Справа № 22а-13263/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2008 року справа № 22а-13263/08

м.
Донецьк

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Ляшенка Д.В.

суддів Колеснік
Г.А., Ястребової Л.В.

при секретарі судового засідання Агейченковій К.О.

за участю представників сторін: від
позивача - ОСОБА_1.,від відповідача -
Клименко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради

на постанову Селидівського
міського суду Донецької області від 08 вересня 2008 року у справі № 2-а-65/08

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Селидівської
міської ради

про перерахунок допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного

віку, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2008р.
ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Селидівської
міської ради про перерахунок допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за перід з 9 липня 2007р. по 31.12.2007р.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2.
зазначила, що 02.08.2005р. вона народила сина і отримує від відповідача допомогу
по догляду за дитиною, розмір якої менший за прожитковий мінімум, що
протирічить вимогам ст. 43 Закону України “Про загальнообов”язкове державне
страхування у зв”язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням або похованням”.

Постановою
Селидівського міського суду Донецької
області від 08.09.2008р. позов задоволений
та наданий позивачу додатковий строк для звернення з адміністративним позовом
до суду на шість місяців з 20.08.2008р. по 20.02.2009р. і відповідач зобв”язаний провести перерахунок
та здійснити виплату позивачу грошової
допомоги по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку за період з липня 2007р. по грудень 2007р. у розмірі
2036,20 грн.

Відповідач
вважаючи, що це судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального і
матеріального права, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить
постанову суду скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову
відмовити.

В
судовому засіданні представник
відповідача скаргу підтримав, а представник позивача проти її
задоволення заперечував.

Заслухавши
доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню частково, а постанову
суду першої інстанції необхідно змінити з наступних підстав.

Статтею
19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантований
державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання
державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку
дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення
встановлений Законом України "Про державну допомогу сім»ям з
дітьми"(закон № 2811).

Частиною
1 статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 13
цього закону ( в редакції яка діяла до 1.01.2008р.) право на
допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом
має не застрахована
в системі загальнообов'язкового державного
соціального страхування особа (один з батьків дитини, усиновитель,
опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за
дитиною.

Правові, організаційні
та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян
на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а
також надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей
визначає Закон України “Про загальнообов”язкове державне
страхування у зв”язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням або похованням” (закон № 2240).

Статтею 1 Закону 2240 визначено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у зв'язку
з тимчасовою втратою
працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням,
передбачає матеріальне забезпечення громадян у
зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи
догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, догляду за
малолітньою дитиною, часткову
компенсацію витрат, пов'язаних із
народженням дитини, смертю
застрахованої особи або членів її сім'ї,
а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, що
формується шляхом сплати
страхових внесків власником або
уповноваженим ним органом, громадянами,
а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 2 Закону 2240 страховий випадок - подія, з настанням якої виникає право застрахованої
особи або членів її сім'ї на отримання матеріального забезпечення або
соціальних послуг за цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та
похованням" право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, мають застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні,
якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Це право
виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не
передбачено законодавством.

Одним із принципів загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням
та похованням є державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
має застрахована особа (один із
батьків дитини, усиновитель, баба,
дід, інший родич або опікун), яка
фактично здійснює догляд за дитиною.

Статтею 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що всі види державної допомоги
сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника), а відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 16 січня 2007р. № 32 “Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини
та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку” УПСЗН з 2 кварталу 2007р.
зобов”язані виплачувати спірну
допомогу застрахованим особам за рахунок
коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату
допомоги сім”ям з дітьми,
малозабезпеченим сім”ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної
допомоги дітям.

Статтею 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" встановлено,
що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, а відповідно до ст. 43 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та
похованням" допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті
56 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року № 489-У допомога по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням" здійснюється за рахунок коштів
відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам - у розмірі, що
дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість
місяців, але не менше 90 гривень для
незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для
застрахованих осіб, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Статтею 71 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від
19.12.2006, № 489-У зупинена на 2007 рік дія статті 43 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими
похованням", статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян були визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними) статті 56, 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" від 19 грудня 2006 року N 489-У.

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території
України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Отже, з 9 липня 2007
року відновлена дія статті 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою
допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається
у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6
років та дія ст. 43 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням" за якою розмір допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку не повинен бути меншим за розмір прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" затверджений
на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 434 гривні, з 1
квітня - 463 гривні, з 1 жовтня - 470 гривень.

Таким
чином, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року при здійсненні
виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення ними трирічного віку відповідач
повинен був керуватись зазначеними сумами.

Судом встановлено, що відповідачем
позивачу сплачено спірної допомоги у
липні 2007р.- 105,93 грн,, у серпні 2007р.-108,18 грн, у вересні 2007р. -109,62
грн., у жовтні 2002007р.- 109,62 грн, у листопаді 2007р. -112,50 грн., у грудні
2007р. -115,65 грн. (а.с.6), а тому судова колегія вважає правильними висновки
суду 1 інстанції про необхідність зобов”язати відповідача здійснити
донарахування та виплату заборгованості
по вказаній допомозі.

Що стосується рішення суду 1
інстанції про надання позивачу
додаткового строку для звернення з адміністративним позовом
до суду на шість місяців з 20.08.2008р. по 20.02.2009р., то в цій
частині колегія суддів вважає необхідним
постанову змінити шляхом виключення цієї фрази із її резолютивної частини, так
як позивачем такі вимоги заявлені не були і прийняття рішення про поновлення
строку звернення до суду на майбутнє не передбачено діючим процесуальним
законодавством.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 195-196, ст. 199, ст.. 200, ст. 201, ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської
ради на постанову Селидівського міського суду Донецької
області від 08.09.2008 року у справі № 2-а-65/08 - задовольнити
частково і постанову суду 1 інстанції змінити, виключивши із її резолютивної
частини рішення про надання ОСОБА_2 додаткового строку для
звернення з адміністративним
позовом до суду на шість місяців
з 20.08.2008р. по 20.02.2009р.

В іншій частині постанову суду 1 інстанції залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий:

Судді:

протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення в повному обсязі.

Головуючий Судді

Л.В. Ястребова Г.А. Колеснік Д.В. Ляшенко

з оригіналом згідно: суддя-доповідач

Л.В. Ястребова