Справа № 22-а-4922/08
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-4922/08
Головуючий у І інстанції: Зайцев А.Ю.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

15 жовтня
2008 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Василенка
Я.М.,

Суддів:
Ситникова
О.Ф., Попович О.В.,

при секретарі: Литвині О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційним скаргами
позивачів ОСОБА_1та ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці
від 18.07.2007 року у справі за адміністративними позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до Управління праці і соціального захисту населення в Ленінському
районі м. Вінниці №1 (Центр), Управління праці і соціального захисту населення
в Ленінському районі м. Вінниці №2 (Вишенька) та Головного управління праці і
соціального захисту населення Вінницької міської ради про визнання бездіяльності
протиправною, стягнення недоплаченої грошової допомоги, -

В С Т А Н
О В И Л А:

12.06.2007 року позивачі ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3
звернулася до суду з позовами про визнання бездіяльності протиправною,
стягнення недоплаченої грошової допомоги за 2005-2007 роки.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 18
липня 2007 року в задоволені позовів відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачі ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся
учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивачів
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2. є учасником війни
відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 31.03.2003 року (а.с. 5),
ОСОБА_1. є вдовою померлого учасника бойових дій відповідно до посвідчення
серії НОМЕР_2, виданого 12.04.2000 року (а.с. 10), а ОСОБА_3 є вдовою інваліда
війни 1-ї групи відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3, виданого 01.10.1995
року (а.с. 17).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» позивач ОСОБА_2. щорічно до 5 травня
повинен отримувати разову грошову допомогу у розмірі трьох мінімальних пенсій
за віком, яку отримував у 2005-2007 роках на підставі Закону України про
Державний бюджет на кожен рік відповідно, в розмірах: в 2005 та 2006 роках - по
50 грн. та 55 грн. в 2007 році, що встановлено судом першої інстанції та не
заперечується сторонами.

Згідно до ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» позивачі ОСОБА_1. щорічно до 5 травня
повинна отримувати разову грошову допомогу у розмірах трьох, а ОСОБА_3 п'яти
мінімальних пенсій за віком, яку отримували у 2005-2007 роках на підставі
Закону України про Державний бюджет на кожен рік відповідно, в розмірах: в 2005
та 2006 роках - по 130 грн. та 150 грн. в 2007 році, що встановлено судом
першої інстанції та не заперечується сторонами.

Положення ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2005 рік» та ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік» не розглядалися на предмет конституційності і не втратили своєї
чинності, тому позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення на свою користь
разової щорічної грошової допомоги за 2005 та 2006 роки у розмірах,
передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» є безпідставними.

Стосовно виплати разової щорічної допомоги до 5 травня за
2005 рік колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 75 Конституції України Верховна
Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування
того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання.
Немає також закону, який би регулював питання подолання колізії норм законів,
що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3
мотивувальної частини рішення від
3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією
України зазначив:«Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які
за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі
акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт,
який діяв у часі раніше».

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по -
різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів
у цих відносинах повинні застосовуватися положення закону з урахуванням закону
в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та
рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що статтею 34 Закону
України «Про Державний Бюджет України на 2005 рік» фактично змінено положення
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку слід вважати положення
ст. 34 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2005 рік, а не Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до вимог ст. 92, 96 Конституції України
виключно законом встановлюється Державний бюджет України, який затверджується
щорічно, і який підлягає обов'язковому виконанню на всій території України.

Крім того, відповідно до вимог ст. 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при
здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції
України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Відповідно до вимог ст. 152 Конституції України закони,
що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність.

Положення ст. 34 Закону України «Про державний бюджет
України на 2005 рік» та ст. 30 Закону України «Про державний бюджет України на
2006 рік» в Конституційному Суді України на предмет конституційності не
розглядалися, тому вони не втратили своєї чинності.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає позовні
вимоги ОСОБА_2., ОСОБА_1. та ОСОБА_3 в частині стягнення на їх користь разової
щорічної грошової допомоги за 2005 та 2006 роки у розмірах, передбачених
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
безпідставними, а тому в цій частині оскаржувану постанову залишає без змін.

В той же час колегія суддів вважає, що постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2., ОСОБА_1. та ОСОБА_3 про стягнення відповідних недоплачених
разових щорічних грошових допомог за 2007 рік з наступних причин.

Відмовляючи в задоволені цих позовних вимог, Ленінським
районним судом м. Вінниці було не вірно
застосовані положення ч. 4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких особи, які не отримали
разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та
отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата
допомоги. Ця норма не конкретизує порядок та кількість таких звернень, а також
не перешкоджає зверненню до суду з даною вимогою.

Рішенням Конституційного Суду України по справі №
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнано неконституційною ст. 29 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік», за якою у 2007 році виплата даної
щорічної разової допомоги відповідно до законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» встановлена в розмірі 55 гривень для
учасників війни та 150 гривень - вдовам померлих учасників бойових дій та
вдовам інвалідів війни 1-ї групи.

Таким чином, позивачі ОСОБА_2., ОСОБА_1. та ОСОБА_3
12.06.2007 року, тобто на час звернення до Ленінського районного суду м.
Вінниці з вищезазначеними позовними вимогами мали право на отримання грошової
допомоги до 5 травня 2007 року в розмірі 1175,18 гривень - ОСОБА_2., в розмірі
1080,18 гривень - ОСОБА_1. та ОСОБА_3 - в розмірі 1900,30 гривень, що
встановлено ст.ст. 14, 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», з врахуванням раніше отриманих позивачами сум грошової
допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 195,
196, 198 200, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1та ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 18
липня 2007 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги за 2007 рік на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги
в цій частині - задовольнити, а саме:

- стягнути з Управління праці і соціального захисту
населення в Ленінському районі
м. Вінниці №1 (Центр) на користь ОСОБА_2 1175,18 грн. недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги за 2007 рік, як учаснику війни;

- стягнути з Управління праці і соціального захисту
населення в Ленінському районі
м. Вінниці №2 (Вишенька) на користь ОСОБА_11080,18 грн. недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги за 2007 рік, як дружині померлого учасника
бойових дій;

- стягнути з Управління праці і соціального захисту
населення в Ленінському районі
м. Вінниці №1 (Центр) на користь ОСОБА_3 1900,30 грн. недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги за 2007 рік, як дружині померлого інваліда
війни першої групи.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м.
Вінниці від 18 липня 2007 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та
строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий :

Судді: