Справа № 2-а-594/07
Суддя: Юрдига О.С.
Дата ухвалення: 2007-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2-а-594/07р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007 року

Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

· головуючої
Юрдиги О.С.

· при секретарі Бєлоусовій К.О.

- за участю представника відповідача-Державної судової адміністрації

України ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі
справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України, Міністерства фінансів України, третьої особи
територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській
області про стягнення грошової компенсації сум прибуткового податку з доходів
фізичних осіб,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до Державної судової адміністрації України,
Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України, Міністерства
фінансів України, третьої особи територіального управління Державної судової
адміністрації в Івано-Франківській області про стягнення грошової компенсації
сум прибуткового податку з доходів фізичних осіб.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони працюють
ІНФОРМАЦІЯ_1 і впродовж ІНФОРМАЦІЯ_2 років з нарахованої їм заробітної плати
утримано податок з доходів фізичних осіб, взамін якого повинна здійснюватися
виплата грошової компенсації за рахунок бюджетних призначень на оплату праці,
передбачених у Державному бюджеті України на утримання ІНФОРМАЦІЯ_3. Тому
утриманий з їх заробітної плати податок з доходів фізичних осіб не підлягав
перерахуванню на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету, а повинен
залишатися в розпорядженні відповідної судової установи для виплати
компенсації.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_5 підтримав позовні
вимоги, просив їх задовольнити, зазначивши, що відсутність бюджетного
фінансування не може бути причиною не повернення їм стягнутих сум прибуткового
податку. Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 направили суду заяву про слухання
справи у їх відсутність, а також просили задовольнити їх вимоги, визнати
причину пропуску строку для звернення до суду поважною, поновити

його, мотивуючи підстави пропуску строку тим, що спірні правовідносини
виникли до введення в дію Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник - Державної судової адміністрації України
ОСОБА_1позовних вимог не визнала, пояснивши, що з 01.01.2004р. відповідно до
чинного законодавства, України заробітна плата ІНФОРМАЦІЯ_4 підлягає обкладанню
податком з доходів фізичних осіб. Оскільки у Державному бюджеті України на
2004рік, 2005 рік та 2006 рік, а також у кошторисах видатків відповідних
бюджетних установ, кошти для виплати ІНФОРМАЦІЯ_4 компенсації сум податку з
доходів фізичних осіб не передбачались, тому просить відмовити у задоволенні їх
позовних вимог.

Представник Державного казначейства України направив суду
письмове пояснення по суті позовних вимог, у якому просив відмовити у їх
задоволенні, а судовий розгляд проводити у його відсутності.

Суд визнав за можливе розгляд справи проводити у
відсутності позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представників відповідачів
Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, третьої особи
територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській
області на підставі наявних доказів у справі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши
подані докази по справі, судом встановлено наступні обставини справи.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 працюють ІНФОРМАЦІЯ_1 і впродовж ІНФОРМАЦІЯ_2 років із нарахованої їм
заробітної плати утримано податок з доходів фізичних осіб, що підтверджується
довідками, виданими територіальним управлінням Державної судової адміністрації
в Івано-Франківській області. Зокрема, із заробітної плати ОСОБА_2 за вказаний
період утримано - ІНФОРМАЦІЯ_5 коп. податку з доходів фізичних осіб; ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_6 коп.; ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_7 коп. та ОСОБА_5- ІНФОРМАЦІЯ_8 коп.

Статтею 11 Закону України "Про статус
ІНФОРМАЦІЯ_4" передбачено, що незалежність ІНФОРМАЦІЯ_4 забезпечується,
зокрема, матеріальним і соціальним забезпеченням ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до їх
статусу. Матеріальне і побутове забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 визначено ст.44
вказаного закону, частина перша якої передбачає склад заробітної плати.

Абзацом четвертим статті 1 Указу Президента України від
10.07.1995р. №584 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту
ІНФОРМАЦІЯ_4" визначалось, що заробітна плата ІНФОРМАЦІЯ_4 не обкладається
прибутковим податком за місцем основної роботи, однак на підставі Указу Президента
України від 25.12.2003р. №1497, яким затверджено Перелік Указів Президента
України, що втрачають чинність з 01.01.2004р. вказану норму закону визнано
такою, що втратила чинність.

Статтями 67 та 68 Конституції України встановлено, що
кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів
України, в тому числі сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.2. статті 1 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб", який набрав чинності з
01.01.2004р. доходом фізичної особи вважається сума будь-яких коштів, одержаних
протягом відповідного звітного

податкового періоду з різних джерел, як на території України, так і за її
межами, крім переліку доходів, які не включаються до складу загального
місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку.

Згідно із підпунктами 3.1.1 та 4.2.1 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" об"єктом оподаткування є
загальний місячний оподатковуваний дохід, до складу якого, зокрема, включаються
доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору. У разі,
якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила
оподаткування доходів фізичних осіб, суперечать нормам цього закону, пріоритет
мають норми цього Закону (пункт 22.2 Закону ( п.22.2 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб").

Пунктом 2.7. статті 22 вказаного Закону передбачено, що
суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення,
грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у зв"язку із
виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату
рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Дані
норми не стосуються оподаткування доходів ІНФОРМАЦІЯ_4.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від
20.01.2004р. №22-р "Про деякі питання оплати праці ІНФОРМАЦІЯ_4",
зокрема пунктами 1-2 передбачено, що голови судів загальної юрисдикції можуть
здійснювати компенсаційні виплати ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 100 відсотків
посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць
після сплати податку на доходи фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір
середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за ІУ квартал 2003 року.
Компенсаційна виплата здійснюється у межах видатків на оплату праці,
передбачених у Державному бюджеті України на 2004рік, 2005 рік, 2006 рік на
утримання ІНФОРМАЦІЯ_3.

За відсутності хоча б однієї з названих умов право на
отримання компенсаційних виплат у ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі зазначеного
розпорядження Кабінету Міністрів України не виникає. Після прийняття
розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.01.2004р. № 22-р зміни до
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" щодо виплати
компенсації ІНФОРМАЦІЯ_4 не внесено, а з наданих суду доказів не вбачається, що
у вказаний період у позивачів були умови необхідні для виникнення права на
отримання компенсаційних виплат.

Крім того, як пояснила представник відповідача -
Державної судової адміністрації України у судовому засіданні, видатки для
здійснення ІНФОРМАЦІЯ_4 компенсації сум податку з доходів фізичних осіб Законом
України "Про Державний бюджет на 2004 рік" та відповідно на 2005р.,
2006р. не передбачалися

Відповідно до вимог п.1 ст.9 КАСУ суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 2 Указу Президента України від 28.02.1997 року
№187 "Про заходи щодо забезпечення наповнення Державного бюджету та
посилення фінансово-бюджетної дисципліни" встановлено, що витрачання
коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами, іншими
організаціями, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, бюджету
Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів (далі-бюджетні установи),
здійснюється на підставі їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у
встановленому порядку не пізніше, ніж в місячний строк після затвердження
відповідних бюджетів.

Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна
здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Після
закінчення бюджетного періоду усі бюджетні призначення втрачають чинність
(частина 1.7 ст.23 Бюджетного кодексу України).

За таких обставин, порушень прав позивачів з боку
відповідачів при справлянні податку з доходів фізичних осіб упродовж
ІНФОРМАЦІЯ_2 років судом не встановлено, а тому підстав для задоволення їх
позовних вимог не має.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 158, 160, 162, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України, ст,6?,68 Конституції України, Законами
України "Про судоустрій України", "Про статус
ІНФОРМАЦІЯ_4", "Про податок з доходів фізичних осіб", Указом
Президента України від 25.12.2003р. №1497/2003р., суд, -

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів України, Міністерства фінансів України,
третьої особи територіального управління Державної судової адміністрації в
Івано-Франківській області про стягнення грошової компенсації сум прибуткового
податку з доходів фізичних осіб відмовити.

Постанову суду першої інстанції може бути оскаржено
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її
проголошення до суду першої інстанції, Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подану протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного адміністративного суду
через Тернопільський міськрайонний суд.