Справа № 2-а-13/08
Суддя: Висоцький М.Т.
Дата ухвалення: 2008-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2008 року Врадіївський районний суд Миколаївської
області в складі головуючого судді Висоцького М.Т., при секретарі Лука Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Врадіївка адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до сектору громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб МВС України в Миколаївській області з залученням третьої особи
ОСОБА_2 про визнання неправомірним
зняття з реєстрації з постійного
місця проживання позивачки та поновлення реєстрації і строку звернення до суду.

В С Т А Н О В И В :

В свому уточненому позові позивачка
ОСОБА_1 просить визнати неправомірними
дії працівника сектору
громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Врадіївського РВ
УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_3
щодо зняття позивачки з реєстрації з її постійного місця проживання за
адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача поновити реєстрацію за вказаною
адресою .

Крім того, позивачка просить поновити
пропущений нею по поважній причині термін звернення до суду з адміністративним
позовом .

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивачка пояснила
суду та вказала в заяві, що з жовтня
1998 року по травень 2002 року вона і третя особа по справі ОСОБА_2. проживали
однією сім'єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу.

Не
припиняючи своїх шлюбних
відносин, вони 28 травня 2002 року зареєстрували шлюб, який по ініціативі
ОСОБА_2. 22.09.2008 року був розірваний під час розгляду даної справи.

В період сумісного проживання в 1999
році у них народився син ОСОБА_4. Спочатку вона проживала разом з ОСОБА_2. та їхнім
сином, у його, а потім у її батьків. При
цьому вона була зареєстрована в свому
будинку, по АДРЕСА_2, а ОСОБА_2. був зареєстрований в будинку своїх батьків по АДРЕСА_3 .

23.09.2000 року ОСОБА_2. придбав для їхньої сім'ї через Вознесенську
товарно-сировину біржу трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1, та оформив її на своє
ім.”я.

Дану квартиру вони відремонтували на сумісні кошти.
Вселилася вона туди з сином і
ОСОБА_2., як члени однієї сім”ї в грудні
2000 року, де зареєструвався ОСОБА_2., а
пізніше був зареєстрований і їхній син
ОСОБА_4.

Угоди
про умови проживання її в цій квартирі вони не укладали.

При вселені в цю квартиру зареєструватися там не мала
можливості так, як була зареєстрована
в вказаному АДРЕСА_2, який мала
намір тоді продати і дійсно продала лише в
2004 році , про що було відомо
ОСОБА_2. Отримані від продажу
кошти використала на потреби сім'ї.

В цьому будинку вона
була зареєстрована по паспорту на дошлюбне прізвище „ОСОБА_4” і
після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2.
навмисно не міняла його, так, як при
зміні прізвища в паспорті вона не змогла б тривалий час виконувати свої
посадові обов'язки на роботі в банку де вона працювала. Але нові господарі
неодноразові наполягали на тому, щоб вона виписалася з проданого нею
будинку.

13 липня 2005 року згідно поданої нею
заяви до сектору громадянства імміграції та
реєстрації фізичних осіб Врадіївського РВ УМВС та з відома керівника
цього органу ОСОБА_3 вона була зареєстрована за місцем свого постійного
проживання по АДРЕСА_1, яку вважала сумісною
власністю їхньої сім'ї і фактично
постійно проживала там по жовтень 2006
року про що знала
ОСОБА_3

При подачі цієї заяви у неї ніхто не
вимагав письмової згоди її чоловіка
ОСОБА_2. на її реєстрацію у вказаній квартирі . Іншого житла у неї немає і на той час не було.

На момент реєстрації ОСОБА_2. знаходився на роботі за кордоном. На той час у неї було його доручення на право
продажу цієї квартири яке він дав їй 1 грудня 2003 року терміном на три роки
і яке було тоді дійсним.

В жовтні 2006 року ОСОБА_2. після
чергової сварки вигнав її з квартири і вона вимушена була піти звідти з дитиною
жити до свого батька де проживає і по цей час. Раніше вона декілька раз теж
тимчасово, по тій же причині, переходила жити до батька.

В
2005 році, ОСОБА_2. притягувався до адміністративної відповідальності за
насильство в сімї психологічного характеру.

Незважаючи на це, вона не розлучалася з
ним і намагаючись зберегти сім”ю, дозволяла йому безперешкодно спілкуватися з сином. Останній раз вона мала
розмову з ОСОБА_2. по цьому питанню в травні 2008 року і поставила йому умову ,
що повернеться до нього в тому разі ,
якщо він перестане пиячити та
„закодується” у лікаря -нарколога, але він не погодився на ці умови.

Свій старий паспорт на прізвище „ОСОБА_4”, де значилася
відмітка про її реєстрацію по
АДРЕСА_1 вона обміняла 31 січня 2007
року на новий паспорт на прізвище по чоловіку „ОСОБА_1”.

В
квітні цього ж року звернулася з позовами до
суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2. на утримання сина та про розподіл вказаної квартири і тоді під час розгляду цих справ виявила, що в її
новому паспорті проставлений штамп про
зняття її з реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

Вважаючи, що цю відмітку зроблено помилково, вона звернулася спочатку усно, а потім письмово до сектору громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Врадіївського РВ УМВС по
питанню проставлення відмітки в
новому паспорті про реєстрацію за раніше
вказаною в старому паспорті адресою поАДРЕСА_1, в чому їй було відмовлено та
усно повідомлено, що її знято з реєстрації на підставі заяви її чоловіка
ОСОБА_2.

Тоді ж вона дізналася від ОСОБА_3 про те, що їй було направлено про це
повідомлення на стару адресу в АДРЕСА_2.
Але вона його не отримувала, так як там не проживала і не була зареєстрована.

Постільки вона пропустила річний термін звернення до
суду з адміністративним позовом по вині
відповідача, то просить суд поновити цей термін.

Представник відповідача ОСОБА_3
позов ОСОБА_1 не визнала, так, як
вважає, що позивачка була знята з реєстрації на законній підставі.

В свому заперечені на позов ОСОБА_1 та
в даному суду поясненні представник
відповідача ОСОБА_3 вказала, що особисто знайома з позивачкою ОСОБА_1та власником квартири АДРЕСА_1 і їй було відомо про те, що
вони перебувають в зареєстрованому шлюбі
і вселилася у вказану квартиру ще
задовго до того, як позивачка
зареєструвалася в ній.

13 липня 2005 року за її особистою
вказівкою позивачка була
зареєстрована в придбаній її чоловіком ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 по пред”явленому нею паспорту на дошлюбне прізвище ОСОБА_4 на
наданій нею письмовій заяві
встановленого зразку та інших необхідних
документів.

В грудні 2006 року реєстрація позивачки
за вказаною адресою була анульована згідно заяви власника
квартири ОСОБА_2.

Причиною анулювання реєстрації були
грубі порушення вимог закону при
оформлені реєстрації, які полягали в тому, що в момент реєстрації у позивачки
був недійсний паспорт, який належало замінити після реєстрації шлюбу в зв”язку
з зміною прізвища з „ОСОБА_4” на прізвище по чоловікові „ОСОБА_1” та в
відсутність письмового дозволу власника квартири її чоловіка
ОСОБА_2. на реєстрацію.

Третя особа по справі ОСОБА_2. позов
вважає безпідставним, а дії відповідача, щодо анулювання реєстрації позивачки з
його квартири законними.

В
судовому засіданні ОСОБА_2. пояснив суду, що в вересні 2000 року, він на свої
особисті кошти через Вознесенську товарно-сировину біржу придбав трикімнатну
квартиру по АДРЕСА_1, в яку після
ремонту вселився в грудні 2000 року з позивачкою та їхнім сином ОСОБА_4ом де
прописався сам і прописав сина. При вселені вони ніякої угоди про умови
проживання позивачки в цій квартирі не укладали.

Дану квартиру він придбав для
проживання сім”ї в склад якої входили син і позивачка . На момент вселення позивачка була зареєстрована по АДРЕСА_2 в
свому будинку, який набула в період першого шлюбу і пізніше в період шлюбу з
ним продала його.

Шлюб з позивачкою вони зареєстрували
в 2002 році. Розірвали цей шлюб за його ініціативою в вересні 2008 року так, як місяця три тому назад він став
проживати з іншою жінкою, з якою має намір
створити нову сім'ю. До розірвання шлюбу з позивачкою з листопада 2006 року проживав сам .

В листопаді 2006 року позивачка
пересилилася з сином до свого батька, так як останнім часом між ними
стали виникати сімейні сварки. На даний момент позивачка там і проживає .

Раніше вона декілька разів переходила
туди жити, але через деякий час вони по його ініціативі мирилися і позивачка
поверталася до нього.

