Справа № 22-а-12329/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Галатіна О. О.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2008 року справа № 22-а-12329/08

зал судового засідання № 2 у приміщенні суду за
адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів: Міронової Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового
засідання Білоус К. І. за
участю представників від позивача:
ОСОБА_1 - особисто, першого
відповідача:
Комар О. А. - за дов. № 10904/04 від 10.11.2008 р. другого
відповідача: Коміссаров В.
В. - за дов № 9-5-1807 від 07.11.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1,
м. Макіївка,
Управління Пенсійного фонду України
в Совєтському районі м. Макіївки

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від

3 вересня 2008 року (повний текст постанови
виготовлений 5 вересня 2008 року)

по адміністративній справі

№ 2-а-11980/08 (№ 2-а-2490/08) (головуючий
суддя Галатіна О.О., суддя Христофоров А. Б., суддя Ісаєнко Ю. В.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Макіївка

до

1) Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м.
Макіївки 2) Кабінет Міністрів України,
м. Київ

про

визнання юридичного факту трудового
каліцтва з 1 січня 2004 року, зарахування середньомісячного заробітку в сумі
273,18 рублів СРСР, як щомісячної заробітної плати за період з 1969 року по
1973 року для нарахування пенсії, стягнення суми боргу в розмірі 1979 грн.,
зобов'язання доплачувати щомісяця 31 грн. підвищення за 2006 рік, починаючи з
жовтня 2007 року, винесення окремих ухвал на адресу шахти «Північна» ДП
«Макіїввугілля» за фактом несвоєчасної видачі документів з архіву, що
призвело до порушення прав позивача, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до Донецького окружного адміністративного
суду 10 серпня 2007 року з позовною заявою (т. 1 арк. справи 1-3) до Управління
Пенсійного фонду України в Совєтському районі м. Макіївки Донецької області та
Кабінету Міністрів України, м. Київ про зарахування юридичного факту трудового
каліцтва з 1 січня 2004 року, стягнення з першого відповідача 1028 грн. 20
коп., зобов'язання першого відповідача в подальшому здійснювати доплату
підвищення до пенсії щомісячно в розмірі 31 грн. за 2006 рік з жовтня 2007
року, визнання невідповідним Конституції України постанови Кабінету Міністрів
України № 470 від 10 квітня 2006 року «Про порядок розрахунку підвищення
пенсії», постановлення окремої ухвали щодо дій шахти «Північна» по несвоєчасній
видачі документів з архіву.

12 жовтня 2007 року позивач змінив позовні вимоги (т. 1 арк. справи 39-44),
виклавши їх наступним чином: «зарахувати юридичний факт трудового каліцтва з 1
січня 2004 року, зарахувати середньомісячний заробіток в сумі 273, 18
радянських рубля як щомісячну заробітну плату за період 1969-1973 роки,
визнання невідповідним Конституції України постанови Кабінету Міністрів України
№ 470 від 10 квітня 2006 року «Про порядок розрахунку підвищення пенсії»,
стягнення з першого відповідача 1028 грн. 20 коп., зобов'язання першого
відповідача в подальшому здійснювати доплату підвищення до пенсії щомісячно в розмірі
31 грн. з жовтня 2007 року, стягнення з першого відповідача суму недоплаченої
пенсії за період з 1 січня 2004 року по 31 листопада 2007 року в сумі 1979 грн.
одночасно, постановлення окремої ухвали щодо дій шахти «Північна» ДП
«Маківвугілля» по несвоєчасній видачі документів з архіву».

Ухвалою від 7 грудня 2007 року (т. 1 арк. справи 65-66) провадження в
адміністративній справі в частині позовних вимог до Кабінету Міністрів України
про визнання невідповідною Конституції України постанови Кабінету Міністрів
України № 470 від 10 квітня 2006 року «Про підвищення пенсій у зв'язку із
зростанням середньої заробітної плати», було закрито.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 7 грудня
2007 року (т. 1 арк. справи 100-103) позовні вимоги ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Совєтському
районі м. Макіївки Донецької області та Кабінету Міністрів України, м. Київ про
визнання юридичного факту трудового каліцтва з 1 січня 2004 року, зарахування
середньомісячного заробітку в сумі 273,18 рублів СРСР, як щомісячної заробітної
плати за період з 1969 року по 1973 року для нарахування пенсії, стягнення суми
боргу в розмірі 1979 грн., зобов'язання доплачувати щомісяця 31 грн. підвищення
за 2006 рік, починаючи з жовтня 2007 року, винесення окремих ухвал на адресу
шахти «Північна» ДП «Макіїввугілля» за фактом несвоєчасної видачі документів з
архіву, що призвело до порушення прав позивача, були задоволені
частково. Суд першої інстанції зобов'язав УПФУ в
Совєтському районі м. Макіївки перерахувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням
включення до його стажу періоду знаходження ОСОБА_1 на інвалідності внаслідок
трудового каліцтва з 13 серпня 1974 року по 5 вересня 1976 року, починаючи з 1
січня 2004 року, а також виплатити визначену у зв'язку з цим недоплату до
пенсії позивача за період з 1 січня 2004 року по 1 травня 2005 року, в
задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 травня
2008 року (т. 1 арк. справи 201-203) апеляційні скарги позивача та першого
відповідача на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 7
грудня 2007 року були задоволені частково, постанова Донецького
окружного адміністративного суду від 7 грудня 2007 року була скасована,
справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд.

24
червня 2008 року позивачем була надана заява про уточнення пункту 4 позовних
вимог (т. 2 арк. справи 7-8) з викладенням пункту 4 позовних вимог в наступній
редакції: «визнати невідповідним «Порядку розрахунку підвищення пенсій», що
додається до постанови Кабінету Міністрів України №
470 від 10 квітня 2006 року положенням частини 2 статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

21 липня
2008 року позивач надав заяву про доповнення позовних вимог (т. 2 арк. справи
18-20) вимогами про стягнення з першого відповідача матеріальної шкоди в
розмірі 1100 грн., моральної шкоди в сумі 24 мінімальних заробітних плат на час
прийняття рішення, постановити окрему ухвали на ім'я першого відповідача за
правове свавілля.

6 серпня
2008 року позивачем була надана заява про доповнення позовних вимог (т. 2 арк.
справи 29-30) з вимогами про визнання невідповідним Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
постанови Кабінету Міністрів України № 1783 від 20 листопада 2003 року «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення
громадян», зобов'язання першого відповідача здійснити перерахунок пенсії з
2004-2007 роки з розрахунку середньої заробітної плати по країні по даним
держкомстату за 1969-1973 роки та за 2002 рік.

Ухвалою від 3
вересня 2008 року (т. 2 арк. справи 52-54) Донецький
окружний адміністративний суд роз'єднав справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м.
Макіївки Донецької області та Кабінету Міністрів України, м. Київ про визнання
юридичного факту трудового каліцтва з 1 січня 2004 року, зарахування
середньомісячного заробітку в сумі 273,18 рублів СРСР, як щомісячної заробітної
плати за період з 1969 року по 1973 року для нарахування пенсії, стягнення суми
боргу в розмірі 1979 грн., зобов'язання доплачувати щомісяця 31 грн. підвищення
за 2006 рік, починаючи з жовтня 2007 року, винесення окремих ухвал на адресу
шахти «Північна» ДП «Макіїввугілля» за фактом несвоєчасної видачі документів з
архіву, що призвело до порушення прав позивача, та на адресу ПФУ, стягнення
моральної шкоди. Судом першої інстанції відокремив у самостійне
провадження справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів
України про визнання постанови Кабінету Міністрів України № 470 від 10 квітня
2006 року та постанови Кабінету Міністрів України № 1783 від 20 листопада 2003
року такими, що не відповідають Закону України «Про
заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян». Суд першої інстанції
присвоїв зазначеній справі номер, адміністративну справу в частині позовних
вимог ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання постанови Кабінету
Міністрів України № 470 від 10 квітня 2006 року та постанови Кабінету Міністрів
України № 1783 від 20 листопада 2003 року такими, що не відповідають Закону
України 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передати
на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 3
вересня 2008 року (т. 2 арк. справи 130-136) позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Совєтському районі м. Макіївки Донецької області та
Кабінету Міністрів України, м. Київ про визнання юридичного факту трудового
каліцтва з 1 січня 2004 року, зарахування середньомісячного заробітку в сумі
273,18 рублів СРСР, як щомісячної заробітної плати за період з 1969 року по
1973 року для нарахування пенсії, стягнення суми боргу в розмірі 1979 грн.,
зобов'язання доплачувати щомісяця 31 грн. підвищення за 2006 рік, починаючи з
жовтня 2007 року, винесення окремих ухвал на адресу шахти «Північна» ДП
«Макіїввугілля» за фактом несвоєчасної видачі документів з архіву, що призвело
до порушення прав позивача, стягнення моральної шкоди були задоволені
частково. Суд першої інстанції зобов'язав УПФУ в
Совєтському районі м. Макіївки перерахувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням
включення до його стажу періоду знаходження ОСОБА_1 на інвалідності внаслідок
трудового каліцтва з 13 серпня 1974 року по 5 вересня 1976 року, починаючи з 1
січня 2004 року, а також виплатити визначену у зв'язку з цим недоплату до
пенсії позивача за період з 1 січня 2004 року по 1 травня 2005 року, в
задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з
порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач під час
судового розгляду проти апеляційної скарги відповідача заперечував.

