Справа № 22-а-9602/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Пічугіна Н.О. Справа № 22-а-9602/08
міськрайонний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича Т.В.,

суддів - Улицького В.З., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської
міської ради Хмельницької області на постанову Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 18 квітня 2008 року у справі № 2-а-254/08 за позовом
ОСОБА_1 та Шепетівського міжрайонного прокурора Хмельницької області в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України, управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області
про стягнення щорічної грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької
області від 18 квітня 2008 року частково задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1 та повністю позови Шепетівського міжрайонного прокурора Хмельницької
області в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області
(далі - УПСЗН Шепетівського міськвиконкому), Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики
України про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, передбаченої
ст.ст. 13-14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та вирішено стягнути з Державного бюджету України через
Державне казначейство України на користь позивачки ОСОБА_1, як учасника війни,
1175,18 грн. спірної виплати за 2007 рік; на користь позивача ОСОБА_3, як
інваліда війни I групи, 10 365,88 грн. спірної виплати за 2004-2007 роки і на
користь позивачки ОСОБА_2, як учасника війни, за аналогічний період 3435,16
грн. недоплати.

У поданій апеляційній скарзі відповідач УПСЗН
Шепетівського міськвиконкому просить вказану постанову скасувати і прийняти
нову, про відмову у задоволенні вимог позивачів, покликаючись на порушення
судом норм матеріального права та неврахування істотних обставинам справи.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що управління належним чином та
відповідно до вимог Законів України про Державний бюджет України на 2004-2007
роки і постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18 лютого 2004 року
виконало свій обов'язок перед позивачами щодо виплати щорічної разової грошової
допомоги за відповідні роки. Просить врахувати, що головним розпорядником
коштів для виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної
політики України і що виключно законом про державний бюджет України
визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове
спрямування. Стверджує, що при ухваленні
оскаржуваного судового рішення не були враховані положення бюджетного
законодавства України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що
подана УПСЗН Шепетівського міськвиконкому апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи вимоги позивачів, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є учасниками війни, а позивач ОСОБА_3 -
інвалідом війни I групи, та згідно із вимогами ст.ст. 13-14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мають право на
одержання грошової допомоги у розмірі відповідно трьох і десяти мінімальних
пенсій за віком щороку до 5 травня. Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України,
положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», що
обмежували розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Розмір отриманої
позивачами разової грошової допомоги суперечить вимогам зазначеного Закону і
недоплачена їм спірна допомога, виходячи із розміру мінімальної пенсії за
віком, становить: перед позивачкою ОСОБА_2 3435,16 грн. за 2004-2007 роки;
позивачем ОСОБА_3 за аналогічний період - 10365,88 грн.; перед позивачкою
ОСОБА_1 - 1175,18 грн. за 2007 рік. Строк звернення до суду позивачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 підлягає поновленню, оскільки пропущений він з поважних причин.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 є
учасниками війни, яким відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня
виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Крім того, позивач ОСОБА_3 є інвалідом війни I групи та
згідно із ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щороку до 5 травня має право на одержання грошової
допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими було обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня,
встановленої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивачів у частині стягнення на їх користь
заборгованості з виплати щорічної грошової допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія
суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового
мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої у 2007 році щорічної грошової
допомоги до 5 травня, сума заборгованості перед позивачами становить, зокрема
перед позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - 1175,18 грн. (410,06 х 3 - 55), позивачем
ОСОБА_3 - 3650,60 грн. (410,06 х 10 - 450), та підлягає виплаті у повному
обсязі.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо виплати
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство
України, оскільки такий порядок виплати спірної суми суперечить вимогам
бюджетного законодавства України та не відповідає завданням і функціям
вищевказаного державного органу.

З врахуванням положень ст. 171 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів
приходить до переконання, що обов'язок із виплати позивачам заборгованої
щорічної допомоги слід покласти виключно на відповідне управління праці та
соціального захисту населення.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного
фінансування встановленого дітям війни підвищення до пенсії, як на причину
невиконання державною взятих на себе
зобов'язань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі «Кечко проти України»).

Вирішуючи
позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо аналогічних спірних виплат за 2005-2006
роки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно не враховано
тієї обставини, що положення ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2005 рік” та ст. 30 Закону України “Про Державний бюджет України на
2006 рік”, якими розмір одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам
війни встановлювався на рівні 50 грн., а інвалідам війни I групи - 400 грн., на
предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку
неконституційними визнанні не були та своєї чинності не втратили. Тому підстав
для задоволення їх позовних вимог про стягнення заборгованості із одноразової
грошової допомоги до 5 травня за 2005-2006 спірні роки, на думку колегії
суддів, немає.

Вимоги позивачів про стягнення відповідної заборгованості за 2004 рік
заявлені ними з пропущенням строку звернення до суду, що є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до ч.1 ст. 102 КАС
України.

При
цьому, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про
те, що строк на звернення до суду з такими вимогами ОСОБА_2, ОСОБА_3 пропущено
з поважних причин, оскільки позивачами не наведено достатніх об'єктивних
причин, які б позбавляли їх можливості звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав до суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року Конституційним
Судом України рішення за №20-рп, яким визнавалися неконституційними положення
ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік».

Крім
того, згідно із ч. 4 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки
на час прийняття Конституційним Судом України рішення №20-рп від 01 грудня 2004
року закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової допомоги,
колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у частині проведення таких виплат за 2004 рік.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької
області від 18 квітня 2008 року у справі № 2-а-254/08 скасувати і прийняти
нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 та Шепетівського міжрайонного
прокурора в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області
провести нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_2, ОСОБА_1 у 2007 році
разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі по 1175,18 грн.
кожній.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області
провести нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_3 у 2007 році разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 3650,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

А.М.Ліщинський