Справа № 22а-12975/08
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

головуючий суддя І
інстанції - Галатіна О.О.
суддя
- доповідач - Геращенко І.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19 » листопада 2008 року справа №
22а-12975/08 м. Донецьк,
б. Шевченка, 26

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді Геращенка І.В.

суддів
апеляційного суду Арабей Т.Г., Малашкевича С.А.

при секретарі
судового засідання Крючковій
К.М.

за участю
представників сторін:

від позивача
- ОСОБА_1 - довір. від
09.09.2008 року № 03-01/3041

від
відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від 30.09.2008
року

у справі № 2а-15486/08

за позовом Донецького
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до
відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_2

про стягнення
адміністративно - господарських санкцій

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось
до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення несплачених
адміністративно - господарських санкцій за невиконання 4% нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів у 2007 році в розмірі 3377 грн. 32 коп., в
тому числі пеня в сумі 67 грн. 32 коп.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.09.2008 року
у справі № 2а-15486/08 (суддя Галатіна О.О.) в задоволені позовної заяви
відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що оскільки відповідачем вжиті усі
передбачені законодавством заходи по
забезпеченню працевлаштування інвалідів,
на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для працевлаштування та відсутності інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову
суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує невірним застосуванням норм
процесуального та матеріального права.

Зазначає, що відповідачем не виконані норми ст. 18, ст. 19 Закону України
“Про основи соціального захисту інвалідів в Україні”, оскільки не розроблялись
заходи щодо створення робочих місць для інвалідів. Законом передбачено, що у
випадку незабезпечення нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів,
суб'єкти господарювання несуть відповідальність у вигляді адміністративно -
господарських санкцій у розмірі середньої заробітної плати на цьому об'єкті за
кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Вказує на те, що ст. 20 цього Закону не
ставить обов'язок суб'єктів господарювання відраховувати адміністративно
- господарські санкції за невиконання нормативу в залежність від будь - яких
обставин, з яких цей норматив не виконаний.

Тобто, як вважає заявник скарги, суб'єкт господарювання не звільняється від
обов'язку сплати адміністративно - господарських санкцій, а порушення термінів
сплати тягне за собою нарахування пені.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист
прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах
щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантію їм рівної з
усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними
здібностями і інтересами визначені Законом України “Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні”.

За змістом статті 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні” саме Фонду соціального страхування захисту інвалідів
надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого
нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до підпункту третього пункту четвертого Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів (затверджене постановою Кабінету Міністрів
України № 1434 від 26 вересня 2002
року), Фонд соціального захисту інвалідів як урядовий орган державного
управління (та його територіальні відділення) відповідно до покладених на нього
завдань здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що
надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними
нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, позивач у справі - суб'єкт владних повноважень,
на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції
відносно інших суб'єктів господарювання щодо додержання вимог Закону України
“Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, в тому числі щодо
стягнення адміністративно - господарських санкцій за недодержання нормативу
робочих місць для інвалідів.

Стаття
19 зазначеного Закону встановлює для підприємств (об'єднань), установ і
організацій (далі - підприємства) нормативи робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів.

Зазначений норматив для відповідача на 2007 рік дорівнює 1 особі, проти
чого не заперечують сторони.

Згідно з п.
14 “Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого
Постановою КМУ від 03.05.1995 р. № 314, підприємства
(об'єднання), установи та організації у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для
працевлаштування інвалідів.

Як свідчить
звіт СПФ - фізичної особи ОСОБА_2 про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2007 рік, середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу -
10 осіб, фонд оплати праці штатних працівників - 66,2 тис. грн. Фактично на підприємстві
відповідача у 2007 році інваліди не працевлаштовані. За звітом відповідач
повинен був працевлаштувати у 2007 році 1 інваліда (а.с. 4).

Відповідно до статті 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні”, підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідач вищевказані штрафні
санкції не перерахував, у зв'язку з чим позивач просив
стягнути з відповідача суму несплачених штрафних санкцій за порушення нормативу
робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2007 році в
зазначеному розмірі.

Згідно ст. 18 Закону України “Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”
забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану
роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій
чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, з урахування причин інвалідності, з урахуванням
побажань інвалідів, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медиком - соціальної
експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них
умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації
і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені
чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну
для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом міністрів України.

З аналізу зазначеної норми закону
вбачається, що інвалід безпосередньо звертається на підприємство для
працевлаштування.