Відповідач під
час судового розгляду проти апеляційної скарги позивача заперечував.

Представник
третьої особи на судовий розгляд з'явився.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

28 серпня 2006
року Совєтським районним судом м. Макіївки (т. 1 арк. справи 21) було прийнято
рішення в порядку цивільного судочинства України про відмову в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 до УПФУ в Совєтському районі
м. Макіївки про зарахування до стажу для нарахування пенсії стаж, пов'язаний з
каліцтвом, здійснення перерахунку пенсії з урахуванням додатку до довідки про
заробіток за 1969-1970 роки, середню заробітну плату за 1969-1970 роки,
виходячи з розміру 273,18 рублів СРСР, стягнення з відповідача недоплати до
пенсії по пенсії в розмірі 564 грн., зарахування 9 місяців підземного стажу до
пільгового у подвійному розмірі.

Постановою
Апеляційного суду Донецької області від 7 листопада 2006 року (т. 1 арк. справи
29-33) рішення Совєтського районного суду м. Макіївки було скасовано, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 26 квітня 2007 року постанова апеляційного
суду Донецької області від 7 листопада 2006 року було скасовано, справа
направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 1 арк. справи
34).

25 червня 2007 року Апеляційний суду Донецької області
своєю ухвалою (т. 1 арк. справи 35) рішення Совєтського районного суду м. Макіївки скасував, а
провадження по справі, яка розглядалася в порядку ЦІІК України, закрив.

Суд першої інстанції, оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині зарахування факту трудового каліцтва
до стажу та перерахування у зв'язку з цим пенсії з 1 січня 2004 року зазначив, що на підставі положень частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України,
у відповідності з якою суд може вийти
за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, судом було визначено, що в
рамках зазначеної частини позовних вимог,
необхідно встановити з огляду на положення чинного законодавства законність вимоги позивача про спонукання
відповідача перерахувати пенсію
ОСОБА_1 з урахуванням включення до його стажу періоду знаходження ОСОБА_1 на інвалідності внаслідок трудового
каліцтва з 13 серпня 1974 року по 5 вересня 1976 року,
починаючи з 1 січня 2004 року, а також
про виплату суми визначених у зв'язку з цим недоплат
за період з 1 січня 2004 року по 1 травня 2005 року.

Статтею 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі
втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим
Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік,
страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на
час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що
діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного
фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом,
враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за
документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна
плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40
цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії
визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням
середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України,
за 2002 рік.

На
підставі розпорядження про перерахунок пенсії від 1 січня 2004 року згідно із Законом України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" до перерахунку пенсії ОСОБА_1 не був зарахований
період його перебування на інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом з 13
серпня 1974 року по 5 вересня 1976 року, оскільки документи, які б свідчили про
цей факт, були відсутні в пенсійній справі позивача.

