Справа № 22-а-13370/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суду І інстанції-Стиран В.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2008 року Справа №
22-а-13370/08

зал судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого
судді

Арабей Т.Г.

суддів: при
секретарях

Геращенко І.В.,
Малашкевич С.А. Крючковій К.М.,Літвіновій Л.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2за усною заявою

представника відповідача 1 ОСОБА_3. за довіреністю

представника відповідача 2 ОСОБА_4 за довіреністю

представника третьої особи ОСОБА_5 за
довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04 червня 2008 року у справі № 2а-172/08 за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в
Донецькій області, Макіївського міського управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: Головне
управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання
наказу незаконним та його скасування, спонукання вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 04 червня 2008 року у справі № 2а-172/08, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково,
а саме: стягнуто з Макіївського міського управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача
заборгованість по грошовому забезпеченню за період з 30 квітня 2007р. по 24
червня 2007р., моральну шкоду спричинену несвоєчасною сплатою грошового
забезпечення у сумі 500 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач правомірно звільнив
позивача у запас за власним бажанням, оскільки п. 64 Положення про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого
Постановою КМУ від 29.07.1991 року № 114 не передбачено звільнення з ОВС за
власним бажанням з правом призначення пенсії за вислугою років по лінії МВС.

В апеляційній скарзі позивач просить вказану постанову
скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, оскільки вважає, що судом необ'єктивно оцінені докази, а
висновки суду необґрунтовані, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції
ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач та його представник у судовому
засідання наполягали на задоволені апеляційної скарги та скасуванні наказу про
звільнення позивача за власним бажанням, спонукати відповідача провести
оформлення документів для призначення пенсії за вислугою років на підставі
рапорту про звільнення, стягнути моральну шкоду та судові витрати з оплати
правової допомоги адвокатом.

В судовому
засіданні представники відповідачів 1 та 2 заперечували проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, вважаючи їх необґрунтованими, а рішення суду
таким, що відповідає чинному законодавству з цього приводу надали суду
заперечення проти апеляційної скарги.

Представник
третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної
скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, постанову суду
скасувати з наступних підстав.

Відповідно до
статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено в судах першої
та апеляційної інстанцій,
позивач з 26 квітня 1994 року по 25 червня 2007 року проходив службу в органах МВС України. З
27.01.2006 року перебував на посаді оперуповноваженого БНОН Гірницького
райвідділу Макіївського міського управління МВС України в Донецькій області.

Наказом відповідача 1 від
20.06.2007 року № 239 о/с відповідно до Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України,
затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 року № 114, його було звільнено зі
служби з 25.06.2007 року за власним бажанням за п. 64 «ж», без виплати
грошового утримання за фактичним невиходом на службу з 30.03.2007 року. Як вбачається
із витягу наказу підставою є його рапорт від 09.06.2007 року.

Відповідно до рапорту від
09.06.2007 року позивач наполягав на
негайному звільненні за власним бажанням з правом призначення пенсії за вислугу
років ( а.с.76) Вважаючи, що його
звільнили не з тих підстав на яких він зазначав в рапорті, звернувся до суду з
позовом про визнання його звільнення незаконним
та змінити підстави звільнення.

Колегія судів вважає дані позовні
вимоги позивача безпідставними з огляду
на наступне.

Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про міліцію»
порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.07.1991 року № 114( далі
Положення № 114), відповідно до приписів
розділу 7 якого передбачені підстави звільнення зі служби.

Колегія суддів погоджується з
рішенням суду першої інстанції , що в п.64 Положення №114 визначений вичерпний
перелік підстав для звільнення у запас, в якому відсутня підстава звільнення на
пенсію за вислугою років до досягнення відповідного віку для осіб середнього,
старшого і вищого начальницького складу.

Доводи апелянта про те, що він на
день звільнення зі служби має вислугу
більш 20 років, що дає йому право, незалежно від віку, на призначення пенсії
відповідно до п. «а» ч.1 ст. 12 до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-12 від
09.04.1992 року знайшли підтвердження в матеріалах справи рішеннями судів(
а.с.72-74). Однако даний закон врегульовує питання призначення пенсії особам, які перебували на службі в органах
внутрішніх справ,тільки після їх звільнення
та не може бути застосований як підстава для звільнення зі служби , а
тому доводи апелянта про можливість звільнення позивача відповідно до цього
Закону № 2262-12, є безпідставними.

