Справа № 22-а-8210/08
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада
2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі:

судді-доповідача
- Носа С.П.,

суддів -
Яворського І.О., Попка Я.С.,

при секретарі -
Сивулич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Виконавчого
комітету Луцької міської ради

на постанову Господарського суду Волинської
області від 06 березня 2008 року у справі № 04/13-11А

за адміністративним позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Луцької міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні відповідача Луцька міська рада,

про визнання нечинним рішення від 15.11.2007 року № 765-1,
визнання незаконними дій та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И
Л А:

ПП
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету
Луцької міської ради, з врахуванням уточнення позовних вимог просив визнати
нечинним рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.11.2007 року
№ 765-1 «Про звільнення земельної ділянки від будівельного майданчика»; визнати
незаконними дії відповідача щодо знесення самовільно реконструйованого
приміщення за адресою вул. Зої Космодем'янської, 4 м. Луцьк; зобов'язати
Виконавчий комітет Луцької міської ради відновити будівлю в попередній стан,
який існував до вчинення дій по звільненню земельної ділянки від будівельного
майданчика.

Постановою
Господарського суду Волинської області від 06 березня 2008 року
адміністративний позов задоволено частково: визнано нечинним рішення
Виконавчого комітету Луцької міської ради від 15.11.2007 року № 765-1 «Про
звільнення земельної ділянки від будівельного майданчика»; визнано незаконними
дії відповідача щодо знесення самовільно реконструйованого приміщення за
адресою вул. Зої Космодем'янської, 4 м. Луцьк; закрито провадження у справі
щодо зобов'язання Виконавчого комітету Луцької міської ради відновити будівлю в
попередній стан, який існував до вчинення дій по звільненню земельної ділянки
від будівельного майданчика. Постанова мотивована тим, що відповідно до вимог
ст. 376 Цивільного кодексу України самочинне будівництво може бути знесене лише
за рішенням суду, тому відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення вийшов за
межі повноважень, визначених ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування
в Україні», та зніс самочинно розпочате будівництво, чим порушив право
власності позивача, гарантоване Конституцією та законами України. Суд не
прийняв посилання відповідача на припинення права власності позивача на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 346 Цивільного
кодексу України в зв'язку із знищенням будівлі, оскільки відповідно до ч. 2 ст.
349 цього Кодексу у разі знищення майна, права на яке підлягають державній
реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за
заявою власника змін до державного реєстру, чого не було зроблено. Зміст п. 3
оскаржуваного рішення суперечить ст. ст. 26, 52, 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», якими визначено підстави та порядок актів органів
місцевого самоврядування, ст. ст. 27, 31, 32 Закону України «Про оренду землі»,
та п. п. 36-38 договору оренди земля від 01.07.2007 року, яким встановлений
порядок та умови припинення і розірвання договору та право орендаря на захист
його права на орендовану земельну ділянку. Суд закрив провадження у справі в
частині позовних вимог щодо зобов'язання Виконавчого комітету Луцької міської
ради відновити будівлю в попередній стан, який існував до вчинення дій по
звільненню земельної ділянки від будівельного майданчика, оскільки в цій
частині між сторонами виникли відносини, врегульовані главою 82 Цивільного
кодексу України, тому позов в цій частині належить розглядати в порядку
господарського судочинстві.

Постанову в
апеляційному порядку оскаржив відповідач Виконавчий комітет Луцької міської
ради. Вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права,
просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в позові в повному
обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,
з наступних підстав.

Відповідно до ч.
3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою
це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Відповідно до ч.
2 ст. 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно
до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 7
ст. 376 Цивільного кодексу країни у разі істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення,
яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести
відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа,
яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням
земельної ділянки до попереднього стану.

Отже,
відповідно до вимог даної норми, знесення самочинно збудованого нерухомого
майна можливе лише за рішенням суду, а орган місцевого самоврядування має лише
право звернутись до суду з таким позовом. Приймаючи рішення від 15.11.2007 року
№ 765-1 «Про звільнення земельної ділянки від будівельного майданчика»
Виконавчий комітет Луцької міської ради вийшов за межі наданих законодавством,
зокрема ст. ст. 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,
повноважень, тому дане рішення є неправомірним, отже, висновки суду першої інстанції
в цій частині є правильними.

Колегія
суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції і щодо безпідставності
доводів відповідача про припинення права власності позивача на придбане
нерухоме майно на підставі п. 4 ч. 1 ст.
346 Цивільного кодексу України в зв'язку із самочинним знищенням будівлі,
оскільки відповідно до ч. 2 ст. 349 цього Кодексу у разі знищення майна, права
на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно
припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру,
однак відсутні відомості про внесення таких змін до державного реєстру. А, як
вбачається із звіту по оцінці незавершеної будівництвом нежитлової будівлі по
вул. Зої Космодем'янської, 4 в м. Луцьку, проведеного КП «Волинське ОБТІ» /а.с.
9-20/ та заключення про технічний стан будівлі підприємця ОСОБА_1 за адресою:
вул. Зої Космодем'янської, 4 м. Луцьк, складеного ПП «ПВФ «Луцькпромбудпроект»
/а.с. 72-92/, позивач проводить реконструкцію будівлі на існуючому фундаменті.

Також
правильним є висновок суду першої інстанції щодо необхідності закриття
провадження в справі в частині позовних вимог щодо зобов'язання Виконавчого
комітету Луцької міської ради відновити будівлю в попередній стан, який існував
до вчинення дій по звільненню земельної ділянки від будівельного майданчика. В
даному випадку відповідач як суб'єкт владних повноважень (орган місцевого
самоврядування,) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських
функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, а правовідносини між
сторонами в даній частині врегульовані нормами цивільного законодавства,
зокрема главою 82 Цивільного кодексу України, тому справу в цій частині не
належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене вище,
оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення
з додержанням норм
матеріального і процесуального
права.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п.
1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської
ради залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Волинської області від 06
березня 2008 року у справі № 04/13-11А
за адміністративним позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача Луцька міська рада, про визнання нечинним
рішення від 15.11.2007 року № 765-1, визнання незаконними дій та зобов'язання
до вчинення дій - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя-доповідач С.П.
Нос

Судді
І.О.
Яворський

Я.С.
Попко