Справа № 22-а-5190/08
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2008-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
22-а-5190/08 Головуючий у
1 інстанції Беспалов О.О.
Суддя-доповідач Василенко Я.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2008 року . м.
Київ.

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого: Василенка Я.М.,

Суддів: Попович О.В., Романчук О.М.,

при секретарі: Литвині О.В.,

розглянувши
в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва на постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 26.06.2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1
до УПФ України у Дніпровському районі м. Києва, відділу Державного казначейства
України у Дніпровському районі
м. Києва про нарахування пенсії у розмірі згідно з законодавством,
компенсації не виплачених сум за минулий період та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

05.04.2007 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до УПФ
України у Дніпровському районі м. Києва та відділу Державного казначейства
України у Дніпровському районі м. Києва, в якому просив зобов'язати відповідача
призначити ОСОБА_1 пенсію, враховуючи ч.
3 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язати відповідача провести
компенсацію не виплачених сум за період
з січня 2002 року по лютий 2007 року та стягнути на користь позивача моральну
шкоду у розмірі 1000 грн.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від
26.06.2007 року позовні вимоги задоволено в частині зобов'язання відповідача
призначити ОСОБА_1 додаткову пенсію, враховуючи 50 % мінімальної пенсії за
віком, передбаченої Законами України про державний бюджет України на 2002,
2003, 2004, 2005, 2006 та 2007 роки, відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та в частині зобов'язання відповідача виплатити позивачу
недоплачений розмір пенсії з січня 2002 року по лютий 2007 року, а в
задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції
відповідач УПФ України у Дніпровському районі м. Києва 20.07.2007 року подав
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що
винесена з порушенням норм матеріального права та відмовити в задоволені
позовних вимог повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача,
пояснення з'явившихся учасників судового засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся
до суду із вищевказаним позовом, пояснюючи, що він пенсіонер за віком з 1992
року. З 1987 року являється учасником ліквідації аварії на ЧАЕС (1 категорія)
згідно до довідки № 11-569 від 21.07.92 року (а.с. 7) та посвідченням
серії НОМЕР_1 (а.с. 9), а
згідно довідки серії НОМЕР_2 (а.с. 8) ОСОБА_1 являється інвалідом 3 групи через захворювання, яке
пов'язано з Чорнобильською катастрофою.

Як встановлено в судовому засіданні позивачу нараховується
додаткова пенсія у розмірі відповідно до п. 2 Постанови КМ України від
03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету», тобто виходячи з розміру 19 грн. 91 коп.

Однак, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії
за віком (інвалідам III групи).

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та
додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом (ст. 28 Закону України про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування).

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської
катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Законами України про державний бюджет на відповідні роки
були встановлені розміри прожиткових мінімумів (тобто фактично і розмірів
мінімальної пенсії за віком), які відрізнялись від розміру встановленого
Постановою КМ України від 03 січня 2002 року № 1.

Оскільки закони мають вищу юридичну силу ніж підзаконні
нормативні акти, зокрема Постанова Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002
року №1, суд дійшов вірного висновку, що позов в частині нарахування пенсії
ОСОБА_1 у розмірі згідно з законодавством, а також компенсації невиплачених сум
за вищевказані періоди підлягає задоволенню, оскільки позивач надав суду докази
про те, що він підпадає під дію ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, відповідно до вимог ст.ст. 99, 100 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, який встановлений в один рік, а пропуск цього строку є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Позовна заява ОСОБА_1 була подана у березні 2007 року
(а.с. 11).

Як витікає з позовної заяви та матеріалів справи позивач
взагалі не зазначив причини пропуску ним строків на звернення до суду.

Виходячи з наявних обставин, що витікають з матеріалів
справи, вбачається, що позивач ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду без
поважних причин, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б
спростовували це.

Тому рішення суду першої інстанції в частині позовних
вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача призначити йому додаткову пенсію,
враховуючи 50 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої Законами України про
державний бюджет України на 2002, 2003, 2004, 2005 та 2006 роки та в частині
зобов'язання відповідача виплатити позивачу недоплачений розмір пенсії з січня
2002 року по березень 2006 року підлягає скасуванню з постановленням нового
рішення, яким у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з підстав
пропуску позивачем строку звернення до суду.

Оскільки порушення судом норм матеріального та
процесуального права призвели до неправильного вирішення справи в частині
вказаних позовних вимог, тому відповідно до вимог ст. 202 КАС України постанова
підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нового рішення по справі, а
в іншій частині відповідно до вимог ст. 200 підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 198,
200, 202, 205, 207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва на постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 26.06.2007 року - задовольнити частково.

Скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва
від 26.06.2007 року в частині зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1
додаткову пенсію, враховуючи 50 % мінімальної пенсії за віком передбаченої
Законами України про державний бюджет України на 2002, 2003, 2004, 2005 та 2006
роки, відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист
осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і в частині
зобов'язання відповідача виплатити позивачу недоплачений розмір пенсії з січня
2002 року по березень 2006 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні
вищезазначених вимог відмовити.

В іншій частині постанову Дніпровського районного суду м.
Києва від 26.06.2007 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий:

Судді: