Справа № 22-а-12303/08
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада
2008 року справа № 22-а-12303/08

Зал судового засідання № 3 , приміщення суду
за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П.,

суддів: Сіваченко І.В.,

Нікуліна О.А.,

при
секретарі судового засідання Крючковій К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від

18 липня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2а - 7544/08 (судді: Ушаков Т.С., Гончарова
І.А.,Смішлива Т.В.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Президента
України Ющенка Віктора Андрійовича

про

зобов'язання вивести з громадянства України, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

01 квітня 2008 року
позивачка звернулась до суду
з позовом до Президента України - Ющенко Віктора Андрійовича
про зобов'язання вивести з громадянства України, стягнення матеріальної
та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані
тим, що в листопаді 2007 року Службою з питань громадянства Секретаріату
Президента України їй було відмовлено у виході з громадянства України. Просить
зобов'язати відповідача прийняти рішення про виведення її з громадянства
України, захистити її власність, гарантувати захисти прав, передбачених ст.ст.
3,8,21-22,24,41,46-47,49,55 Конституцією
України.; стягнути матеріальну та моральну шкоду у розмірі 750 тис. грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду
від 18 липня 2008 року у задоволенні
позивних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач з ухвалою суду першої інстанції не погодилась , надала апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права,
ухвалити нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Сторони,
які беруть участь у справі, до суду не з`явилися, про дату , час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до статті
196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або
інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Апеляційний перегляд відбувається в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї
встановила наступне.

Як видно з
матеріалів справи, в листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернулась до Президента
України з клопотанням про виведення її з громадянства України, оскільки органи
державної влади та посадові особи ігнорують її конституційні права.

Зокрема, у клопотанні вказано, що відносно ОСОБА_1 було
скоєно, на її думку, злочин - шахрайство, внаслідок чого вона була позбавлена
права власності на квартиру в місті Луганську. Про скоєння злочину вона
повідомила прокуратуру Ленінського району міста Луганська, УСБУ в Луганській
області та УМВС України в Луганській області, однак її звернення залишилось без
належного реагування. При цьому працівник органів внутрішніх справ у
присутності особи, яка ймовірно скоїла злочин, вимагав від неї відмовитися від
поданої заяви. На підставі цього вона дійшла до висновку, що держава не захищає
її права та інтереси, а захищає права осіб, які, як вона вважає, скоюють
злочини.

Відповідно до статті 4 Конституції України в Україні
існує єдине громадянство, підстави набуття і припинення якого визначаються
законом.

Зокрема, правовий зміст громадянства України, підстави і
порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що
беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження
рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх
посадових і службових осіб визначаються Законом України «Про громадянство
України».

Згідно зі статтею 17 вказаного Закону, громадянство України припиняється: внаслідок
виходу з громадянства України; внаслідок втрати громадянства України; за
підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Разом з тим, відповідно до частин 1 та 12 статті 18 цього
Закону, громадянин України, який
відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за
кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Вихід з
громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави
або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що
громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України.

Відтак , законодавством визначено, що вийти з
громадянства України може лише особа, яка постійно проживає за кордоном, набула
громадянства іншої держави чи отримала документ, виданий уповноваженими
органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство,
якщо вийде з громадянства України.

Відповідно до
вимог статті 24 Закону України «Про громадянство» , питання прийняття заяв про
вихід з громадянства, з'ясування підстав для виходу з громадянства вирішується
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань
громадянства і підпорядкованими йому органами.

Оскільки ОСОБА_1 на час подання клопотання про вихід з
громадянства, постійно проживала в
Україні та не мала документів щодо набуття громадянства іншої держави в разі
виходу з громадянства України, 20 листопада 2007 року Службою з питань
громадянства Секретаріату Президента України їй
надана відповідь з роз'ясненням вимог законодавства.

Суд першої
інстанції вірно визначився , що
посилання позивача на те, що Служба з питань громадянства Секретаріату
Президента України не уповноважена розглядати
звернення громадян з питань громадянства., є безпідставними.

Так, відповідно до
пункту 5 Положення
про службу з питань громадянства ,Секретаріату Президента України від 14 листопада 2006 року № 14, Служба
відповідно до покладених завдань розглядає заяви і скарги з питань
громадянства, що надходять на адресу Президента України.

Отже , розгляд
звернення ОСОБА_1 про вихід з громадянства України було розглянуто Службою в
межах своїх повноважень.

Суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку ,
що не ґрунтуються на вимогах законодавства твердження позивача про те, що
відповідачем відмовлено у задоволенні її клопотання на підставі статті 18
закону України «Про громадянство України», яка суперечить меті та предмету
Європейської конвенції про громадянство від 6 листопада 1997 року, ратифікованої
Законом України від 20 вересня 2006 року № 163-У.

Проте зміст статті 18 Закону України відповідає положенню
частини 2 статті 8 цієї Конвенції, якою передбачено, що держава-учасниця може
передбачити у своєму внутрішньодержавному праві, що відмовлятися від її
громадянства можуть тільки ті громадяни, які постійно проживають за кордоном.

Таким чином, наведенні положення національного
законодавства України з питань громадянства відповідають вимогами Європейської
конвенції про громадянство та вони правомірно застосовані при наданні відповіді
ОСОБА_1

Разом з тим, слід зазначити, що частиною 1 статті 8 цієї
Конвенції визначено, що кожна держава-учасниця дозволяє відмовлятися від її
громадянства, якщо відповідні особи не стануть внаслідок цього особами без
громадянства.

Отже, при розгляді клопотання ОСОБА_1 про вихід з
громадянства України відповідачем протиправної бездіяльності допущено не було,
у зв'язку із чим відсутні підстави для зобов'язання Президента України видати
акт про вихід ОСОБА_1 з громадянства України.

Необгрунтованими є позовні вимоги, щодо зобов'язання
Президента України здійснити захист права власності позивача, гарантувати її
конституційні права, стягнути матеріальну та моральну шкоду.

Позовні вимоги до Президента України в цій частині
обґрунтовані його статусом, згідно з яким він відповідно до статті 102
Конституції України є гарантом державного суверенітету, територіальної
цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і
громадянина.

У той же час, статтею 17 Цивільного кодексу України
передбачено, що Президент України здійснює захист цивільних прав та інтересів у
межах повноважень, визначених Конституцією України. Однак, ні стаття 106 Конституції України, ні
будь-який інший нормативно-правовий акт не передбачає такого способу захисту
Президентом України цивільних прав громадян, як того вимагає позивач. Від імені
держави у даних правовідносинах виступають відповідні правоохоронні органи.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачені
підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема частиною 1 цієї
статті передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини.

Оскільки Президентом України неправомірних рішень, дій чи
бездіяльності, якими могла бути заподіяна позивачу шкода не вчинялося , шкода не заподіювалась та він не вступив з
позивачем у спірні правовідносини, а діяв на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, визначені Конституцією України та Законом України «Про громадянство
України», підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди відсутні.

За наслідками
викладеного та відповідно до нормативного припису ч. 3 ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України, за змістом якого, обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, колегія суддів вважає, що
постанову суду першої інстанції слід залишити без змін , апеляційну скаргу -без
задоволення.

Ухвала в повному
обсязі виготовлена 07 листопада 2008
року.

Керуючись ст. ст. 24, 160, 167,
184, 195, 198, 200, 205, 206,211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення
.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 18 липня2008 року по справі № 2а- 7544/08 за позовом ОСОБА_1 до
Президента України Ющенко Віктора
Андрійовича про зобов'язання вивести з громадянства України, стягнення матеріальної та
моральної шкоди - залишити
без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення;
може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий /підпис/ Дяченко С.П.

Судді /підпис/ Сіваченко І.В.

/підпис/
Нікулін О.А.

З оригіналом вірно:

Суддя - доповідач Дяченко С.П.