Після того, як позивачка в останній
раз перейшла від нього жити до свого батька, між ними декілька раз відбулися розмови про примирення, ініціатором яких був
теж він.

В грудні 2006 року, він
випадково дізнався,, що в липні 2005
року позивачка в його відсутності , коли
він був на роботі за кордоном ( в плаванні), прописалася в належну йому
квартиру.

Постільки він не давав позивачці
письмового дозволу на реєстрацію в його квартирі, то 5 грудня звернувся до сектору ГІРФО Врадіївського РВ УМВС з
письмовою заявою з проханням перевірити законність її реєстрації.

На
підставі поданої ним заяви
позивачка була знята з реєстрації в його
квартирі .

Виписувати сина з своєї квартири не збирається .

В період, коли він проживав з
позивачкою однією сім'єю, як чоловік і жінка у вказаній квартирі, він дав їй
доручення строком на три роки, щоб продати цю квартиру, а в подальшому придбати
для них іншу в місті Одеса. Але це
доручення не давало їй право прописуватися в належній йому квартирі без його
письмового дозволу.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши
всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд, встановив слідуюче.

З 1998 року по травень 2002 року
позивачка ОСОБА_1 і третя особа по справі ОСОБА_2. (власник квартири) проживали
однією сім'єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу.

В
1999 році в них народився син ОСОБА_4 (свідоцтво про народження
сина НОМЕР_1 виданого Врадіївським відділом РАЦС 10.05.2000 року).

В цей період 23 вересня 2000 року
ОСОБА_2. на свої особисті кошти придбав для сімї (як він сам це стверджує)
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 43.1 кв.м., яку зареєстрував на
своє ім.”я, як особисту власність (договір купівлі-продажу нерухомого
майна №595 зареєстрованого Вознесенською
Універсальною товарно-сировиною біржою від 23.09.2000 року).

Дану квартиру вони відремонтували на
сумісні кошти і в грудні 2000 року
вселилися туди з позивачкою і їхнім сином, як члени однієї сім”ї, де постійно
проживали не припиняючи своїх шлюбних відносин до реєстрації шлюбу . При цьому ніякої угоди про умови користування
житлом і проживання позивача в цій квартирі не укладали (рішення Врадіївського
районного суду від 28.08.2008 року) .

28 травня 2002 року позивачка ОСОБА_1 і
власник квартири ОСОБА_2. офіційно зареєстрували шлюб (свідоцтво про шлюб
НОМЕР_2 від 28.05.2002 року, видане Врадіївським відділом РАЦС).

Після вселення ОСОБА_2. зареєструвався за вказаною адресою, а пізніше
зареєстрував там їхнього сина ОСОБА_4.

До цього часу ОСОБА_2. був зареєстрований
в будинку своїх батьків по АДРЕСА_3(витяг з будинкової книги для реєстрації громадян )

На момент вселення позивачка була
зареєстрована в придбаному нею під час попереднього шлюбу АДРЕСА_2. Пізніше (в 2004 році) в період шлюбу з ОСОБА_2. продала цей будинок.

До
вирішення цього питання вона
була зареєстрованою за старою адресою і знялася з звідти з обліку
на вимогу нових власників в липні 2005
року ( копія з витягу будинкової
книги для реєстрації громадян,
проживаючих в будинку АДРЕСА_1, копія паспорту
на ім.”я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_3
виданого Врадіївським РВ УМВС
23.06.2000 року та копія нового паспорту
на ім.”я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_4 виданого Врадіївським РВ УМВС 31.01.2007 року )

В період шлюбу з позивачкою власник квартири ОСОБА_2. 1 грудня 2003 року
дав позивачці доручення терміном на три роки, яким уповноважив її продати
вказану квартиру, так як сам не міг це зробити в зв'язку з перебуванням в
тривалому відрядженні за кордоном ( копія доручення зареєстрованого 01.12.2003 року державним
нотаріусом Врадіївської держнотконтори, копія посвідчення особи моряка НОМЕР_5 ) .

Продаж
квартири планувалася з метою придбання для них іншої квартири в місті Одеса, куди вони мали
намір переїхати з позивачкою (пояснення ОСОБА_2., позивачки) .

