Справа № 2-А-32/07
Суддя: Копанєва О.М.
Дата ухвалення: 2007-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-А-32-2007 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06"
вересня 2007 року Новоайдарський
районний суд Луганскої області у складі:

головуючого
судді - Копанєвої О. М.

при
секретарі - Махортовій В. В.

з участю
представника позивача - ОСОБА_1

представника
відповідача - Борзенко Н. А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в селищі Новоайдар адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2до Управління праці та соціального захисту
населення Новоайдарської районної державної адміністрації на дії Управління
праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної
адміністрації, що порушують право
учасника війни на щорічну разову грошову допомогу та зобов'язання відповідача
зробити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у
відповідності до ч.5 ст.14 ЗУ «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1в
інтересах ОСОБА_2звернулася з адміністративним позовом до суду до Управління
праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної державної
адміністрації на дії Управління праці та соціального захисту населення
Новоайдарської районної державної адміністрації, що порушують право учасника війни на щорічну
разову грошову допомогу та зобов'язання відповідача зробити перерахунок
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у відповідності до ч.5 ст.14 ЗУ
«Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

В
обгрунтування позовних вимог зазначила,
що ОСОБА_2є
учасником війни. Цей статус був наданий йому відповідно до ст.9 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі Закон №3551).

Відповідно
до ч.5 ст.14 Закону №3551 "Щорічно
до 5 травня учасникам війни,
нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та
бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у
розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком,
іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком", ( ст. 14 доповнено частиною
згідно із Законом від 25.12.1998р. №367-XIV,
який набув чинності з 01.01.1999р.).

Нагород ОСОБА_2не має, а тому щорічна разова грошова допомога до 5
травня повинна виплачуватися йому у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідачем
в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень (ч.3 ст.50 КАС України) - Управління праці та
соціального захисту населення (УПСЗН) Новоайдарського району Луганської
області.

Відповідно
до ч.1 ст. 17-1 Закону №3551
"Щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього
Закону, здійснюють

2

органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок одержувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживанням чи одержання
грошового утримання".

Предметом
судового розгляду є дії відповідача, що
порушують право ОСОБА_2на щорічну разову грошову допомогу до 5 травня
передбачену ч.5 ст.14 Закону №3551.

У
1999-2004 роках щорічна разова грошова допомога до 5 травня учасникам війни не
виплачувалася тому, що її виплата не
була передбачена нижче наведеними нормативними актами та Законами, в порушення ч.5 ст.14 Закону №3551, а саме:

-
Постановою КМУ від 22.04.1999р. №652 "Про разову виплату грошової допомоги
учасникам бойових дій, інвалідам війни
та особам, які мають особливі заслуги
перед Батьківщиною, та поетапне підвищення
пенсій ветеранам війни" (далі-Постанова №652);

· ст.33 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2000 рік" від 17.02.2000р. №1458-111 (далі Закон №1458);

· ст.20 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2001 рік" від 07.12.2000р. №2120-111 (далі Закон №2120);

· ст.19 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2002 рік" від 20.12.2001р. №2905-111 (далі Закон №2905);

· ст.28 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2003 рік" від 26.12.2002р. №380-IV (далі
Закон №380);

· ст.44 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2004 рік" від 27.11.2003р. №1344-IV (далі
Закон №1344) (положення ст.44 визнано
неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від
01.12.2004р. №20-рп/2004).

В
2005-2006р.р. щорічна разова грошова допомога до 5 травня учасникам війни
виплачувалася у розмірі 50 грн., а в
2007р. 55 грн. чим порушено ч.5 ст.14
Закону №3551, відповідно до законів:

- СТ.34
Закону України "Про Державний бюджет на 2005 рік" від 23.12.2004р.
№2285-1V (далі Закон №2285)

- ст.30
Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від
20.12.2005р. №3235-IV
(далі Закон №3235).

- ст. 29
Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006р. № 489 - V (далі
Закон № 489) (положення ст.29 визнано
неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007р. №6-рп/2007).

У ч.2
розділу II Закону України "Про внесення змін до Закону України
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-XIV зазначено, що "Кабінету Міністрів України щорічно у
проекті Державного бюджету України передбачати цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової
допомоги ветеранам війни".

Відповідно
до ч.2 ст.4 Закону №3551 "до
ветеранів війни належать: учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники
війни".

Не
виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 1999-2004 роках, а також виплата цієї допомоги в менших
розмірах в 2005-2007 роках, призвело до
порушення конституційних прав ОСОБА_2на отримання цієї допомоги у відповідності
з ч.5 ст.14 Закону №3551.

Відповідно
до ч.3 ст.2 Закону №3551
"Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені цим
Законом, є недійсними".

У
ч.4 ст.28 Закону України "Про
бюджетну систему України" від 05.12.1990р. №512-XII (далі
Закон №512), чинного на час прийняття
Законів України "Про Державний бюджет України на 2000-2001 роки, вказано,
що "Закон про Державний бюджет України не може встановлювати
нові, змінювати чи скасовувати існуючи
податки, збори, інші обов'язкові платежі, вносити зміни до чинного законодавства. У
разі необхідності зміни чи доповнення

3

вносяться спочатку до відповідних законів".

Частиною
3 ст.27 Бюджетного кодексу України від
21.06.2001р. №2542-111 встановлено, що
"Закони України, які впливають на
формування доходної чи видаткової частини бюджетів, повинні бути офіційно оприлюднені до 15
серпня року, що передує плановому. В
іншому разі норми відповідних законів,
що впливають на формування доходної та/або видаткової частини
бюджетів, застосовуються не раніше
початку бюджетного періоду, наступного
за плановим".

В абзаці
3 п.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від
20.03.2002р. №5-рп/2002 вказано, що
"На думку Конституційного Суду України,
положення частини четвертої статті 28 Закону України "Про бюджетну
систему України" щодо заборони законом про Державний бюджет України
вносити зміни до чинного законодавства означає і неможливість зупинення дії
чинних законів в частині встановлених ними пільг, компенсації і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів. Це
положення дістало підтвердження і в частині третій ст.27 чинного Бюджетного кодексу
України, яка встановлює, що закони України, які впливають на формування доходної чи
видаткової частини бюджетів, повинні
бути офіційно оприлюднені до 15 серпня року,
що передує плановому. В іншому разі норми відповідних законів, що впливають на формування доходної та/або
видаткової частини бюджетів,
застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, наступного за плановим. Проте практика ревізування пільг, компенсацій і гарантій всупереч частині
третій ст.27 Бюджетного кодексу України
має місце і в законі про Державний бюджет України на 2002 рік".

Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №20-рп/2004 (справа про зупинення
дії або обмеження пільг, компенсацій і
гарантій) визнано неконституційним положення
ст.44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", якою зменшено розмір виплати щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня.

В абзаці
10 п.6 мотивувальної частини цього Рішення Конституційного Суду України
зазначено...." Конституційний Суд України дійшов висновку, що на осіб,
які за Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
належать до ветеранів війни, повинні
поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно до положень
частини п'ятої статті 17 Конституції України".

Відповідно
до ч.3 ст.152 Конституції України
"Матеріальна чи моральна шкода,
завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовуються державою у встановленому
законом порядку".

Згідно
зі ст.22 Конституції України закріпленні
нею права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно
до пункту 31 частини першої ст.85 та
п.19 ст.92 Конституції України
надзвичайного стану ( ст.64 Конституції України).

В
Україні надзвичайний стан не вводився, а
тому Постанова КМУ №652, Закон №1458 (
ст.33), Закон №2120 ( ст.20), Закон №2905 ( ст.19), Закон №380 ( ст.28), Закон №1344 ( ст.44), Закон №2285 ( ст.34) та Закон №3235 (
ст.30), якими відмінялася та
обмежувалася виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам
війни передбаченої ч.5 ст.14 Закону
№3551, прийняті з порушенням ст.22 Конституції України, ч.4
ст.28 Закону України "Про бюджетну систему України", ч.3
ст.27 Бюджетного кодексу України та є недійсними відповідно до ч.3 ст.2 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" і не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи.

"Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй"
(ч.2 ст.8 Конституції України).

Відповідно
до ч.3 ст.46 Конституції України
"пенсії інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом".

4

В
преамбулі Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р.
№966-XIV (далі Закон №966) вказано, що "Цей Закон відповідно до ст.46 Конституції України дає визначення
прожиткового мінімуму, закладає правову
основу для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень".

Відповідно
до абзацу 3 ч.1 ст.2 Закону №966
"прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України та законів України".

У
зв'язку з тим, що у 1999-2000 роках
Закони України "Про затвердження прожиткового мінімуму" на 1999-2000
роки до 5 травня не приймалися, то
відповідно до ч.3 ст.19 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1778-ХП мінімальний розмір
пенсії за віком установлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості.

Відповідно
до ст.1 Закону України "Про
встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної
заробітної плати на 1999 рік" від 25.12.1998р. №366-XIV (із
змінами, внесеними Законом України від
15.09.1999р. №1047-XIV) величина межі
малозабезпеченості установлена:

на перше
півріччя 1999 року - в розмірі 90, 7 грн.; на друге півріччя 1999 року - в
розмірі 118, 3 грн.

В абзаці
2 пункту 8 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999р. №5-рп/99
зазначено, що до законодавчого
визначення прожиткового мінімуму...має слугувати показник встановленої законом
межі малозабезпеченості.

Прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність, установлений Законами
України "Про затвердження прожиткового мінімуму" на 2000-2005 роки, становить:

2000
рік-216, 56 грн. з 01.11.2000р. ст.1 Закону №2025-111 від 05.10.2000р.

2001
рік-248, 77 грн. з 14.04.2001р. ст.1 Закону №2330-111 від 22.03.2001р.

2002-2003
роки - 268 грн. з 01.01.2002р. ст.1
Закону №2780-111 від 15.11.2001р.(із змінами згідно Закону №247-IV від
28.11.2002р.)

2004
рік-284, 69 грн. з 27.05.2004р. ст.1 Закону №1704-IV від 11.05.2004р.

2005
рік- 332 грн. з 01.01.2005р. ст.1 Закону №2089-IV від 19.10.2004р.

2006
рік-359 грн. з 01.04.2006р. ст.65 Закону №3235-IV від 20.12.2005р.

2007
рік-410 грн. з 01.04.2007р. ст.. 62 Закону № 489-V від
19.12.2006р. (зі змінами).

З
01.01.2004 року мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється згідно ст. 28 Закону України «Про загально
обов'язкове державне пенсійне страхування»

Таким
чином, щорічна разова грошова допомога
до 5 травня, відповідно до ч.5 ст.14 Закону №3551 з 1999 року повинна була
виплачуватися ОСОБА_2у таких розмірах:

1999р.-3x90,
7 = 272, 1 грн. 2000р.-З х 118, 3 = 354, 9 грн. 2001р. - 3 х 248, 77 = 746, 31
грн. 2002р. - 3 х 268 = 804 грн. 2003р. - 3 х 268 = 804 грн. 2004р. - 3 х 268 =
804 грн. 2005р. - 3 х 332 = 996 грн. 2006р.- 3x359 =1077 грн. 2007р.- 3x410
=1230 грн.

Разом ця
сума становить 7088, 31грн.

Таким
чином недоплата становить 7088, 31-50-50-55= 6933, 31грн. Закони України
від 25.12.1998р. №366-XIV,
від 05.10.2000р. №2025-111, від 22.03.2001р. №2230-111, від 15.11.2001р. №2780-111 (із змінами згідно
Закону від 28.11.2002р. №247-IV), від 11.05.2004р. №1704-IV, від
19.10.2004р. №2089-IV та ст.65 Закону від

5

20.12.2005p. №3235-IV, ст. 62 Закону від 19.12.2006р. № 489 V якими
встановлюється мінімальна пенсія за віком від розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, регламентують та розвивають прямі норми
Конституції України (ч.3 ст.46) та
Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-XIV
(ч.1 ст.2), а тому повинні бути застосовані при розгляді
цієї справи.

Відповідно
до ч.1 ст.55 Конституції України
"права і свободи людини і громадянина захищаються судом", а ч.2 цієї статті "кожному гарантується
право на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб".

Згідно з
ч.2 ст.19 Конституції України
"органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України".

Відповідно
до ч.1 ст.2 КАС України "Завданням
адміністративного судочинства є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень".

Як
зазначалося вище, відповідачем порушена
ч.5 ст.14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щодо не виплати щорічної разової грошової допомоги до
5 травня в 1999-2004 роках та зменшення розміру цієї допомоги у 2005-2006
роках, чим були порушені конституційні
права ОСОБА_2на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в
повному обсязі передбаченому цим Законом.

Відповідно
до ч. ч. 2, 3 ст.3 Конституції України "Права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави".

Відповідно
до ч.3 ст.8 Конституції України
"Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України гарантується".

Відповідно
до абзацу 1 пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р.
№9 "Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя", "Суд не вправі
відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в
передбаченому законом досудовому порядку".

Згідно
п.2 цієї Постанови " судові рішення мають грунтуватися на
Конституції, а також на чинному
законодавстві, яке не суперечить їй.
Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової
регламентації її положень законом, суд
при розгляді справи повинен застосувати тільки той Закон, який грунтується на Конституції України і не
суперечить їй".

Відповідно
до ч.2 ст.79 КАС України витребувати від
УПСЗН Новоайдарського району Луганської області, довідку про виплату ОСОБА_2щорічної разової
грошової допомоги з 1999 року по теперішній час.

Представник
позивача просить визнати незаконними дії Управління праці та соціального
захисту населення Новоайдарського району Луганської області, що порушують право ОСОБА_2на щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня,
зобов'язати УПСЗН Новоайдарського району Луганської області перерахувати
ОСОБА_2щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у відповідності з ч. 5 ст.14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту": за 1999 рік - від розміру межі малозабезпеченості на перше
півріччя 1999 року згідно Закону від 25.12.1998 року №366-XIV, за 2000 рік - від розміру межі малозабезпеченості
на друге півріччя 1999 року згідно Закону від 25.12.1998 року №366 - XIV, з 2001 року по теперішній

6

час від
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та виплачувати її надалі від прожиткового
мінімуму, стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Новоайдарського району Луганської області на
користь ОСОБА_2недоплачену щорічну допомогу до 5 травня у сумі 6933, 31грн.
(шість тисяч дев'ятсот тридцять три гривні 31коп.).

Представник
позивача ОСОБА_1у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник
відповідача Борзенко Н. А. у судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні за
необґрунтованістю.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим
розглядом установлено, що ОСОБА_2є учасником
війни, що підтверджується посвідченням
серії Д №НОМЕР_1 (л.с. 9).

Відповідно
до ч.5 ст.14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Щорічно
до 5 травня учасникам війни, нагородженим
орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у
розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком,
іншим учасникам війни -у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком", ( ст. 14 доповнено частиною
згідно із Законом від 25.12.1998р. №367-XIV,
який набув чинності з 01.01.1999р.).

Нагород ОСОБА_2не має, а тому щорічна разова грошова допомога до 5
травня повинна виплачуватися йому у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно
до ч.1 ст. 17-1 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього
Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок одержувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживанням чи одержання
грошового утримання".

