Справа № 22-а-8207/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Тончук Р.І. Справа № 22-а-8207/08
міськрайонний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного
казначейства України на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 лютого 2008 року у справі № 2-а-69/08 за позовом ОСОБА_1до
Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України, управління праці та соціального
захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області про стягнення
щорічної грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 лютого 2008 року частково задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1. про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги,
передбаченої ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», як учаснику війни, за 2004-2007 роки і вирішено стягнути
на користь позивачки з Державного бюджету України через Міністерство фінансів
України та Державне казначейство України 1452,53 грн. спірної виплати за 2004
та 2007 роки.

У поданій апеляційній скарзі Державне казначейство
України просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю
відмовити у задоволенні вимог позивачки, покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту з'ясування
істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що
Державне казначейство України належним чином та відповідно до вимог Бюджетного
кодексу України і Законів України про Державний бюджет України на 2004 та 2007
роки виконало свій обов'язок щодо асигнування Міністерства праці та соціальної
політики України за цільовою програмою виплати щорічної разової грошової
допомоги ветеранам війни. Просить врахувати, що казначейство не є головним
розпорядником бюджетних коштів, не змінює видатки Держбюджету України і не має
права розпоряджатися коштами, які призначені для виплати спірної допомоги.
Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані
положення бюджетного законодавства України. Наполягає на застосуванні строку
звернення до адміністративного суду, стверджуючи, що відносно позовних вимог за
2004 рік він пропущений позивачем без поважних причин.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи вимоги позивачки, суд першої інстанції
виходив з того, що вона є учасником війни, якому відповідно до вимог ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком. Рішеннями Конституційного Суду України від 01.12.2004 року та
від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України,
положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та
ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими
обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у тому числі й
учасникам війни. Розмір отриманої позивачкою у 2004 та 2007 роках разової
грошової допомоги до 5 травня суперечить вимогам зазначеного Закону і сума
заборгованості перед нею, виходячи із законодавчо встановлених розмірів
мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму у 2004 та 2007 роках,
становить 1452,53 грн. і підлягає стягненню з Державного бюджету України через
Міністерство фінансів України та Державне казначейство України. При вирішенні
справи підлягає застосуванню трирічний строк позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів,
частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивачка є учасником війни,
якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими було обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня,
встановленої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивачки у частині стягнення на її користь
заборгованості з виплати щорічної грошової допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія
суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового
мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої у 2007 році щорічної грошової
допомоги до 5 травня в розмірі 55 грн., сума заборгованості перед позивачкою
становить 1175,18 грн. (410,06 х 3 - 55) та підлягає виплаті у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо виплати
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство
України і Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної
суми суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає
завданням і функціям вищевказаних державних органів.

Виходячи із вимог ст. 171 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів
приходить до переконання, що обов'язок з виплати позивачці заборгованої
щорічної допомоги за 2007 рік слід покласти на відповідне управління праці та
соціального захисту населення

Покликання апелянта на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину
невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією суддів не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі «Кечко проти України»).

Вимоги позивачки про стягнення на її користь спірної
заборгованості за 2004 рік заявлені нею з пропущенням строку звернення до суду,
що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до
ч.1 ст. 102 КАС України.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним висновок
суду першої інстанції про необхідність застосування до вимог позивачки у справі
трирічного строку звернення до суду, оскільки це суперечить положенням ст. 99
КАС України.

Достатніх
об'єктивних причин, які б позбавляли можливості звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав з часу прийняття 01 грудня 2004 року Конституційним Судом
України рішення за № 20-рп, яким визнавалися неконституційними положення ст. 44
Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», позивачкою не
наведено.

Крім
того, згідно із ч. 4 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки на час прийняття Конституційним Судом України
рішення № 20-рп від 01 грудня 2004 року закінчився встановлений законом строк
виплати разової грошової допомоги, колегія суддів приходить до переконання про
неможливість задоволення вимог позивачки у частині проведення таких виплат за
2004 рік.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207
КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Державного казначейства України
задовольнити частково.

Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 лютого 2008 року у справі № 2-а-69/08 скасувати і прийняти нову,
якою адміністративний позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення Славутської міської ради Хмельницької області провести виплату
недоплаченої ОСОБА_1. у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5
травня у розмірі 1175,18 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій