Справа № 22-а-6819/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Козак О.В. Справа № 22-а-6819/08
Летичівський районний суд
Хмельницької області
ряд. стат. звіту № 46
№ 2-а-395/07
Суддя-доповідач: Онишкевич
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого-судді
- Онишкевича Т.В.,

суддів
- Улицького В.З., Ліщинського А.М.,

при
секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства фінансів України
на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 29 грудня
2007 року у справі № 2-а-395/07 за позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до
управління праці та соціального захисту населення Летичівської районної
державної адміністрації Хмельницької області, Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою
Летичівського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2007 року
задоволено адміністративні позови вищевказаних осіб до управління праці та
соціального захисту населення Летичівської районної державної адміністрації
Хмельницької області (далі - УПСЗН Летичівської РДА), Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної
політики України про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги,
передбаченої ст.ст. 12-14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» за 2004-2007 роки та вирішено стягнути з УПСЗН
Летичівської РДА за рахунок коштів Державного бюджету України через
Міністерство фінансів України та Державне казначейство України на користь
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, як учасників війни, по 3425,53 грн. спірної виплати
кожному; на користь позивача ОСОБА_12, як учаснику бойових дій та інваліду
війни II групи, 8130,73 грн. і на користь позивача ОСОБА_11, як інваліда війни
II груп, за аналогічний період - 8368,08 грн.

У
поданій апеляційній скарзі Міністерство фінансів України просить зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні
вимог позивача, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права та неповноту з'ясування істотних обставин
справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що головним
розпорядником коштів для виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці
та соціальної політики України, якому щорічно з Державного бюджету України на
такі цілі виділяються відповідні кошти. Просить врахувати, що рішення
Конституційного Суду України № 6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, тобто
після завершення виплати спірної допомоги у травні 2007 році, а також те, що
передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» розміри щорічної грошової допомоги на 2004-2007 роки не були
підтвердженні державним бюджетом, як основним фінансовим документом. Вважає, що
позивачам у належному розмірі та відповідно до вимог Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» і постанови Кабінету Міністрів України №
177 від 18 лютого 2004 року виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5
травня. Вказує на порушення судом першої інстанції норм бюджетного
законодавства України. У раніше поданих запереченнях на заяви позивачів
наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду,
стверджуючи, що він пропущений ними без поважних причин.

Особи,
які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що
не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана Міністерством
фінансів України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи
вимоги позивачів у справі, суд першої інстанції виходив з того, що кожен із
них, будучи учасником війни, учасником бойових дій чи інвалідом війни певної
групи, згідно із вимогами ст.ст. 12-14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» щороку до 5 травня має право на
одержання грошової допомоги у передбачених ними розмірах, а саме у розмірі
трьох, п'яти та восьми мінімальних пенсій за віком, в залежності від існуючого
статусу. Рішеннями Конституційного Суду України від 01.12.2004 року та від
09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України,
положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та
ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими
обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Розмір отриманої
позивачами у 2004-2007 роках разової грошової допомоги суперечить вимогам
зазначеного Закону і заборгованість перед ними, обчислення якої необхідно
приводити виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за
віком та прожиткового мінімуму, підлягає стягненню з УПСЗН Летичівської РДА за
рахунок коштів Державного бюджету України через Міністерство фінансів України
та Державне казначейство України. Пропущений строк звернення до суду слід
поновити з врахуванням віку позивачів, їх освіти, а також правової
необізнаності щодо порядку і способу захисту своїх порушених прав та інтересів.

Такі
висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають
нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Безспірно
встановлено, що позивач ОСОБА_12 з 2005 року є інвалідом війни II групи, якому
відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Таким же правом наділений позивач
ОСОБА_11.

Усі інші
позивачі є учасниками війни та відповідно до ст. 14 цього ж Закону користуються
правом на щорічне одержання грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», якими було обмежено розмір щорічної
допомоги до 5 травня, встановленої Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», із вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За
чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається
лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду
на викладене колегія суддів приходить до переконання, що положення ч. 3 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки
наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачами конституційних
гарантій та права на отримання щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких
обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність вимог
позивачів у частині заборгованості з виплати щорічної грошової допомоги за 2007
рік.

При
визначенні розміру такої заборгованості колегія суддів виходить із того, що
станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового мінімуму, а відтак і мінімальної
пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З
врахуванням виплаченої у 2007 році щорічної грошової допомоги до 5 травня, сума
заборгованості перед позивачами становить: перед позивачами ОСОБА_12 та
ОСОБА_11 - по 2920,48 грн. (410,06 х 8 - 360); перед усіма іншими позивачами -
по 1175,18 грн. (410,06 х 3 - 55).

При
цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про
необхідність покладення обов'язку щодо перерахування і виплати недоплаченої
щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство України і
Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної суми
суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає завданням
і функціям вищевказаних державних органів.

З
врахуванням положень ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів приходить до
переконання, що обов'язок із виплати позивачам заборгованої щорічної допомоги
слід покласти на відповідне управління праці та соціального захисту населення.

Покликання
апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розмірів щорічної
грошової допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі «Кечко проти України»).

Вирішуючи
вимоги позивачів щодо аналогічних спірних виплат за 2005-2006 роки, на думку
колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно не було враховано тієї
обставини, що положення ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет України на
2005 рік» та ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»,
якими розмір одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги встановлювався на
рівні конкретно визначеної грошової суми, на предмет конституційності не
розглядалися, у встановленому порядку неконституційними визнанні не були та
своєї чинності не втратили. Тому підстав для задоволення позовних вимог про
стягнення заборгованості із одноразової грошової допомоги до 5 травня за
2005-2006 спірні роки, на думку колегії суддів, немає.

Вимоги
позивачів про стягнення на їх користь відповідної заборгованості за 2004 рік
заявлені ними з пропущенням строку звернення до суду, що є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС
України.

При цьому
колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що
строк на звернення до суду з такими вимогами позивачами пропущено з поважних
причин, оскільки останніми не наведено достатніх об'єктивних причин, які б
позбавляли їх можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав до
суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року Конституційним Судом України рішення
за № 20-рп, яким визнавалися неконституційними положення ст. 44 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2004 рік».

Крім того,
згідно із вимогами ч. 4 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки на час
прийняття Конституційним Судом України рішення № 20-рп від 01 грудня 2004 року
закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової допомоги,
колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення вимог
позивачів у частині проведення таких виплат за 2004 рік.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну
скаргу Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Постанову
Летичівського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2007 року у
справі № 2-а-395/07 скасувати і прийняти нову, якою адміністративні позови
ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 задовольнити частково.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення Летичівської районної
державної адміністрації Хмельницької області провести нарахування і виплату
недоплаченої позивачам ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у 2007 році разової щорічної грошової
допомоги, як учасникам війни, у розмірі по 1175,18 грн. кожному.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення Летичівської районної
державної адміністрації Хмельницької області провести нарахування і виплату
недоплаченої ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у 2007 році разової щорічної грошової
допомоги, як інвалідам війни II групи, у розмірі по 2920,48 грн. кожному.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

А.М.Ліщинський