У
1999-2004 роках щорічна разова грошова допомога до 5 травня учасникам війни не
виплачувалася, оскільки її виплата не
була передбачена нижче наведеними нормативними актами та Законами, в порушення ч.5 ст.14 Закону №3551, а саме:

-
Постановою КМУ від 22.04.1999р. №652 "Про разову виплату грошової допомоги
учасникам бойових дій, інвалідам війни
та особам, які мають особливі заслуги
перед Батьківщиною, та поетапне
підвищення пенсій ветеранам війни" (далі-Постанова №652);

· ст.30 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2000 рік" від 17.02.2000р. №1458-111 (далі Закон №1458);

· ст.20 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2001 рік" від 07.12.2000р. №2120-111 (далі Закон №2120);

· ст.19 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2002 рік" від 20.12.2001р. №2905-111 (далі Закон №2905);

· ст.28 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2003 рік" від 26.12.2002р. №380-IV (далі
Закон №380);

· ст.44 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2004 рік" від 27.11.2003р. №1344-IV (далі
Закон №1344) (положення ст.44 визнано
неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від
01.12.2004р. №20-рп/2004).

В 2005-2006р.р. щорічна разова грошова допомога до 5 травня учасникам війни
виплачувалася у розмірі 50 грн., а в
2007р. 55 грн. (л.с. 21), чим порушено
ч.5 ст.14 Закону №3551, відповідно до законів:

- СТ.34 Закону України "Про Державний бюджет на 2005 рік" від
23.12.2004р. №2285-IV

7

(далі Закон №2285)

- ст.30
Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від
20.12.2005р. №3235-IV
(далі Закон №3235).

- ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006р.
№ 489 - V (далі Закон № 489) (положення ст.29 визнано неконституційними згідно з
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007).

У ч.2 розділу II Закону України "Про внесення змін до Закону України
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-XIV зазначено:
"Кабінету Міністрів України щорічно у проекті Державного бюджету України
передбачати цільові кошти, необхідні для
виплати разової грошової допомоги ветеранам війни".

Не виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 1999-2004
роках, а також виплата цієї допомоги в
менших розмірах в 2005-2007 роках,
призвело до порушення конституційних прав ОСОБА_2на отримання цієї
допомоги у відповідності з ч.5 ст.14
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22
жовтня 1993 року №3551-XII.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Нормативні
акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є недійсними".

У ч.4 ст.28 Закону України "Про
бюджетну систему України" від 05.12.1990р. №512-XII (далі
Закон №512), чинного на час прийняття
Законів України "Про Державний бюджет України на 2000-2001 роки, вказано,
що "Закон про Державний бюджет України не може встановлювати
нові, змінювати чи скасовувати існуючи
податки, збори, інші обов'язкові платежі, вносити зміни до чинного законодавства. У
разі необхідності зміни чи доповнення вносяться спочатку до відповідних
законів".

Частиною 3 ст.27 Бюджетного кодексу
України від 21.06.2001р. №2542-111 встановлено,
що "Закони України, які
впливають на формування доходної чи видаткової частини бюджетів, повинні бути офіційно оприлюднені до 15 серпня
року, що передує плановому. В іншому
разі норми відповідних законів, що
впливають на формування доходної та/або видаткової частини бюджетів, застосовуються не раніше початку бюджетного
періоду, наступного за плановим".

В абзаці 3 п.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України
від 20.03.2002р. №5-рп/2002 вказано, що
"На думку Конституційного Суду України,
положення частини четвертої статті 28 Закону України "Про бюджетну
систему України" щодо заборони законом про Державний бюджет України
вносити зміни до чинного законодавства означає і неможливість зупинення дії
чинних законів в частині встановлених ними пільг, компенсації і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів. Це
положення дістало підтвердження і в частині третій ст.27 чинного Бюджетного кодексу
України, яка встановлює, що закони України, які впливають на формування доходної чи
видаткової частини бюджетів, повинні
бути офіційно оприлюднені до 15 серпня року,
що передує плановому. В іншому разі норми відповідних законів, що впливають на формування доходної та/або
видаткової частини бюджетів,
застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, наступного за плановим. Проте практика ревізування пільг, компенсацій і гарантій всупереч частині
третій ст.27 Бюджетного кодексу України
має місце і в законі про Державний бюджет України на 2002 рік".

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №20-рп/2004 визнано
неконституційним положення ст.44 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", якою зменшено розмір виплати щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня.

В абзаці 10 п.6 мотивувальної частини цього Рішення Конституційного Суду
України зазначено...." Конституційний Суд України дійшов висновку, що на осіб,
які за Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
належать до ветеранів війни,
повинні поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно до

8

положень частини п'ятої статті 17
Конституції України".

Згідно зі ст.22 Конституції України
закріпленні нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При
прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зупинення його дії можливе за
умови введення відповідно до пункту 31 частини першої ст.85 та п.19
ст.92 Конституції України надзвичайного стану ( ст.64 Конституції
України).

В Україні надзвичайний стан не вводився,
а тому Постанова КМУ №652, Закон
№1458 ( ст.11), Закон №2120 (
ст.20), Закон №2905 ( ст.19), Закон №380 ( ст.28), Закон №1344 ( ст.44), Закон №2285 ( ст.34) та Закон №3235 (
ст.30), якими відмінялася та
обмежувалася виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам
війни передбаченої ч.5 ст.14 Закону
№3551, прийняті з порушенням ст.22 Конституції України, ч.4
ст.28 Закону України "Про бюджетну систему України", ч.3
ст.27 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції
України "пенсії інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом".

В преамбулі Закону України "Про прожитковий мінімум" від
15.07.1999р. №966-XIV
(далі Закон №966) вказано, що
"Цей Закон відповідно до ст.46
Конституції України дає визначення прожиткового мінімуму, закладає правову основу для його
встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень".

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.2
Закону №966 "прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України та законів України".

У зв'язку з тим, що у 1999-2000
роках Закони України "Про затвердження прожиткового мінімуму" на
1999-2000 роки до 5 травня не приймалися,
то відповідно до ч.3 ст.19 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1778-ХП
мінімальний розмір пенсії за віком установлюється у розмірі не нижче межі
малозабезпеченості.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру
мінімальної заробітної плати на 1999 рік" від 25.12.1998р. №366-XIV (із
змінами, внесеними Законом України від
15.09.1999р. №1047-XIV) величина межі
малозабезпеченості установлена:

·
на перше півріччя 1999 року - в розмірі 90, 7 грн.;

·
на друге півріччя 1999 року - в розмірі 118, 3 грн.

В абзаці
2 пункту 8 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999р. №5-рп/99
зазначено, що до законодавчого
визначення прожиткового мінімуму...має слугувати показник встановленої законом
межі малозабезпеченості.

Прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність, установлений Законами
України "Про затвердження прожиткового мінімуму" на 2000-2005 роки, становить:

2000
рік-216, 56 грн. з 01.11.2000р. ст.1 Закону №2025-111 від 05.10.2000р.

2001
рік-248, 77 грн. з 14.04.2001р. ст.1 Закону №2330-111 від 22.03.2001р.

2002-2003 роки -
268 грн. з 01.01.2002р. ст.1 Закону
№2780-111 від 15.11.2001р.(із змінами згідно Закону №247-IV від
28.11.2002р.)

2004
рік - 284, 69 грн. з 27.05.2004р. ст.1 Закону №1704-IV від 11.05.2004р.

2005
рік- 332 грн. з 01.01.2005р. ст.1 Закону №2089-IV від
19.10.2004р. 2006рік- 359 грн. з 01.04.2006р.
ст.65 Закону №3235-IV від 20.12.2005р.

2007 рік - 410
грн. з 01.04.2007р. ст.. 62 Закону №
489-V від 19.12.2006р. (зі змінами).