Після зняття з реєстрації за старою
адресою по АДРЕСА_2, позивачка 13.07.2005 року згідно поданої нею заяви до
сектору у справах громадянства і імміграції та реєстрації фізичних осіб
Врадіївського РВ УМВС і наданих нею відповідних правовстановлюючих документів,
за вказівкою керівника вказаного апарату ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_1 власником якої являється
ОСОБА_2.без наявності його підпису про дозвіл на вселення. При цьому їй помилково було надано бланк заяви на реєстрацію за місцем
проживання встановленої форми тимчасово введеної на період дії постанови КМУ від 16.03.2003 року №35 (копія
заяви від 13.07.2008 року)

На момент реєстрації тодішній її чоловік ОСОБА_2., перебував в черговому
тривалому відрядженні за кордоном.
На той час йому було відомо, що
позивачка продала свій будинок в якому була зареєстрована до вселення в його
квартиру.

Під час реєстрації працівники СГІРФО не
вимагали від позивачки письмової згоди власника на вселення і
реєстрацію.

На момент реєстрації керівник СГІРФО
ОСОБА_3 знала про те, що позивачка і власник квартири перебувають у шлюбі і тривалий час проживають там разом
(пояснення представника відповідача та позивачки).

На протязі 2005 -2006 років
позивачка ОСОБА_1 на грунті
сімейних сварок з ОСОБА_2. неодноразово переходила
тимчасово жити до свого батька, після чого вони мирилися і вона знову поверталася додому у
вказану квартиру.

24 листопада 2005 року ОСОБА_2.
притягувався до адміністративної відповідальності по ст. 173-2 КпАП України за
насильство в сім'ї психологічного характеру (копія постанови Врадіївського
районного суду від 24.11.2005 року).

В жовтні 2006 року позивачка з тих же самих підстав перейшла знову жити до свого батька, який
проживає в свому особистому житловому будинку в цьому ж населеному пункті.

Невдовзі після цього, 5 грудня
2006 року, власник квартири
ОСОБА_2. звернувся з письмовою заявою до начальника
Врадіївського РВ УМВС з вимогою перевірки законності „прописки” позивачки в його власну квартиру (копія заяви ОСОБА_2.
від 05.12.2006 року).

На підставі вказаної заяви, працююча
тоді ст.інспектором сектору ГІРФО
Врадіївського РВ УМВС ОСОБА_3 без відома
і згоди позивачки анулювала її
реєстрацію за адресою АДРЕСА_1, як таку,
що була оформлена з допущенням помилок, тобто
по недійсному паспорту та за
відсутності письмового дозволу власника
на реєстрацію в його квартирі

Про факт анулювання реєстрації за
вказаною адресою Врадіївським РВ УМВС на ім.”я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 було
направлено повідомлення за вих. №57/м-413 від 22.12.2006 року, яке остання не отримувала постільки не проживала
за вказаною адресою так як цей будинок нею був проданий ще в 2004 році.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
з моменту реєстрації шлюбу з
ОСОБА_2. з 28 травня 2002 року до 31
січня 2007 року проживала з паспортом на дошлюбне прізвище „ОСОБА_4”, в якому
була відмітка про реєстрацію
шлюбу. Даний паспорт і був нею пред'явлений до органу реєстрації в якому
проставлений відповідний штамп про реєстрацію у вказаній квартирі. При
цьому ніяких зауважень щодо заміни
паспорту з боку працівників органу реєстрації не було.

31 січня 2007 року позивачка отримала
новий паспорт на ім.”я „ОСОБА_1” в якому органом реєстрації (відповідачем) був проставлений
штамп про зняття її з реєстрації ( копія нового паспорту на ім.”я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_4
виданого Врадіївським РВ УМВС 31.01.2007
року ) .

Про факт анулювання реєстрації з
квартири АДРЕСА_1позивачка дізналася зі свого паспорту в квітні 2007 року коли звернулася з позовом
до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2. та про розподіл вказаної квартири як
спільно нажитого майна подружжя.

Дії
працівників ГІРФО щодо неправомірності її зняття з реєстрації не
оскаржувала до суду, так, як на той
момент в суді розглядався спір про розподіл цієї квартири.

Встановленні судом факти вказують на те, що між сторонами виникли
відносини щодо порядку реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та
права користування житловим приміщенням, які регулюються Сімейним Кодексом України ст.ст. 116,150,156,157 Житлового кодексу України, Законом України „Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні” та Наказом МВС
України №96 від 03.02.2005 року „Про
затвердження Примірного регламенту з
оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з
реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні”.

Ст.6 вказаного закону встановлена форма
заяви для реєстрації за місцем
проживання, яка передбачає наявність підпису власника про відсутність його заперечення
на реєстрацію особи яка звернулася в
орган реєстрації по цьому питанню.

