Справа № 22а-8341/08
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

судді-доповідача - Носа С.П.,

суддів: Любашевського В.П., Яворського І.О.,

при секретарі судового засідання -
Федуніву Б.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута Хмельницької
області

на постанову Господарського суду
Хмельницької області від 24 березня 2008 року у справі № 21/73-НА

за адміністративним позовом Закритого
акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до Управління Пенсійного фонду України Славутському районі та м. Славута
Хмельницької області

про визнання незаконним та скасування рішення від 02.08.2007
року № 2 про застосування штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду України Славутському районі та м. Славута
Хмельницької області (далі - Управління) про визнання
незаконним та скасування рішення відповідача від 02.08.2007 року № 2 про
застосування штрафу, яким до Славутського відділення
Хмельницької філії «ПриватБанку» застосовано штраф у розмірі 3362,00 грн.

Постановою Господарського суду Хмельницької області від
24 березня 2008 року позов задоволено. Постанова мотивована наступним. Відповідач перерахував пенсію
пенсіонерам, які померли
до моменту перерахування. Позивач на момент зарахування коштів на рахунки пенсіонерів не мав відомостей про їх
смерть. Такі відомості надійшли позивачу після виконання ним зобов'язань по зарахуванню пенсії на рахунки
пенсіонерів. Вказані суми пенсій не можуть переходити у власність фізичної особи, яка
померла, а отже, відповідно до ст. ст. 1218, 1219 Цивільного кодексу України, ці суми не
можуть входити до складу спадщини і спадкоємці
на них претендувати не можуть. Згідно з
Законом України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання
ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового
документа (ст. 21 п. 21.1 пп. 1). Переказ вважається завершеним з моменту
зарахування суми переказу на рахунок отримувача (ст. 30 п. 30.1). Згідно з ст. 1071 ЦК України банк може списати
грошові кошти з рахунку клієнта на підставі
його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без
його розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Відповідно до пункту 13 Порядку
суми пенсій, які були зараховані на рахунки пенсіонерів після їх смерті, підлягають поверненню уповноваженим банком.
Однак, у договорах з пенсіонерами
банк не обумовив списання за таких умов коштів з рахунків клієнта. Остільки ці кошти перераховані Пенсійним
фондом після смерті пенсіонерів, і не можуть
їм належати, тому суд вважає, що вони підлягають поверненню Пенсійному фонду за
рішенням суду. Відповідно до п. 20 Порядку банк зарахував кошти,
перераховані Пенсійним фондом в
установлений строк на рахунок одержувачів на підставі документів відповідача,
на виконання його розпорядження та умов договору з ним, на час
зарахування коштів банк не мав відомостей
про смерть одержувачів коштів. В пункті 11 статті 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
на який посилається відповідач, не встановлена відповідальність установи банку
за неповернення Пенсійному фонду України належним чином зарахованих коштів із рахунку громадянина. За викладених обставин
відсутні підстави для застосування до позивача вказаних штрафних
санкцій.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач,
вважає, що постанова прийнята з порушенням норм
матеріального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає наступне. Відповідно до статті 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» одним із суб'єктів системи пенсійного забезпечення в Україні, зокрема суб'єктом
солідарної системи є уповноважений банк, визначення поняття якого дає стаття 1
Закону - банк, що провадить розрахунково-касові операції з коштами
Пенсійного фонду України. Згідно з статтею 5
Закону виключно цим Законом регулюються
відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, дія інших
нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині , що не суперечить йому. Відповідно
до статті 8 & 3 Договору укладеного між позивачем та відповідачем, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний
рахунок одержувача, починаючи з місяця,
наступного за місяцем його смерті, установи Банку протягом одного банківського
дня повертають органам Фонду за їх
письмовим розпорядженням, при умові наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера. Вищевказаний
договір укладено та підписано сторонами
у відповідності до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів
та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596. Згідно з пунктом 13 вищевказаного Порядку суми
пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з
місяця, наступного операційного за
місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду не пізніше
наступного операційного дня надходження відомостей про смерть
одержувача. Позивач несвоєчасно повернув
кошти на рахунки управління в сумі 3362,00 грн., незважаючи на те, що
управлінням Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута у відповідності до умов договору, було
письмово повідомлено про смерть пенсіонерів
та необхідність установи Банку повернути кошти на рахунок відповідача, проте
кошти позивачем було повернуто із запізненням, внаслідок чого і було
застосовано рішенням № 2 від 02.08.2007 року до відповідача штраф у розмірі
суми своєчасно не повернених сум виплат
- 3362 грн. Суд не зважив, що
відповідно до статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» організація,
що здійснює виплату і доставку пенсій,
несе відповідальність за невиконання
або неналежне виконання покладених на неї функцій відповідно до законодавства та укладеного з нею
договору. А згідно з пунктом 6 частини 1 статті 64 вищезазначеного Закону
виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають
право застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом. Суд не врахував, що відповідно до частини 11
статті 106 цього Закону виконавчими органами Пенсійного фонду, зокрема
за несвоєчасне повернення на
банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду сум коштів, не
використаних для здійснення
пенсійних виплат, за умови своєчасного і в повному обсязі їх фінансування, на
організації, у тому числі банки, які здійснюють виплату і доставку пенсій,
накладається штраф у розмірі своєчасно не повернених сум пенсійних виплат.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Між Банком та
Управлінням укладено догові, згідно з умовами якого суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний
рахунок одержувача, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті,
установи Банку протягом одного банківського дня повертають органам Фонду за їх
письмовим розпорядженням, при умові наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Під час перевірки,
проведеної посадовими особами Управління 26-29.03.2007 року, встановлено, на
думку відповідача, що банк несвоєчасно повертав суми коштів, перерахованих
Управлінням на рахунки пенсіонерів після їх смерті (ОСОБА_1., ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.). загальна сума несвоєчасно повернутих коштів склала 3362,00 грн., в
зв'язку з чим Управління прийняло рішення про застосування до Банку штрафу в
розмірі 3362,00 грн.

Колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої інстанції про неправомірність такого рішення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 11 ст.
106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення»
органами Пенсійного фонду за несвоєчасну виплату і доставку сум пенсійних виплат одержувачам або несвоєчасне
зарахування їх на банківські рахунки пенсіонерів, або несвоєчасне повернення на
банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду чи Накопичувального
фонду сум коштів, не використаних для здійснення пенсійних виплат, за умови
своєчасного і в повному обсязі їх фінансування, на організації, у тому числі банки, які здійснюють виплату і
доставку пенсій, накладається штраф у розмір своєчасно не виплачених, не доставлених чи не зарахованих або своєчасно
не повернених сум пенсійних виплат.

Відповідно до п. 13
Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 30.08.1999 року № 1596 у разі: надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть
одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити
зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті
одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування
пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу
соціального захисту населення. Суми пенсій та грошової: допомоги, зараховані на поточний
рахунок разом з нарахованими на них відсоткам: починаючи з місяця, наступного за
місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню; уповноваженим банком відповідним
органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного дня надходження
відомостей про смерть одержувача.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те,
що пунктом 11 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,
на який посилається відповідач, не встановлена відповідальність установи банку
за неповернення Пенсійному фонду України належним чином зарахованих коштів із рахунку громадянина. Даною нормою передбачена
відповідальність банківської установи за несвоєчасне повернення на
банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду чи Накопичувального
фонду сум коштів, не використаних для здійснення пенсійних виплат. Як
встановлено під час судового розгляду справи, на момент зарахування коштів на
рахунки зазначених пенсіонерів Банк не мав
відомостей про їх смерть. Позивач у встановленому порядку та у визначений строк
перерахував отримані від органів Пенсійного фонду України кошти на рахунки
одержувачів. Тобто в даному випадку кошти для пенсійних виплат були використані
відповідно до вимог законодавства та договору, отже, відсутні правові підстави
для накладення на позивача штрафу за їх несвоєчасне повернення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Славутському районі та м. Славута Хмельницької області залишити без
задоволення.

Постанову Господарського суду Хмельницької області від 24
березня 2008 року у справі № 21/73-НА за адміністративним позовом Закритого
акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Управління Пенсійного
фонду України Славутському районі та м.
Славута Хмельницької області про визнання незаконним та скасування рішення від
02.08.2007 року № 2 про застосування штрафу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя-доповідач С.П.
Нос

Судді
І.О.Яворський

В.П.
Любашевський