Справа № 2а-1968/08
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2008-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2008 року Справа
№2а-1968/08

Львівський окружний адміністративний суд в складі

Головуючого - судді
Костіва М.В.

при секретарі судового засідання

Мельникович Л.В.

з участю представників:

від позивача: Канишин
В.І.

від відповідача: Чопик О.П. (доручення від 16.10.2008 року),

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні
в м. Львові за позовом ОСОБА_1,АДРЕСА_1, до Галицького
районного суду м. Львова,АДРЕСА_1, про визнання неправомірною організації
роботи суду,

встановив:

ОСОБА_1,АДРЕСА_1, звернувся із позовом до Галицького районного суду м.
Львова,АДРЕСА_1, про визнання неправомірною організації роботи суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2008 р.
відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 16.10.2008 р. Розгляд
справи відкладався з підстав, передбачених ст. 150 КАС України.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з мотивів, зазначених у
позовній заяві, доповненні до позовної заяви. Посилається на неправомірну
організацію роботи суду, що проявилась у неправильному оформленні судових
рішень за позовними вимогами позивача щодо ремонту даху будинку по вул.
Мирного, 19 у м. Львові, за якого унеможливлюється виконання судових рішень;
затягуванні розгляду справи за вимогами позивача. Посилається на створення
головою Галицького районного суду корупційної змови із виконавчим комітетом
Львівської міської ради в інтересах своєї родини. Ствердив про неможливість
вирішення будь-якого питання без хабарів та неможливість безкінечно дурити
народ України. Просить позов задовольнити та визнати неправомірною таку
організацію роботи Галицького районного суду м. Львова.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у
запереченні. Посилається на ст. ст. 126, 129 Конституції України, відповідно до
яких судді є незалежними та підкоряються тільки закону; можливість та
доступність позивачеві процедури апеляційного та касаційного оскарження судових
рішень, які він вважає незаконними. Враховуючи, що в основі позову позивача
лежить невиконання рішень Галицького районного суду щодо ремонту даху,
ствердив, що організація роботи суду не пов'язана із виконанням судових рішень,
виконання яких здійснюється іншим органом у відповідності із Законом України
“Про виконавче провадження”. Просить у позові відмовити.

Представникам сторін роз'яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС
України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у
ній матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 16 КАС України, ст. 8 Закону
України “Про судоустрій України” позивачу наголошено на можливості використання
його права користуватися
правовою допомогою при вирішенні його справи в адміністративному суді.

З врахуванням наведеного, у відповідності до ч. 2 ст. 49 КАС України,
позивачу наголошено на його обов'язку як особи, яка
бере участь у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами і неухильно виконувати
процесуальні обов'язки.

На підставі ч.3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 16.12.2008 року
проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у
повному обсязі відкладено на 22.12.2008 року, про що повідомлено сторонам після
проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з
урахуванням ч.4 ст.167 КАС України.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, суд встановив наступне.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2007 р. у
справі №22а-4238/07 була задоволена апеляційна скарга позивача, скасована
ухвала судді Сихівського районного суду м. Львова від 27.08.2007 р. про відмову
у відкритті провадження у справі, а справу направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції зі стадії відкриття провадження в справі як таку, що належить
до компетенції адміністративних судів. При цьому, Львівським апеляційним
адміністративним судом з'ясовано, що позивач оскаржує не процесуальну
діяльність Галицького районного суду м. Львова, а його організаційну діяльність
по виконанню функцій правосуддя. Дану ухвалу позивач не оскаржував.

Позивач посилається на неналежну організацію роботи Галицького районного
суду м. Львова, яку підтверджує невиконанням судових рішень щодо ремонту даху
будинку по вул. Мирного, 19 у м. Львові.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 02.03.2000 р. був задоволений позов ОСОБА_1до Галицької районної
адміністрації, зобов'язано Галицьку районну адміністрацію м. Львова
відремонтувати дах будинку №19 по вул. П.Мирного в м. Львові до осені 2000 р.
та визначити, яку саме суму і за що повинен платити Канишин В.І. ТзОВ “Новольвів”
без надання його сім'ї послуг вказаним товариством, визнано ОСОБА_1таким, що не
має боргу перед ТзОВ “Новольвів”. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова
від 05.12.2002 р. у справі №2-3492/2002 був задоволений позов ОСОБА_1та
зобов'язано ЛКП “Новий Львів” включити в план поточного ремонту покрівлю
будинку №19 по вул. П. Мирного у м. Львові на 2 квартал 2003 р. та провести
такий ремонт в 2 кварталі 2003 р.; зобов'язано Сихівську районну адміністрацію
м. Львова забезпечити контроль за виконанням ЛКП “Новий Львів” поточного
ремонту означеного об'єкту. 02.08.2004 р. у справі №22-2938/2004 р. колегією
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області
було винесено окрему ухвалу, яку направлено голові Сихівської районної адміністрації
м. Львова для відома та відповідного реагування. Постановою Галицького
районного суду м. Львова від 03.12.2007 р. було задоволено адміністративний
позов позивача, визнано неправомірними дії виконавчого комітету Львівської
міської ради та зобов'язано його забезпечити своєчасне оформлення відповідних
документів щодо внесення в Титульні списки будинку №19 по вул. П. Мирного в м.
Львові для проведення ремонту даху будинку на перше півріччя 2008 р. Постановою
Галицького районного суду від 01.04.2008 р. у справі №2а-232/2008 р. було
задоволено позов ОСОБА_1та зобов'язано виконавчий комітет Львівської міської
ради забезпечити реальне виконання капітального ремонту покрівлі та даху
житлового будинку №19 на вул. Мирного у м. Львові із наданням належної інформації
про порядок проведення ремонту, та можливості здійснення ОСОБА_1контрою за
проведенням ремонту.

