Справа № 22-а-12196/08
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя першої інстанції Сторожук Т.А.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008
року м. Донецьк

зал судового засідання №3 у
приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П.,

суддів: Сіваченко І.В.,

Нікуліна
О.А.,

при секретарі судового засідання:

Крючковій
К.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління праці
та соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську ради

на постанову Артемівського районного суду м.
Луганську

від

11 вересня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-161/08 (суддя Сторожук Т.А.)

за позовом

ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2

до

Управління праці
та соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську
ради; Головного управління Державного
казначейства України в Луганській
області

про

визнання дій неправомірними, зобов'язання виконати певні дії, стягнення сум, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську
ради, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання виконати певні дії, стягнення сум.

Постановою Артемівського районного суду м.
Луганську від 11.09.2008 року позов ОСОБА_1,
діючого в інтересах ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення Артемовської районної у місті Луганську
ради, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій неправомірними,
зобов'язання виконати певні дії,
стягнення сум,
задоволено. Зобов'язано Управління праці
та соціального захисту населення Артемовської районної у місті Луганську ради здійснити виплату ОСОБА_2 недоплачену суму
щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки та 2007-2008 роки.

З постановою Артемівського районного суду м.
Луганську відповідач не
погодився, подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони
у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін
належним чином повідомлених не є
перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Представник
позивача в запереченнях на апеляційну скаргу просив постанову суду першої
інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, розглядати
справу в порядку письмового провадження.

Відповідач -
Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у місті
Луганську ради надав заяву про розгляд справи за відсутністю його представника.

Головне
управління Державного казначейства
України в Луганській області в заяві про приєднання до апеляційної
скарги просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, встановила наступне.

Позивач віднесений до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 та є інвалідом 3 групи.

Перебуває на
обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції, категорія 1, у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотирьох мінімальних заробітних
плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на
момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2003 рік - в
сумі 21 грн. 50 коп.,

за 2004 рік - в
сумі 21 грн. 50 коп.,

за 2005 рік - в
сумі 90 грн.,

за 2007 рік - в
сумі 90 грн.,

за 2008 рік - в
сумі 90 грн.,

Між сторонами
немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та
апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм
матеріального права.

Як вважає,
Управління праці та соціального захисту населення Артемовської районної у місті
Луганську ради, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба керуватись
розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 2005 року - Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів
вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, яка на підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного
бюджету України.

Відповідно до
ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотирьох мінімальних
заробітних плат.

Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Тобто, нормами
спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна
розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення
виплати.

Всупереч нормам
спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів ІІІ групи - 21
грн. 50 коп., та з 2007р. - в сумі 90
грн.

Відповідно до
ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права.

Згідно частини 4
статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів» від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003, 2004, 2005, 2007, 2008
роки, а не вказані Постанови КМУ.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 21 грн. 50 коп. за 2003, 2004 роки та у розмірі 90 грн. за 2007, 2008
роки, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Ухвала у повному
обсязі складена 07 листопада 2008року.

Керуючись
статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську
ради - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського
районного суду м. Луганську від 11.09.2008 по справі № 2-а-161/08 за позовом
ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту
населення Артемовської районної у місті Луганську ради, Головного управління
державного казначейства України в Луганської області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання виконати
певних дій, стягнення сум
- залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення; може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий: /підпис/
Дяченко С.П.

Судді:
/підпис/
Сіваченко І.В.

/підпис/
Нікулін О.А.

З оригіналом
вірно:

Суддя-доповідач
Дяченко С.П.