Справа № 22-а-10545/08
Суддя: Горбенко К.П.
Дата ухвалення: 2008-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя першої
інстанції Чиркін С.М.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня
2008 року справа №
22-а-10545/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Горбенко К.П.,

суддів: Міронової Г.М., Яманко В.Г.,

при секретарі судового засідання: Білоус К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської
області

на постанову Луганського окружного адміністративного
суду

від

01 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-10754/08 (суддя Чиркін С.М.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області

про

визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання
провести підвищення пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Луганського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2008 року частково
задоволений позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області, внаслідок чого визнана незаконною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області з
невиплати підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком як дитині війни з 09 липня 2007 року; зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Стаханові Луганської області здійснити перерахунок та
виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком
як дитині війни з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 742,65
гривень.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку,
що прийнята з порушенням норм матеріального права.

Судове
рішення переглядається в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Сторони
у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач
відноситься до категорії „діти війни”.

Відповідно
до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” від 18 листопада
2004 року № 2195-4 дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання
чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на
30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею
71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” дія даної норми
була зупинена. Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007
року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України, серед
інших, положення статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік», якими була зупинена дія статті 6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни”.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання Управління проводити
доплату позивачу у вигляді 30% мінімальної пенсії за віком з 09 липня 2007
року.

Визначення
мінімального розміру пенсії за віком, встановлено статтею 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Колегія суддів не
приймає посилання скаржника на те, що на законодавчому рівні не визначено, яким
чином обчислюється розмір 30% виплати дітям війни, а мінімальний розмір пенсії
за віком визначений Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” застосовується лише при визначенні розмірів пенсій, призначених за
цим Законом, з огляду на принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України,
відповідно до частини 7 якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

За
приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції
Закону України від 15 березня 2007 року
N 749-V, який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального
розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" для осіб, які втратили працездатність затверджений
прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року -
380 грн., з 1 квітня 2007 року - 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415
грн. 11 коп. Виходячи з цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком за статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни" складає: з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп., з 1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Таким
чином, розмір невиплаченої відповідачем суми доплати до пенсії за період з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року складає 710 грн. 90 коп. (91 грн. 26
коп. (410 грн. 06 коп. х 30 % : 31 день)
х 23 дня (період з 9 липня 2007 року по 31 липня 2007 року) + 246 грн. 04 коп.
(410 грн. 06 коп. х 2 місяці х 30 %) + 373 грн. 60 коп. (415 грн. 11 коп. х 3
місяці х 30 %), а не 742 грн. 65 коп. як визначено судом першої інстанції.

Відповідач
в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для
визначення пенсій, призначених згідно з
цим Законом.

З цього
приводу колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 2 Закону України «Про
прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року передбачено, що
прожитковий мінімум застосовується для: встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів
соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та
законів України, визначення права на призначення соціальної допомоги.

Відповідно
до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Пунктом
1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що
конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими.
Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст
і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Пунктом
1 частини 1 статті 92 Конституції України
передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Пунктом
5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України,
нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення
Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого
самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як
Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що
нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить закону, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Згідно
частини 2 статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

У
параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Кечко
проти України" (заява № 63134/00) від 8 листопада 2005 року визначено, що
поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має
автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від
формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та
інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як
“майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях вказаного положення.
Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин
справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення Європейський суд з прав
людини зауважує, що в межах свободи дій
держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного
бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове
положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні
для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах
доки відповідні положення є чинними.

Статтею
7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що
фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в
обсязі передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей
війни" для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення
ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин
ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги,
відповідно до вимог частини 2 статті 3 Конституції України, за якою права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає необхідним постанову суду першої інстанції
змінити.

Постанова
у повному обсязі виготовлена 13 жовтня 2008 року.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області - задовольнити
частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду 01 серпня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-10754/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області про визнання
бездіяльності незаконною та зобов'язання провести підвищення пенсії - змінити.

В абзаці
третьому резолютивної частини постанови суму «742,65 грн.» замінити на «710
гривень 90 копійок».

В решті
постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: (підпис)
Горбенко К.П.

Судді:
(підпис)
Міронова Г.М.

(підпис)
Яманко В.Г.

З
оригіналом вірно

Суддя-доповідач Горбенко
К.П.

Суддя першої
інстанції Чиркін С.М.

Суддя-доповідач
Горбенко К.П.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

Іменем України

(вступна та резолютивна частина)

08 жовтня
2008 року справа №
22-а-10545/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Горбенко К.П.,

суддів: Міронової Г.М., Яманко В.Г.,

при секретарі судового засідання: Білоус К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області

на постанову Луганського окружного адміністративного
суду

від

01 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-10754/08 (суддя Чиркін С.М.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області

про

визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання
провести підвищення пенсії,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області - задовольнити
частково.

Постанову Луганського
окружного адміністративного суду 01 серпня 2008 року по адміністративній справі
№ 2-а-10754/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.
Стаханові Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та
зобов'язання провести підвищення пенсії - змінити.

В абзаці
третьому резолютивної частини постанови суму «742,65 грн.» замінити на «710
гривень 90 копійок».

В решті
постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий:
Горбенко К.П.

Судді:
Міронова Г.М.

Яманко В.Г.