Справа № К-33259/06
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2007-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
___________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

“04”грудня 2007
р. Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого Федорова
М.О.

суддів: Брайка
А.І.

Голубєвої
Г.К.

Карася
О.В.

Рибченко
А.О.

секретар судового засідання Ф.А.Каліушко

за участю представників згідно протоколу судового засіданні від 04.12.07р.
(в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області на
ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01.07.2004 та рішення
Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.04.2004 у справі №22а-2820 за
скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до Крюківського районного
суду м. Кременчука зі скаргою, в якій просить визнати дії Кременчуцької ОДПІ по
нарахуванню йому прибуткового податку за 2002 рік неправомірними та встановити,
що нарахований за результатами 2002 року прибутковий податок має становити
11961,88 грн.

Рішенням Крюківського районного
суду м.Кременчука від 26.04.2004, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Полтавської області від 01.07.2004, скарга ОСОБА_1 задоволена. Дії
Кременчуцької ОДПІ по нарахуванню ОСОБА_2 прибуткового податку за 2002 р.
згідно ст. 7 ч.1 Декрету КМУ „Про прибутковий прибуток" визнані
незаконними.

Зобов'язано Кременчуцьку об'єднану
державну податкову інспекцію та відповідно Кременчуцький міськфінвідділ при
обчисленні прибуткового податку приватного нотаріуса ОСОБА_1. за 2002 р.
зробити відповідний перерахунок використовуючи ставку прибуткового податку,
встановленого в розмірі 20 % від прибутку, отриманого не за місцем
основної роботи. Зарахувати надлишково сплачену суму 11608,33грн. в рахунок
платежів за 2002 р. та майбутніх платежів.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами при вирішення
спору по даній справі порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх в
судовому засіданні представників сторін, розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди
першої та апеляційної інстанцій посилаються на наявність рішення
Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 грудня 2001 року, яким
визнано право ОСОБА_1 на сплату податку в розмірі 20%, тому, на думку суду,
потрібно застосовувати норму ч.2 ст.32 ЦПК, якою передбачено, що факти,
встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили по одній цивільній
справі, не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть
участь ті самі особи.

Проте визнати такий висновок обґрунтованим не можна з
огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням
Автозаводського райсуду від 27.12.01р. визнано право ОСОБА_1 на сплату
податку за ставкою 20% за підсумками 2000 року. Таким чином,
підстави для застосування зазначеної норми ЦПК при розгляді спору по
перерахуванню прибуткового податку за підсумками 2002 року відсутні, оскільки
жодного факту при винесенні рішення Автозаводським райсудом не було
встановлено. Судом лише було надано право сплатити позивачу прибутковий
податок за 2000 рік за ставкою 20% (а.с.7).

Судами першої та апеляційної інстанції не враховані
особливості правового статусу позивача і, відповідно, невірно застосовані норми
наступних нормативних актів.

Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992
року № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", який регламентує
питання оподаткування фізичних осіб в Україні, закріплено принцип
обов'язковості сплати прибуткового податку з отриманих доходів громадянина,
незалежно від його професійної діяльності. Цим Декретом визначено об'єкти та
суб'єкти оподаткування, а також особливості оподаткування окремих категорій
громадян як протягом календарного року, так і за сукупним річним доходом.

Відповідно до статті 2 зазначеного Декрету, об'єктом
оподаткування у громадян, які мають постійне місце проживання в Україні є
сукупний оподаткований дохід за календарний рік (що складається з місячних
сукупних оподаткованих доходів), одержаних з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

Виходячи з вимог п.1 ст.7 Декрету, передбачено сплату
прибуткового податку з сукупного оподаткованого доходу громадян за місцем основної
роботи, тобто з доходу, отриманого в результаті основної, систематичної
діяльності громадянина, що носить постійний характер, який обчислюється за ставками
прогресивного оподаткування доходів громадян, встановлених Указом
Президента України "Про збільшення неоподаткованого мінімуму та ставки
прогресивного оподаткування доходів громадян"' від 13.09.1994р. №519 (із
змінами та доповненнями від 03.09.1994р. №100, 21.11.1995р. №1083).
Оподаткування сукупного місячного доходу громадян здійснюється за ставками
прогресивного оподаткування згідно положень зазначеного Указу.