Позивач звертався до відповідача з заявами про
перерахунок пенсії 6 квітня 2004 року, 13
грудня 2004 року, 21 грудня 2004 року (т. 1
арк. справи 90-91), при цьому з вказаних заяв не вбачається, що позивачем
надавались відповідні відомості, довідки та акт про отримання трудового каліцтва. У зв'язку з зверненнями позивача, відповідач 7
травня 2004 року направив запит до УПСЗН у
Совєтському районі м. Макіївки щодо надіслання на адресу УПФУ архівну пенсійну справу ОСОБА_1, оскільки він, як
зазначено в запиті, отримував пенсію за інвалідністю з
1975 по 1976 роки (т. 1 арк. справи 88). Згідно відповіді УПСЗН у Совєтському
районі м. Макіївки архівна
пенсійна справа ОСОБА_1 відсутня (т. 1 арк. справи 76).

4 січня 2005 року відповідач направив запит до Донецької
обласної травматологічної лікарні та до Медичної
соціально-експертної комісії про підтвердження факту знаходження позивача на інвалідності
внаслідок трудового каліцтва у вказаний період часу (т. 1 арк. справи 89),
відповідь на цей запит в матеріалах справи та пенсійній справі позивача
відсутня.

4 липня 2005 року Головним Управлінням Пенсійного Фонду України
Донецькій області направлений лист на
ім'я начальника Управління ПФУ в Совєтському районі м. Макіївки Донецької
області, згідно якого про факт трудового каліцтва позивача можуть свідчити надані ним рішення Совєтського
районного суду м. Макіївки, виписка з акту огляду, акт про нещасний випадок на
підприємстві тощо. Відсутність архівної пенсійної справи ОСОБА_1, за твердженням ГУ ПФУ в Донецькій
області, не може позбавити заявника права на
зарахування до пільгового стажу періоду
знаходження на інвалідності від трудового каліцтва. На підставі вказаного листа відповідачем було
прийнято рішення без дати про зарахування
ОСОБА_1 до стажу періоду знаходження на інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 13 серпня 1974 року по 5 вересня 1976 року (т. 1 арк. справи 87).

Як зазначено відповідачем під час розгляду справи,
позивачем 26 квітня 2005 року були надані вказані вище документи, які
підтверджували факт трудового каліцтва та отримання пенсії по інвалідності в зазначений
вище період часу. На підставі листа Пенсійного
Фонду України від 6 січня 2004 року, погодженого з Міністерством праці соціальної політики України, перерахунок пенсії
відповідно до статті 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за документами про заробіток і стаж набутий до 1 січня 2004 року, в разі їх надання протягом
2004 року, проводиться з 1 січня 2004 року.
В разі звернення за перерахунком з урахуванням періодів роботи після 1 січня
2005 року, для встановлення строків
перерахунку застосовуються норми частини 4 статті 45 зазначеного Закону.

Відповідачем зазначалося, що у відповідності до пункту 31
Порядку подання і оформлення документів
для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення",
затвердженого спільним Наказом Пенсійного Фонду України та Міністерства праці та соціальної політики України №
224/30 від 30 квітня 2002 року, який діяв на той момент, заява про перерахунок пенсії приймається
органом, який призначає пенсію при наявності усіх необхідних документів.

Відповідач також вказав, що частиною 4 статті 45 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» передбачено, що перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі
виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер
звернувся за перерахунком пенсії, що відповідну
заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма
необхідними документами подано після 15 числа.

Суд першої інстанції, вищевказані
доводи відповідача не прийняв, посилаючись на те, що згідно зазначеного вище Порядку орган, який призначає
пенсію, при необхідності надає
допомогу особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку (позивач підпадає під категорію громадян), щодо одержання відсутніх
документів для призначення пенсії, зобов'язаний надавати роз'яснення і довідки
з питань призначення пенсій та згідно статті 43 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" перерахунок пенсії, призначеної до набрання чинності цим
Законом, здійснюється за нормами цього Закону
на підставі документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових
документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Документи, які були необхідні
позивачу, повинні були знаходитися в пенсійній справі, але від незалежних від
нього причин вони були втрачені, про що саме рішення ГУ ПФУ в Донецькій області
про врахування до пільгового стажу часу знаходження позивача на інвалідності від трудового каліцтва.

