Справа № 22а-12756/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий суду І інстанції -
Суддя-доповідач-Арабей
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03
грудня 2008 року справа № 22а-12756/08

м. Донецьк,
бул. Шевченка, 26

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді Арабей Т.Г.

суддів
Шаптали Н.К.,
Міронової Г.М.

розглянувши
в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Антрацитівської районної державної адміністрації Луганської області

на
постанову Луганського
окружного адміністративного суду

від
30 липня 2008 року

у
справі № 2а-7614/08

за
адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління
праці та соціального захисту населення Антрацитівської районної державної
адміністрації Луганської області

про
визнання дій
незаконними, виплату компенсації на оздоровлення та щорічної грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до Луганського окружного адміністративного суду
з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення
Антрацитівської районної державної адміністрації Луганської області про
визнання неправомірними дій та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення
за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки згідно ст. 48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та щорічної грошової допомоги до 5 травня, як
інваліду війни ІІ групи за 2001-2007 роки.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду 30 липня 2008
року у справі № 2-а-7614/08 позов ОСОБА_1. до Управління праці та соціального
захисту населення Антрацитівської районної державної адміністрації Луганської
області, про виплату компенсації на оздоровлення за 2001-2007 роки та щорічної
грошової допомоги за 2001-2007 роки було задоволено частково, а саме: визнані
дії відповідача незаконними та стягнуто недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2004 та 2007 роки,
стягнуто недоотриману щорічну допомогу до 5 травня за 2004 та 2007 роки. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, та
постановити нове рішення.

Представники відповідача у судове
засіданні не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач у судове засідання не
з'явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним
чином.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила.

Позивач дійсно має статус
постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом
ІІІ групи і перебуває на обліку у Управління праці та соціального захисту
населення Антрацитівської районної державної адміністрації Луганської області.

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - 4 мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.

Фактично відповідачем виплачена позивачу
щорічна допомога на оздоровлення:

за 2004 рік - в сумі 21 грн. 50 коп.,

за 2005 рік - в сумі 90,50 грн.,

за 2007 рік - в сумі 90,50 грн.

Крім того, згідно ч. 5 статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання
разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 7 мінімальних пенсій
за віком.

Відповідно до п. 9 ст.7
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
особами, які є учасниками війни, є особи, залучені до складу формувань
Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з
ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Фактично позивач отримав від
відповідача у 2004 році - 130 грн., у 2007 році - 300 грн., при цьому
відповідач керувався положеннями Законів України “Про державний бюджет України
” на відповідний рік.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом першої інстанції, в апеляційній скарзі
відповідач посилається на невірне
застосування норм матеріального права, оскільки
при виплаті зазначених сум він діяв в межах повноважень та відповідно до
вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає апеляційну
скаргу відповідача такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної
влади.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного
бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального
Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами соціального
захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники
головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких
належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним
розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного
бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим
застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення розміру
таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Нормами
спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна
розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення
виплати.

Всупереч нормам спеціального закону,
зазначеними постановами встановлені конкретні розміри такої допомоги в твердій
грошовій сумі, зокрема, для інвалідів ІІІ групи - 21 грн. 50 коп., та з 2005р.
- в сумі 90,50 грн.

Відповідно
до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України
у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд
застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту
2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від
27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2004, 2005, 2007 роки, а не вказані Постанови
КМУ.

Конституція - Основний Закон України
і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у
зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно застосував конституційні
положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає громадянам.

Таким чином, дії відповідача в
частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 21,50 грн.
за 2004 роки та у розмірі 90,50 грн. за 2005,2007 роки неправомірні, а тому
підлягають стягненню за 2004р.-926,50
грн. (2237х4-21,50); за 2005р. 1237,50 грн. (332х4-90,50); за
2007р.- 1669,50 грн. (440х4-90,50), а всього 3833,50 грн.

Колегія суддів вважає, що в
задоволені позовної заяви в частині стягнення недоотриманих грошових коштів на
оздоровлення за 2006 рік слід відмовити, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
“Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не
визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Крім того, апеляційний суд встановив,
що за 2001 - 2002 роки позивачу, також, не доплачені суми на оздоровлення
відповідно до вимог спеціального Закону, які фактично були виплачені
27.08.2001р. та 21.09.2002р., але, оскільки виплату щорічної допомоги на
оздоровлення хоча і здійснюють органи
соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року,
відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від
04.03.2002 року № 256, то в частині стягнення недоотриманих коштів на
оздоровлення за 2001 - 2002 роки позивач пред'явив вимоги до неналежного
відповідача у справі, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в стягненні
коштів за 2001 - 2002 роки саме з цього відповідача.

