Справа № 22-а-6054/08
Суддя: Дяченко С.П.
Дата ухвалення: 2008-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя 1-ї інстанції
Канурна О.Д. справа № 22-а -
Суддя - доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2008 року м.
Донецьк

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Дяченко С.П.,

суддів: Сіваченко І.В., Василенко Л.А.,

при секретарі: Скопинській А.О.,

за участю: позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача - Жорової Н.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного
адміністративного суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради Донецької області на постанову
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2008 року
по справі № 2-а-11/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської міської ради Донецької області, Головного
управління державного казначейства України в Донецькій області про стягнення
заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Добропільської міської ради Донецької області, Головного управління
державного казначейства України в Донецькій області про стягнення заборгованості з виплати
допомоги на оздоровлення за 2002-2007 роки.

Постановою суду від 17 квітня 2008 року позовні вимоги
задоволені частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту
населення Добропільської міської ради Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у
виплаті заборгованості з допомоги на оздоровлення - неправомірними; стягнуто з Управління праці
та соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області
за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати
допомоги на оздоровлення за 2002, 2003, 2004, 2005, 2007 роки в сумі 5371,50
гривень.

З постановою суду Управління праці та соціального захисту
населення Добропільської міської ради Донецької області не погодилося, подало
апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду прийняте з порушенням норм
процесуального та матеріального права, просило рішення суду скасувати і
прийняти нове, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.
Представник відповідача підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих
заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, встановила наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії, має 3 групу інвалідності.

Суд першої інстанції вірно визначився, що відповідно до
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №3054-III), передбачена щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої груп - п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам
третьої групи - чотири мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Управління праці і соціального захисту населення
виплачувало позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 21 грн. 50
коп., яка була встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”. В подальшому виплати збільшились до 90 грн., згідно
до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України. Постановою № 836, на яку
посилається відповідач, всупереч Закону №3054-III , (який встановив
розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, - 21 грн. 50
коп. (за грошовою реформою 1996 року). Між тим, з моменту прийняття постанови №
836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися
незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню ст. 48 Закону України №3054-III та Закони України Про
державний бюджет на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, тобто суд правильно
задовольнив позов в цій частині і зобов'язав зробити перерахунок щорічної
грошової допомоги з урахуванням отриманих позивачем коштів.

Вимоги щодо компенсації на оздоровлення за 2006 рік не
підлягають задоволенню, так як відповідно до п. 37 ст. 77 Закону України “Про
державний бюджет України на 2006 рік”, на 2006 рік зупинена дія абзацу 3 частини 4 ст. 48 Закону України “Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” в частині виплат компенсації і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, суд першої інстанції допустив помилку щодо
зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Добропільської
міської ради Донецької області провести перерахунок щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення за 2002 рік. Ці вимоги задоволенню не підлягають,
оскільки виплату щорічної допомоги на
оздоровлення хоча і здійснюють органи
соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256
(із змінами та доповненнями). Таким чином, в цій частині позивач пред'явив
позовні вимоги до неналежного відповідача у справі. Тому в частині стягнення з
відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 рік, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити позивачу.

Таким чином, суд
першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до частково
неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції
підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст.
195-196, п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької області - задовольнити частково.

Скасувати постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2008 року по справі №
2-а-11/08 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської
ради Донецької області, Головного управління державного казначейства України в
Донецькій області в частині стягнення щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2002 рік у розмірі 718,50
гривень.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до Управління праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької області в частині стягнення щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 2002 рік у розмірі 718,50 гривень.

В іншій частині
постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вступна та
резолютивна частина постанови постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена у
судовому засіданні 10 червня 2008 року. Постанова у повному обсязі виготовлена
13 червня 2008 року.

Постанова може
бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий: (підпис) Дяченко
С.П.

Судді: (підпис) Сіваченко
І.В.

(підпис) Василенко
Л.А.

З оригіналом вірно

Суддя-доповідач
Дяченко С.П.