Справа № 22-а-7302/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Борисов О.А. Справа № 22-а-7302/08
міськрайонний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича Т.В.,

суддів - Улицького В.З., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного
казначейства України, Міністерства фінансів України, управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради
Хмельницької області на постанову Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 04 березня 2008 року у справі № 2-а-122/08 за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства
фінансів України, Державного казначейства України, управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради
Хмельницької області про стягнення недоплаченої грошової допомоги учаснику
війни, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької
області від 04 березня 2008 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 про
стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, передбаченої ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
як інваліду війни II групи, і вирішено зобов'язати Міністерство фінансів
України та Державне казначейство України перерахувати управлінню праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради
Хмельницької області (далі - УПСЗН Шепетівського міськвиконкому) для виплати
позивачу недоплачену щорічну грошову допомоги за 2004-2007 роки у сумі 8368,08
грн.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржено
відповідачами Державним казначейством України, Міністерством фінансів України
та УПСЗН Шепетівського міськвиконкому.

У поданій апеляційній скарзі Державне казначейство
України просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю
відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту з'ясування
істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що
Державне казначейство України належним чином та відповідно до вимог Бюджетного
кодексу України і Законів України про Державний бюджет України на 2004-2007
роки виконало свій обов'язок щодо асигнування Міністерства праці та соціальної
політики України за цільовою програмою «Щорічна разова грошова допомога
ветеранам війни». Просить врахувати, що казначейство не є головним
розпорядником бюджетних коштів, не змінює видатки Державного бюджету України і
не має права розпоряджатися коштами, які призначені для виплати спірної
допомоги. Вважає, що встановлений ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій,
призначених згідно із цим Законом, і не може враховуватися для розрахунку
разової щорічної допомоги. Наполягає на застосуванні строку звернення до
адміністративного суду, стверджуючи, що відносно позовних вимог за 2004-2006
роки він пропущений позивачем без поважних причин.

Відповідач Міністерство фінансів України у поданій
апеляційній скарзі просить постанову Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 04 березня 2008 року скасувати і ухвалити нову про
відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального права та неврахування істотних обставинам
справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що головним
розпорядником коштів для виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці
та соціальної політики України, якому щорічно з Державного бюджету України на
такі цілі виділяються відповідні кошти. Просить врахувати, що рішення
Конституційного Суду України № 6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, тобто
після завершення виплати спірної допомоги у травні 2007 році, а також те, що
передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» розміри щорічної грошової допомоги на 2004-2007 роки не
були підтвердженні державним бюджетом, як основним фінансовим документом.
Вважає, що ОСОБА_1 у належному розмірі та відповідно до вимог Законів України
про Державний бюджет України на 2004-2007 роки і постанови Кабінету Міністрів
України № 177 від 18 лютого 2004 року виплачено щорічну разову грошову
допомогу, як інваліду війни. Вказує на порушення судом першої інстанції норм
бюджетного законодавства України.

У поданій апеляційній скарзі відповідач УПСЗН
Шепетівського міськвиконкому просить скасувати постанову суду у даній справі і
прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
покликаючись на необґрунтованість судового рішення та порушення норм
матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що
управління належним чином та відповідно до вимог Законів України про Державний
бюджет України на 2004-2007 роки і постанови Кабінету Міністрів України № 177
від 18 лютого 2004 року виконало свій обов'язок перед позивачем щодо виплати
щорічної разової грошової допомоги за відповідні роки. Просить врахувати, що
Міністерство праці та соціальної політики України є головним розпорядником
коштів для виплати разової грошової допомоги і що виключно законом про
державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх
розмір і цільове спрямування. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного
судового рішення не були враховані положення бюджетного законодавства України.
Крім того, рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 стосується виключно
виплат за 2007 рік і не може бути застосоване до попередніх років.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подані скарги підлягають частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що він є інвалідом війни II групи, якому відповідно
до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Рішеннями Конституційного Суду
України від 01.12.2004 року та від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України, положення ст. 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік» та ст. 29 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими обмежувався розмір щорічної разової
допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Розмір отриманої позивачем у 2004-2007 роках разової
грошової допомоги до 5 травня не відповідає вимогам зазначеного Закону і сума
заборгованості перед ним, виходячи із законодавчо встановлених розмірів
мінімальної пенсії за віком у 2004-2007 роках, становить 8368,08 грн. та
підлягає виплаті через Міністерство фінансів України та Державне казначейство
України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни II
групи, якому відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було обмежено розмір
щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

За чинним законодавством України розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до
переконання, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для
відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання
щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність позовних вимог
у частині заборгованості з виплати щорічної допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої заборгованості колегія суддів
виходить із того, що станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового мінімуму, а
відтак і мінімальної пенсії за віком, становив 410,06 грн.

З врахуванням виплаченої у 2007 році щорічної грошової
допомоги до 5 травня в розмірі 360 грн., сума заборгованості перед позивачем
ОСОБА_1 становить 2920,48 грн. (410,06 х 8 - 360) та підлягає виплаті у повному
обсязі.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо виплати
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство
України і Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної
суми суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає
завданням і функціям вищевказаних державних органів.

Виходячи із вимог ст. 171 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів
приходить до переконання, що обов'язок з виплати позивачу заборгованої щорічної
допомоги за 2007 рік слід покласти на відповідне управління праці та
соціального захисту населення.

Покликання апелянтів на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» розмірів щорічної грошової допомоги, як на причину невиконання
державою взятих на себе зобов'язань, до уваги не колегією суддів приймаються,
оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі «Кечко проти України»).

Вирішуючи
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо аналогічних спірних виплат за 2005-2006 роки, на
думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно не було враховано
тієї обставини, що положення ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2005 рік» та ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік», якими розмір одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги інвалідам
війни II групи встановлювався на рівні 330 грн., на предмет конституційності не
розглядалися, у встановленому порядку неконституційними визнанні не були та
своєї чинності не втратили. Тому підстав для задоволення позовних вимог про
стягнення заборгованості із одноразової грошової допомоги до 5 травня за
2005-2006 спірні роки, на думку колегії суддів, немає.

Вимоги позивача про стягнення на його користь відповідної
заборгованості за 2004 рік заявлені ним з пропущенням строку звернення до суду,
що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову відповідно до
ч. 1 ст. 102 КАС України.

Достатніх
об'єктивних причин, які б позбавляли можливості звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав до суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року
Конституційним Судом України рішення за № 20-рп, яким визнавалися
неконституційними положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік», позивачем не наведено.

Крім
того, згідно із ч. 4 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки
на час прийняття Конституційним Судом України рішення № 20-рп від 01 грудня
2004 року закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової
допомоги, колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 у частині проведення таких виплат за 2004 рік.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради, Державного
казначейства України та Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької
області від 04 березня 2008 року у справі № 2-а-122/08 скасувати і прийняти
нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області
провести нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_1 у 2007 році разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 2920,48 грн.

У задоволенні
решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

А.М.Ліщинський