Підставою для задоволення позову стало те, що за
специфікою своєї праці приватні нотаріуси не підпадають під формальне
визначення осіб, які одержують доходи за основним місцем праці, оскільки ними
не укладаються трудові договори з працедавцями та не ведуться трудові книжки.

Судом не було надано належної уваги посиланням
відповідача на основний законодавчий акт, якій регулює діяльність нотаріусів -
Закон України "Про нотаріат" від 02.09.1993р. №3425-ХІІ (з наступними
змінами і доповненнями). Згідно ст.3 зазначеного Закону, нотаріус не може
перебувати у штаті інших державних, приватних та громадських підприємств і
організацій, займатися підприємницькою і посередницькою діяльністю, а також
виконувати іншу оплачувану роботу, крім тієї, яку передбачено абзацом другим
ст.4 даного Закону, а також викладацької та наукової у вільний від роботи час.

Ст.24 і 25 зазначеного вище Закону зобов'язує нотаріуса,
який має свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю мати своє
робоче місце в межах нотаріального округу, (адреса розташування якого
зазначається у свідоцтві); може укладати цивільно-правові та трудові
договори, відкривати розрахункові та інші рахунки в банках. Отже, здійснення
нотаріальної практики є основним видом професійної трудової діяльності
приватного нотаріуса. Ведення трудових книжок за їх основним місцем роботи
чинним законодавством не передбачено, оскільки нотаріуси здійснюють
незалежну професійну діяльність. Тому доходи, які отримують нотаріуси від
вчинення нотаріальних дій не можуть вважатися такими, що одержані не за місцем
основної роботи.

Відповідно до ст.32 Закону України "Про
нотаріат" доходи, одержані приватними нотаріусами за вчинення нотаріальних
дій та надання додаткових правових послуг, оподатковуються прибутковими
податком за ставками, встановленими чинним законодавством. Відповідно до
положень Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян", ставка в
20% застосовується до громадян, які не мають постійного місця проживання
в Україні та до доходів, отриманих не за місцем основної роботи, а саме:
за сумісництвом, за виконання разових робіт тощо. Тобто мається на
увазі додатково отриманий доход за виконання робіт які не є постійним видом
діяльності громадянина і основним джерелом отримання доходу.
Але, як вже зазначалося вище, діяльність нотаріусів носить систематичний і
постійний характер.

Враховуючи те, що приватні нотаріуси вчиняють нотаріальні
дії (надають послуги правового характеру) як в інтересах юридичних осіб, так і громадян
і дохід у вигляді відповідної плати за такі дії надходить їм із різних джерел;
а також те, що це є основним видом їхньої професійної діяльності, податкові
органи при обчисленні прибуткового податку даної категорії платників повинні
застосовувати ставки прогресивного оподаткування, встановлені Указом Президента
України "Про збільшення неоподатковуваного мінімуму та ставки
прогресивного оподаткування доходів громадян".

Застосування положень Декрету викладено також в
Інструкції "Про прибутковий податок громадян", затвердженої Наказом
ДПА від 21 квітня 1993 року № 12, із змінами і доповненнями розробленій на
підставі статті 23 Декрету та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 9
червня 1993 року № 64.

Відповідно до Наказу Державної податкової адміністрації
України №650 "Про внесення змін ті доповнень до Інструкції про прибутковий
податок з громадян", встановлено, що умови декларування доходів,
передбачені розділом IV Інструкції, поширюється також на приватних нотаріусів,
адвокатів та осіб, які систематично проводять незалежну професійну
діяльність (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.02.1999 р. за
№72/3365).

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду Полтавської області
від 01.07.2004 та рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від
26.04.2004 у справі №22а-2820 - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 220, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області
від 01.07.2004 та рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від
26.04.2004 у справі №22а-2820 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

М.О. Федоров

Судді

М.І. Костенко

Г.К. Голубєва

О.В. Карась

А.О.Рибченко

З оригіналом згідно

Відповідальний секретар Ф.А.Каліушко