Пунктом 31 Порядку подання та
оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення", затвердженого наказом
Мінпраці від 30 квітня 2002 року № 224/30 (в редакції, яка була чинною
до 11 січня 2006 року) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про
призначення, перерахунок та поновлення виплати раніш призначеної пенсії, а
також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з
відповідною заявою за формою згідно із додатком 5. Заяви про переведення з одного виду
пенсії на інший, про перерахунок пенсії і поновлення виплати раніше призначеної
пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності у заявника всіх
необхідних документів.

Статтею 43 Закону України " Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування " від 9 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що
перерахунок пенсій за
віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років,
призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього
Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід)
та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та
відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових
документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно пояснення відповідача (т. 2 арк. справи 184-185)
ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ в Совєтському районі м. Макіївки у 2004 році з питанням про можливість зарахування
періоду перебування на пенсії по інвалідності від трудового каліцтва, але не надав документів, що
підтверджують цей факт, спеціалістом УПФУ ОСОБА_1
було надано роз'яснення про неможливість проведення перерахунку без необхідних
документів. З метою реалізації права ОСОБА_1 17 травня 2004 року № 1778-04-04-2926 направлено запит до
управління праці і соціального захисту в
Совєтському районі м. Макіївки щодо надання на нашу
адресу архівної справи по інвалідності для
проведення перерахунку, листом від 23 червня 2005 року за № 01/1732 УПСЗН повідомив, що архівна справа на ім'я позивача в
алфавітній книзі значиться, але сама справа відсутня. Враховуючи викладене,
висновок суду першої інстанції про бездіяльність першого відповідача щодо
витребування необхідних документів та ненадання позивачу відповідних роз'яснень
не підтверджується.

Згідно пункту 17 Порядку підтвердження наявності
виробничого стажу для призначення пенсії при відсутності
трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 при
відсутності документів про наявність стажу роботи і неможливість їхнього
одержання у зв'язку з воєнними діями, стіхийними лихами, аваріями,
катастрофами або іншими надзвичайними подіями стаж роботи, що надає право на
пільгову пенсію, установлюється на підставі
не менш двох свідків, які б знали заявника по загальній з ним роботі на
одному підприємстві, установі, організації (у тому числі колгоспі) або в єдиній системі. Таким чином, тільки стаж роботи на підприємствах, установах,
організаціях, підтверджується
показаннями свідків, час перебування на пенсії по інвалідності від трудового каліцтва зараховується в стаж роботи при наявності
факту одержування пенсії по інвалідності від трудового каліцтва.

26 квітня 2005
року (т. 2 арк. справи 217) ОСОБА_1 звернувся до першого відповідача,
самостійно надавши при цьому документи, що
необхідні для перерахунку: копію акта
про нещасний випадок на виробництві від 22 січня 1975 року, копію
рішення суду про відшкодування шкоди заподіяної здоров'ю від 17 березня 1976 року, копію витягів з актів огляду
про встановлення інвалідності (т. 2 арк. справи 218-225), у зв'язку з
чим на підставі пункту 4 статті 4 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1
травня 2005 року ОСОБА_1 було здійснено
перерахунок пенсії з урахуванням часу знаходження
на інвалідності від трудового каліцтва (т. 2 арк. справи 226). При цьому, під
час судового розгляду представником відповідача було пояснено, що УПФУ не мав
можливості самостійно витребувати вищевказані документи у відповідних установах,
оскільки позивачем заяв про витребування таких документів або відомостей про їх
місце перебування першому відповідачу не надавалося.

Частиною 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім
випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38,
частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону,
провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа
місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну
заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з
першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами
подано ним після 15 числа.