Позивач посилається на таке формулювання судових рішень, яке не дозволяє їх
реально виконати. Однак доказів оскарження позивачем зазначених судових рішень
у встановленому законом порядку суду не надано і позивач про це не стверджував.
Ст. ст. 202, 203 ЦПК України 1963 р., ст. ст. 214, 215 ЦПК України 2004 р.
встановлюють вимоги до змісту та суті судових рішень, покладаючи обов'язок їх
виконання на суд (суддів), який безпосередньо розглядав відповідну справу.
Голова суду особисто чи від імені відповідної судової інстанції не наділений
повноваженнями контролю за написанням судових рішень, тим більше з врахуванням
принципу таємниці нарадчої кімнати.

З тих самих мотивів не заслуговують на увагу і посилання позивача на
зволікання з розглядом позовних заяв та скарг позивача у Галицькому районному
суді м. Львова, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України питання
про відкриття провадження у справі вирішується суддею особисто, а не головою
суду.

У відповідності до ч. ч. 1 - 3 ст. 6 Закону України “Про судоустрій
України”, усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав, свобод і
законних інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до
закону. Для
забезпечення всебічного, повного та об'єктивного розгляду справ, законності
судових рішень в Україні діють суди першої, апеляційної та касаційної
інстанцій. Ніхто не може бути
позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона
віднесена процесуальним законом. Суддям забезпечується свобода неупередженого
вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що
грунтується на вимогах закону. Відповідно до ст. 14 Закону України “Про
судоустрій України”, ст. 3 Закону України “Про статус суддів”, суди
здійснюють правосуддя самостійно. Судді при здійсненні правосуддя незалежні від
будь-якого впливу, нікому не підзвітні і підкоряються лише закону.

Відповідно до ст. 24 Закону України “Про судоустрій України”, голова
місцевого суду здійснює організаційне керівництво діяльністю суду; визначає
обсяг обов'язків заступника (заступників) голови суду; на підставі акта про
призначення на посаду судді чи обрання суддею безстроково або припинення
повноважень судді видає відповідний наказ; приймає на роботу і звільняє
працівників апарату суду, присвоює їм ранги державного службовця у
встановленому законом порядку, застосовує щодо них заохочення та накладає
дисциплінарні стягнення; здійснює заходи щодо забезпечення формування складу
народних засідателів; організовує ведення судової статистики; організовує
роботу щодо підвищення кваліфікації працівників апарату суду; представляє суд у
зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування,
громадянами та організаціями; здійснює інші передбачені законом повноваження.
Враховуючи вимоги ст. 14 Закону України “Про судоустрій України”, ст. 12 Закону
України “Про статус суддів”, голова суду не наділений повноваженнями втручатись
у розгляд та вирішення суддями відповідного суду конкретних справ, заяв чи
скарг.

Відповідно до Закону України “Про державну виконавчу службу”, Закону
України “Про виконавче провадження” примусове виконання судових рішень
здійснюють органи державної виконавчої служби, яка не входить до судової
системи, а входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч. 1 ст. 1
Закону України “Про державну виконавчу службу”).

Позивач також посилається на хабарництво, дії голови Галицького районного
суду всупереч закону, присяги та в інтересах своєї родини. Однак, як випливає з
матеріалів справи, з цих самих підстав позивач звертався і до органів
прокуратури, які не встановили в діях відповідних осіб ознак стверджуваних
позивачем порушень. Не вбачаються вони і з матеріалів даної справи, а зазначений
позивачем стан речей, за якого він не може реалізувати певні свої права,
розцінюються судом, з урахуванням матеріалів справи, як наслідок недостатньої
правової обізнаності позивача та невикористання ним можливостей, передбачених у
ст. 8 Закону України “Про судоустрій України”. Згідно
із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Бездоказові звинувачення позивача щодо корупційних схем, змов, хабарництва,
виконання судами замовлень та завдань влади суд розцінює як грубе порушення
позивачем свого обов'язку добросовісно користуватись наданими йому
процесуальними правами та грубе нехтування вимогами Законів України “Про
судоустрій України” та “Про статус суддів”.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 14 Закону України “Про судоустрій України”,
ст. 12 Закону України “Про статус суддів”, не лише органи та посадові особи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, а й
громадяни та їх об'єднання, а також юридичні особи зобов'язані поважати
незалежність суддів і не посягати на неї. Втручання у здійснення правосуддя,
вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів,
збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в
інший спосіб з метою завдати шкоди їх авторитету чи вплинути на неупередженість
суду забороняється і тягне передбачену законом відповідальність. При цьому,
суддя не зобов'язаний давати будь-які пояснення щодо суті розглянутих справ або
справ, які знаходяться в його провадженні, а також давати їх будь-кому для
ознайомлення, інакше як у випадках і порядку, передбачених законом. Суд звертає
увагу позивача на вимоги ст. 14 Закону України “Про статус суддів”: прояв
неповаги до суду або судді з боку осіб, які беруть участь у справі або присутні
у судовому засіданні, а так само вчинення поза судовим засіданням будь-яких
дій, що свідчать про явну зневагу до суду чи судді у зв'язку з їх службовою
діяльністю, тягнуть за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати
протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії
чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його
положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання
і захист прав, свобод чи інтересів суб'єкта у сфері публічно-правових відносин
від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При
цьому, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративний суд перевіряє не
лише вчинення дії чи бездіяльності на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й чи вчинені вони з
використанням повноважень з тією метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення
дії, добросовісно, розсудливо і своєчасно.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає
задоволенню. Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
У позові
відмовити повністю.

2.
Постанова
набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова
може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя Костів
М.В.