів
приходить до переконання, що обов'язок з виплати позивачу заборгованої щорічної
допомоги за 2007 рік слід покласти на відповідне управління праці та
соціального захисту населення.

Покликання апелянтів на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину невиконання
державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією суддів не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі «Кечко проти України»).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо аналогічних спірних
виплат за 2005-2006 рр., на думку колегії суддів, судом першої інстанції
безпідставно не було враховано тієї обставини, що положення ст. 34 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та ст. 30 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006 рік», якими розмір одноразової грошової
допомоги до Дня Перемоги учасникам війни встановлювався на рівні 50 грн., на
предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку
неконституційними визнанні не були та своєї чинності не втратили. Тому підстав
для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із одноразової
грошової допомоги до 5 травня за 2005-2006 спірні роки, на думку колегії
суддів, немає.

Вимоги позивача про стягнення на його користь відповідної
заборгованості за 2004 рік заявлені ним з пропущенням строку звернення до суду,
що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до
ч. 1 ст. 102 КАС України.

При
цьому, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про
те, що строк на звернення до суду з такими вимогами ОСОБА_1 пропущено з
поважних причин, оскільки ним не наведено достатніх об'єктивних причин, які б
позбавляли його можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав
до суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року Конституційним Судом України
рішення за № 20-рп, яким визнавалися неконституційними положення ст. 44 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік».

Крім
того, згідно із ч. 4 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки
на час прийняття Конституційним Судом України рішення № 20-рп від 01 грудня
2004 року закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової
допомоги, колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 у частині проведення таких виплат за 2004 рік.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги задовольнити частково.

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької
області від 06 березня 2008 року у справі № 2-а-357/08 скасувати і прийняти
нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області
провести нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_1 у 2007 році разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1175,18 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

А.М.Ліщинський