Колегія суддів
зазначає, що вимоги позивача про його бажання отримання пенсії за вислугою років і є
питанням поважності причин , що перешкоджає виконанню службових
обов'язків відповідно
до вимог п. 64 «ж» Положення № 114,
за яким позивач був звільнений за власним бажанням.

Питання щодо подання та
оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ
"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких
інших осіб" врегульоване Порядком подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб", затвердженим Постановою правління ПФУ від 30.01.2007 N 3-1,
зареєстрованим в Мінюсті України 15.02.2007 р. за N 135/13402. У відповідності
до вказаного Порядку заяви про призначення пенсії, зокрема звільненим зі служби по вислузі років і мають право на пенсію Закону подаються цими особами до Управління Пенсійного фонду України через
уповноважені структурні підрозділи МВС України.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивач з такою заявою до відповідних органів та до відповідачів не
звертався, а тому його позовні вимоги про спонукання відповідачів провести оформлення документів для призначення пенсії за вислугою років на
підставі рапорту про звільнення є безпідставними і не підлягають задоволеню.

Правильним є висновки суду першої інстанції
щодо неправомірність дій відповідача 2 щодо
невиплати позивачу заробітної плати за період з 01.05.2007 року по день
звільнення 25.06.2007 року та не проведення повного розрахунку з позивачем на
час його звільнення,які знайшли підтвердження в суді першої інстанції наданими
доказами, відповідно до яких позивачу було нараховане грошове забезпечення до
30.04.2007 року, у зв'язку з чим підлягає нарахуванню та виплаті заборгованість по грошовому забезпеченню
з 01 травня 2007 року по день звільнення
25.06.2007 року ( а.с.27-28).

Посилання апелянта про
стягнення моральної шкоди та неможливість звільнення позивача за власним
бажанням в період перебуванню на лікарняному
не заслуговують на увагу з огляду
на те, що Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-12 та
«Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР» затвердженого постановою Кабінету Міністрів
УСРС від 29.07.1991 р. , які регулюють
спірні правовідносини між сторонами, не передбачені права на відшкодування
моральної шкоди та законодавство не має застережень для звільнення позивача за
власним бажанням під час хвороби.

За таких умов суд першої
інстанції не повинен був стягувати з
відповідача 2 на користь позивача
моральну шкоду , спричинену несвоєчасною сплатою грошового забезпечення
, а позовні вимоги про стягнення на користь позивача
компенсації моральної шкоди за
незаконне звільнення та грошового
забезпечення після звільнення по день набрання чинності постанови суду першої
інстанції - задоволеню не підлягають.

Що стосується
вимог позивача про стягнення з
відповідача на його користь судових витрат, а саме коштів на правову допомогу у
сумі 1000 грн., то колегія відзначає, що згідно
з ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги,
передбачених законом. Частина 3 статті 16 КАС України визначає, що суд повністю
або частково звільняє особу від оплати правової допомоги і забезпечує надання
правової допомоги у випадках та порядку, встановлених законом, якщо відповідний
орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги.

В матеріалах справи відсутні дані
про те, що позивачу було відмовлено в наданні правової допомоги і про
те, що суд звільнив позивача від оплати правової допомоги.

Приймаючи викладене до уваги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи та порушив
норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, 211, 212, 254, 256
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04
червня 2008 року задовольнити часково.

Скасувати
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2008 року у
справі № 2а-172/08 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій області, Макіївського міського управління
Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,
третя особа: Головне управління Державного казначейства України в Донецькій
області про визнання наказу незаконним та його скасування, спонукання вчинити
певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,
Макіївського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Державного
казначейства України в Донецькій області про визнання наказу незаконним та його
скасування, спонукання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної
шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати
Макіївське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ
України в Донецькій області нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 грошове
забезпечення за період з 01 травня 2007 року по день звільнення 25 червня
2007р.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ
України в Донецькій області, Макіївського міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя
особа: Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області
про визнання наказу незаконним та його скасування, спонукання вчинити певні
дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Вступна та
резолютивна частини постанови постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у
судовому засіданні 16 грудня 2008 року. Постанова у повному обсязі складена у
нарадчій кімнаті 21 грудня 2008р.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили, а в разі складення в повному обсязі відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Т.Г.
Арабей

Судді: І.В. Геращенко

С.А. Малашкевич