Крім того, правовий статус ветеранів
війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння
формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 цього
Закону щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІІ групи виплачується разова
грошова допомога у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Абзацом 1 ст. 17 цього Закону
встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно абз. 1 ст. 17-1 щорічну виплату разової грошової допомоги до
5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або
через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за
місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Таким чином, у спірних
правовідносинах відповідач є органом владних повноважень, на якого чинним
законодавством покладений обов'язок по здійсненню виплат, передбачених Законом
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, в тому
числі разової грошової допомоги.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 і від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007
визнані такими, що не відповідають частинам 2 і 3 ст. 22 Конституції України,
серед інших, положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік», і ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007р.»
відповідно в частині зменшення розмірів виплат інвалідам війни 3 та 2 груп в
порівнянні з тими, які встановлені Законом про ветеранів.

Крім того, положення п.п. «б» п.п. 2
пункту 20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»
Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік”, згідно якого розмір
допомоги до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про Державний бюджет України" визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп від 22.05.2008
року.

Відповідно до ст. 3 Конституції
України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції
України передбачено, що «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть
бути скасовані при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Таким чином, посилання
відповідача, що при нарахуванні ОСОБА_1. щорічної грошової допомоги до 5 травня
протягом 2004 року, слід керуватися ст.
44 Закону України “Про Державний бюджет на 2004 рік”, протягом 2007 року ст. 29
Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, а не Законом України “Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. є безпідставним.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника
на відсутність порядку сплати щорічної допомоги
за 2004, 2007 роки у зв'язку із прийняттям Конституційним Судом України
рішень з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого
законодавства в незалежності від надходження
коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги.

Колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення разової
грошової допомоги до 5 травня за 2000, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006 роки, оскільки здійснення
відповідачем виплати в ці роки у розмірах, передбачених Законами України „Про
Державний бюджет” на відповідні роки є правомірним, тому, що вони передбачені
вищезазначеними законами, що прямо встановлюють розмір щорічної грошової
допомоги до 5 травня, які не визнані неконституційними, що підтверджує
правомірність їх застосування при виплаті допомоги.

Таким чином, дії відповідача в
частині виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 05 травня у розмірі 130
грн. за 2004 рік та у розмірі 300 грн. за 2007 рік неправомірні, а тому
підлягають стягненню за 2004р.-517,15
грн. (92,45х7-130) та за 2007р.- 2570,42 грн. (410,06х7-300), а
всього 3087,57 грн.

На підставі викладеного керуючись
Конституцією України, Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1
ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Антрацитівської районної державної адміністрації
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 липня 2008
року у справі № 2а-7614/08 - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2008 року у справі № 2а-7614/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Антрацитівської районної державної адміністрації
про визнання неправомірними дій та стягнення недоотриманих коштів на
оздоровлення за 2004 та 2007 роки згідно ст. 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та щорічної грошової допомоги до 5 травня, як
інваліду війни ІІІ групи за 2004 та 2007 роки - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Антрацитівської районної державної адміністрації про визнання
неправомірними дій та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки
згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та
щорічної грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни ІІІ групи за
2001-2007 роки - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Управління
праці та соціального захисту населення Антрацитівської районної державної
адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення
за 2004, 2005 роки, 2007 рік відповідно до положень ст. 48 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та у перерахунку та виплаті щорічної грошової допомоги до 5 травня
за 2004 та 2007 роки.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Антрацитівської районної державної адміністрації
за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриману щорічну
допомогу на оздоровлення за 2004, 2005,
2007 роки в розмірі 3833,50 грн.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Антрацитівської районної державної адміністрації
за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну
грошову допомогу, як інваліду війни, відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2004 та 2007
роки у розмірі 3087,57 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова Донецького апеляційного
адміністративного суду вступає в законну силу з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий
суддя Т.Г.Арабей

Судді Н.К.
Шаптала

Г.М.Міронова