Однак, позивачці помилково було
надано бланк заяви на реєстрацію за
місцем проживання встановленої форми тимчасово введеної на період дії постанови КМУ від 16.03.2003 року №35 в якій
передбачено наявність підпису власника про його згоду на вселення а не на реєстрацію в його квартиру (копія заяви від 13.07.2008 року).

Тому, сам факт вселення позивачки в
цю квартиру та безперешкодне
користування даним жилим приміщенням на протязі 2000-2006 років вказує на
наявність такого дозволу власника на вселення позивачки в цю
квартиру та проживання в ній на правах члена сім”ї власника.

Постільки позивачка ОСОБА_1 і власник квартири ОСОБА_2.
вселилися у вказану квартиру в грудні 2000 року
і проживали в ній до і після реєстрації шлюбу до жовтня 2006 року, як
члени однієї сім'ї і при цьому не укладали договору про умови
користування цим житловим приміщенням
позивачкою, то відповідно до ст. 156 ЖК України вона, як член сім'ї власника
квартири, з моменту вселення в дану
квартиру набула право користуватися цим
жилим приміщенням нарівні з власником
квартири.

За ствердженням представника
відповідача ОСОБА_3
реєстрація позивачки за вказаною адресою була проведена з допущенням
грубих помилок, якими вказано недійсність
паспорта позивачки та відсутність
письмового дозволу власника на вселення.
На підставі чого і була анульована ця реєстрація.

Фактично позивачка була знята з реєстрації з вказаного місця проживання без її відома та згоди.

Відповідно до ст. 10 Закону України
„Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” у разі
внесення під час реєстрації помилкових
відомостей про особу, орган реєстрації забов”язаний на підставі наданих особою,
або її законним представником достовірних відомостей внести необхідні зміни до
реєстраційного обліку протягом семи днів
та провести перереєстрацію.

Іншого механізму усунення помилок при
реєстрації цей Закон не передбачає.

Тому, в цій ситуації орган реєстрації
зобов'язаний був діяти у відповідності з цим

Законом і тим самим запобігти
виникненню негативних наслідків для позивачки.

Зі змісту заяви з якою звернувся власник
квартири ОСОБА_2. вбачається, що він вимагав від керівництва Врадіївського РВ
УМВС, перевірити законність дій сектору
ГІРФО, щодо реєстрації позивачки в його квартирі без його згоди, а не скасувати
реєстрацію.

Згідно зі ст.7 Закону України „Про
свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” зняття з
реєстрації з місця проживання здійснюється органом реєстрації на підставі
заяви особи, або рішення суду про позбавлення права користування житловим
приміщенням. Такий порядок зняття з реєстрації передбачено і наказом МВС
України №96 від 03.02.2005 року „Про
затвердження Примірного регламенту з
оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні”.

Як встановлено судом, посадова особа органу реєстрації ОСОБА_3 всупереч вимогам
вказаного Закону зняла позивачку з
реєстрації без наявності рішення суду та
заяви позивачки.

Тим самим ОСОБА_3 порушила права позивачки і позбавила її можливості користуватися житловим
приміщенням, як члена сім'ї власника квартири.

Суд вважає рішення посадової особи органу реєстрації ОСОБА_3 про
зняття позивачки з місця проживання за адресою АДРЕСА_1- протиправним.

В зв”язку з цим, суд дійшов висновку, що
відповідач забов”язаний поновити
реєстрацію позивачки ОСОБА_1 за адресою
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.158,159,160,161,163,167
КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити
пропущений ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом, як пропущений по поважній
причині.

Позов
ОСОБА_1 до сектору громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України в Миколаївській області про визнання неправомірним зняття з реєстрації з постійного місця проживання позивачки та
поновлення реєстрації -задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії начальника
сектору громадянства імміграції та
реєстрації фізичних осіб Врадіївського
РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_3 щодо зняття з реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.

Забов”язати відділ громадянства
імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Миколаївській області та
сектор громадянства міграції та
реєстрації фізичних осіб Врадіївського
РВ УМВС України в Миколаївській області поновити реєстрацію ОСОБА_1 за адресою
АДРЕСА_1.

Заяву про апеляційне оскарження
постанови Врадіївського районного
суду може бути подано протягом десяти днів з дня її проголошення .

Апеляційна скарга на постанову
Врадіївського районного суду подається двадцяти десяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя Врадіївського районного суду М.Т.
Висоцький