Згідно п.п.
5, 10-14 “Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування
інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995
року № 314, підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів,
вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального
захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування
інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту,
місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до ст. 19 Закону
підприємства, установи організації у тому числі підприємства,
організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману
працю самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог
статті 18 цього Закону.

Аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку про те, що
обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком самостійно підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.

Як свідчать матеріали справи, у 2007
році відповідач направляв до центру зайнятості відповідну
звітність з визначенням відомостей про необхідність працевлаштування
інвалідів (а.с. 18 - 41).

Згідно листа Шахтарського міського
центру зайнятості від 27.08.2008 року № 01-12/1664 у 2007 році центром зайнятості не направлялись
на працевлаштування інваліди у зв'язку з відсутністю осіб цієї категорії (а.с.
43).

Крім того, п.п. 1, 3 Положення про
робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. № 314 (із
змінами та доповненнями), зазначено, що робоче місце інваліда - це окреме
робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в
установі та
організації незалежно від форм власності та господарювання, де створені
необхідні умови праці інваліда. Робоче
місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим
вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано відповідною комісією за участю представників
МСЕК, органів
Держнаглядохоронпраці, громадських організацій
інвалідів та введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Згідно ст.12 Закону України “Про
охорону праці” підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані
створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій
медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації,
вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним
особливостям цієї категорії працівників.

Пунктом 4 “Положення про робоче
місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів”,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, передбачено,
що місцеві органи соціального захисту спільно з громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням рекомендацій МСЕК, побажань інвалідів, їх професійних навиків і знань
готовлять пропозиції по створенню нових робочих місць для інвалідів.

Пунктом 14 цього
Положення встановлено, що підприємства створюють для інвалідів умови праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п. 32 Положення про
медико-соціальну експертизу, затверджену
постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 року № 83,
медико-соціальні експертні комісії
видають особам, визнаним інвалідами, довідки МСЕК та індивідуальні
реабілітаційні програми і в триденний строк надсилають копії цих документів
управлінню праці та соціального захисту населення районної, районної в містах
Києві та Севастополі державної
адміністрації та відповідному відділу, управлінню міської, районної у місті
ради, на території якої проживає
інвалід. Копія програми надсилається також підприємству, установі, організації, яка зобов'язана надавати
соціальну допомогу і здійснювати реабілітацію
інваліда.

За змістом
“Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування
інвалідів”, інших норм чинного законодавства щодо соціальної захищеності
інвалідів в Україні, створення підприємством для інвалідів умов праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності інваліда, пошуком
якого зобов'язані займатися органи працевлаштування, визначені у ст. 18 Закону
України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” на підприємства
покладено обов'язок із забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання (ч.1 ст. 218 ГК України). Частиною
2 ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського правопорушення.

Матеріали справи свідчать про
виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства
щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної
кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем вжито
передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ст. 71 КАСУ кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких базуються її вимоги або
заперечення.

Позивач не надав суду належних
доказів порушення відповідачем вимог Закону “Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні”.

Виходячи з процесуального принципу
певності, передбаченого статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства
України, встановлені певні докази (вимоги) створення робочого місця інваліда,
які визначені зокрема пунктом 3 Положення про робоче місце інваліда і про
порядок працевлаштування інвалідів, яке затверджене постановою Кабінету
Міністрів України № 314 від 3 травня 1995 року, і передбачають атестацію
робочого місця спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК,
органів
Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введенню в дію
шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що відповідачем
вжиті всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для працевлаштування та за відсутність
інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду прийнята при
вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного керуючись ст. 19 Конституції
України, Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В
:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів м. Донецьк на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 30.09.2008
року у справі № 2а-15486/08 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 30.09.2008
року у справі № 2а-15486/08 за позовом Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів м. Донецьк до Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення несплачених адміністративно -
господарських санкцій за невиконання 4% нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2007 році в сумі 3377 грн. 32 коп. - залишити без
змін.

Ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду за наслідками апеляційного перегляду вступає в законну
силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення в повному обсязі.

У судовому засіданні 19.11.2008 року проголошений повний текст ухвали.

Головуючий суддя І.В.Геращенко

Судді Т.Г.Арабей

С.А.Малашкевич

з оригіналом згідно

головуючий суддя І.В.Геращенко