Враховуючи вищевикладене та
відсутність в матеріалах справи доказів належного звернення позивача до
відповідача з заявою про перерахунок пенсії з доданням усіх необхідних
документів для перерахунку пенсії, відсутність доказів щодо повідомлення
позивачем відповідача щодо підприємств та органів, які можуть надати акт про
факт трудового каліцтва та інші довідки, відсутність доказів про зволікання
відповідача по витребуванню відповідних довідок, колегія суддів дійшла до
висновку про правомірність дій першого відповідача щодо здійснення перерахунку
пенсії на підставі наданих позивачем документів з 1 травня 2006 року, на
підставі чого постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Стосовно вимог
ОСОБА_1 про зарахування середньомісячного заробітку у сумі 273,18
рублів СРСР як щомісячну заробітну плату за період з 1969 по 1973 роки, а також
про стягнення сум недоплат у зв'язку з незаконним вирахуванням середнього
заробітку за період 1969 по 1973 роки,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено,
що для перерахунку
пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна
плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в
пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за
період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При
цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до
частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої
заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002
рік.

У
відповідності із статті 65 Закону України „Про пенсійне забезпечення" середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60
календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно
від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до
моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на
підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у
встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня
2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. На
підставі викладеного, відповідачем для розрахунку пенсії був врахований
заробіток позивача за період пенсії з
1 січня 1969 року по 31 грудня 1973 року з помісячною розбивкою. Позивач в
доповненнях до позовної заяв зазначив, що не всі виплати за вказаний період
увійшли до розрахунку заробітку для
перерахунку пенсії, а саме не увійшли: річна вислуга років, річна премія та
відповідні місячні премії.

Позивач 15 лютого 2006 року звернувся
до відповідача із заявою про перерахунок
пенсії на підставі довідки про заробітну плату, виданої ДВАТ «Шахтоуправління Донбас» 9 лютого 2006 року за
період з 1969 по 1972 роки, де були враховані вказані доплати. Відповідач з урахуванням вимог статті 45
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на
підставі розпорядження 16 лютого 2006 року здійснив перерахунок пенсії
позивачу, починаючи з 1 лютого 2006 року (т. 1 арк. справи 52-54).

Частиною 2 статті 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для осіб,
які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати
(доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір
на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату
(дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний
місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми
виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися
до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України
"Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої
заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання
роботи. Перелік таких
осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з
розрахунку (т. 1 арк. справи 92-93), відповідачем був розрахований коефіцієнт
заробітної плати позивача до середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на
кожний місяць виконання роботи за період 1969-1973 роки.

Виходячи з викладеного,
колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про перерахунок
пенсії на підставі обчислення заробітної плати по роках, а не помісячно, стягнення недоплат у зв'язку з незаконним, на
думку позивача, вирахуванням
середнього заробітку за період з 1969 по 1973 роки.

Стосовно
позовних вимог ОСОБА_1 про спонукання відповідача перерахувати пенсію у зв'язку
із зростанням середньої заробітної плати та отриманням на підставі цього права
і підвищення пенсії із застосуванням
коефіцієнту підвищення пенсії, і виплатити позивачу суму недоплат, яка дорівнює 31 грн.
щомісячно, починаючи з березня 2006 року по листопад 2007 року включно, з подальшою доплатою до
пенсії позивача зазначеної щомісячної розмірі 31 грн., судом встановлено
наступне.