З
01.01.2004 року мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється згідно ст. 28 Закону України «Про загально
обов'язкове державне пенсійне страхування»

Таким
чином, щорічна разова грошова допомога
до 5 травня, відповідно до ч.5 ст.14 Закону №3551 з 1999 року повинна була
виплачуватися ОСОБА_2у

9

таких
розмірах:

1999р.-3x90, 7 = 272, 1грн.

2000р.-З х 118, 3 = 354, 9 грн.

2001р. - 3 х
248, 77 = 746, 31 грн.

2002р. - 3 х 268
= 804 грн.

2003р. - 3 х 268
= 804 грн.

2004р. - 3 х 268
= 804 грн.

2005р. - 3 х 332
= 996 грн.

2006р.- 3x359
=1077 грн.

2007р.- 3x410
=1230 грн.

Разом ця сума
становить 7088, 31грн.

Таким
чином недоплата становить 7088, 31-50-50-55= 6933, 31грн. Закони України від
25.12.1998р. №366-XIV, від 05.10.2000р.
№2025-111, від 22.03.2001р.
№2230-111, від 15.11.2001р. №2780-111
(із змінами згідно Закону від 28.11.2002р. №247-IV), від 11.05.2004р. №1704-IV, від 19.10.2004р. №2089-IV та ст.65 Закону від 20.12.2005р. №3235-IV, ст. 62 Закону від 19.12.2006р. № 489-V, якими встановлюється мінімальна пенсія за
віком від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, регламентують та розвивають прямі норми
Конституції України (ч.3 ст.46) та
Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-XIV
(ч.1 ст.2), а тому повинні бути застосовані при розгляді
цієї справи.

Таким
чином, зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в
частині порушення відповідачем ч.5 ст.14
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо не
виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 1999-2004 роках та
зменшення розміру цієї допомоги у 2005-2006 роках, чим були порушені конституційні права
ОСОБА_2на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в повному
обсязі передбаченому цим Законом.

Судом
установлено, що відповідачем були
допущені порушення діючого законодавства України, а саме ч.5
ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тобто Спеціального Закону, який регламентує виплати щорічних грошових
допомог.

Відповідно
до ч.1 п.4 ст. 268 Цивільного Кодексу
України позовні вимоги, викладені у
позові, відносяться до вимог, на які позовна давність не поширюється.

Висновки
суду підтверджуються письмовими доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно
до ст.
ст. З, 8, 19,
22, 46, 55,
ч.3 ст.152 Конституції України, ст.
ст. 2, 4, 9,
ч.5 ст.14, ч.1
ст.17-1, ст. 22 Закону України
"Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
Закону України "Про встановлення величини вартості межі
малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999
рік", ст. ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий
мінімум", ст.1 Законів України
"Про затвердження прожиткового мінімуму" на 2000 - 2005 роки, ст.65 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2006 рік", ст.62
Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", ст.19 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", Рішень
Конституційного Суду України від 03.06.1999року №5-рп/99; від 20.03.2002 року
№5-рп/2002; від 01.12.2004р. №20-рп/2004; від 09.07.2007 року №6-рп/2007. ст.
ст. 6, 56, 58,
79, 104, 105,
106, 162, п. п.5,
7 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України,
керуючись ст. ст. 11,
69, 70, 71,
86, 138, 159, 160, 161, 162,
163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну
заяву представника позивача ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2до Управління праці та
соціального захисту населення Новоайдарської

10

районної
державної адміністрації на дії Управління праці та соціального захисту
населення Новоайдарської районної державної адміністрації, що порушують право учасника війни на щорічну
разову грошову допомогу та зобов'язання відповідача зробити перерахунок
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у відповідності до ч.5 ст.14 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» -
задовольнити.

Визнати
незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення
Новоайдарського району Луганської області в частині порушення права ОСОБА_2на
щорічну разову грошову допомогу до 5 травня.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Новоайдарської районної
державної адміністрації нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_2суму
недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги учаснику війни у розмірі
6933 грн. 31 коп.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або
в порядку ч.5 ст.186 КАС України.