Частиною 2
статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що у разі, якщо величина середньої заробітної плати в
Україні за даними спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої
влади у галузі статистики за минулий рік зросла, то з 1 березня поточного року
розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, який відповідає не менше ніж 20
відсоткам темпів зростання середньої заробітної плати в Україні порівняно з
попереднім роком, за винятком випадків, коли підвищення пенсійних виплат за
минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних
виплат у минулому році був менший ніж зазначений у цій частині, то збільшення
пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення. Розмір та порядок такого
підвищення пенсії визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням
Кабінету Міністрів України. Вказаний порядок
визначений Постановою КМУ «Про підвищення пенсій у зв'язку із зростанням
середньої заробітної плати» № 470 від 10
квітня 2006 року та передбачає коефіціент підвищення пенсії у 2006 року 1,0734.
Відповідачем було здійснено перерахунок
пенсії позивачу у відповідності з
вимогами зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів погоджує висновок
суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про спонукання
відповідача перерахувати пенсію у зв'язку із зростанням
середньої заробітної плати та отриманням на підставі цього права на підвищення пенсії із
застосуванням коефіцієнту підвищення пенсії, і виплатити суму недоплат, яка дорівнює 31 грн. щомісячно, починаючи
з березня 2006 року по листопад 2007 року включно, з
подальшою доплатою до пенсії позивача зазначеної щомісячної розмірі 31 грн.

В частині вимог позивача про винесення окремої ухвали на
адресу шахти «Північна» ДП „Макіїввугілля"
за фактом несвоєчасної видачі документів з архіву, що призвело до порушення прав позивача, колегія суддів зазначає,
що позивачем, всупереч вимог статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України не доведено конкретних фактів зволікання
з боку посадових осіб шахти
„Північна" ДП „Макіїввугілля" під час видачі йому документів із архіву, що обумовлює узгодження висновку суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно
позовних вимог позивача про стягнення з першого відповідача матеріальної шкоди
в розмірі 1100 грн., моральної шкоди в сумі 24 мінімальних заробітних плат на
час прийняття рішення колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 56
Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні
ними своїх повноважень. За частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України
моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)
у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Статтею 1167 Цивільного кодексу України
передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу
державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 9
Постанови Верховного суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року N 5 передбачено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого,
тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь
зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням
потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен
наводити в рішенні відповідні мотиви.

Заявлена позивачем
в доповнення до позовної заяви (т. 2 арк. справи 18-20) моральна шкода у
розмірі в сумі 24 мінімальних заробітних плат на час прийняття рішення, як
вбачається з матеріалів справи обґрунтована душевними та фізичними страждання,
у зв'язку з необхідністю звертатися за відновленням свого порушеного права на
належну пенсію до судових та інших інстанцій, проте свій шлях до судових
інстанцій був вибраний позивачем свідомо та самостійно, й доказів погіршення
стану його здоров'я за час оскарження дій Пенсійного фонду, так само як доказів
звернення за допомогою до спеціалістів щодо душевних страждань в матеріали
справи надано не було, до того ж дії, на які посилається позивач як підставу
отримання моральної шкоду в судовому засіданні визнані неправомірними не були.
У зв'язку з викладеним, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції
щодо відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з першого
відповідача моральної шкоди в розмірі 24 мінімальних заробітних плат на час
прийняття рішення.

Статтею
22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода). Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Оскільки дії
відповідача щодо здійснення перерахунку позивачу відповідають законодавству з
підстав викладених в даній постанові та понесення матеріальної шкоди позивачем
не доведено, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Виходячи з
вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, що згідно статті 202
Кодексу адміністративного судочинства України обумовлює скасування постанови
суду першої інстанції та відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, м. Макіївка на постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 3
вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-11980/08 - залишити без
задоволення.

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Совєтському районі м. Макіївки Донецької області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 3 вересня 2008
року по адміністративній справі № 2-а-11980/08 - задовольнити.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 3
вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-11980/08 - скасувати.

Відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, м. Макіївка до
Управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі м. Макіївки Донецької
області про визнання юридичного факту трудового каліцтва з 1 січня 2004 року,
зарахування середньомісячного заробітку в сумі 273,18 рублів СРСР, як
щомісячної заробітної плати за період з 1969 року по 1973 року для нарахування
пенсії, стягнення суми боргу в розмірі 1979 грн., зобов'язання доплачувати
щомісяця 31 грн. підвищення за 2006 рік, починаючи з жовтня 2007 року,
винесення окремих ухвал на адресу шахти «Північна» ДП «Макіїввугілля» за фактом
несвоєчасної видачі документів з архіву, що призвело до порушення прав
позивача, стягнення моральної шкоди.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового
рішення у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 10 грудня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 15 грудня
2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко