Справа № 22-а-6742/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Місінкевич А.Л. Справа № 22-а-6742/08
районний суд Хмельницької області ряд. стат. звіту № 46
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та Міністерства
фінансів України на постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької
області від 20 лютого 2008 року у справі № 2-а-10/08 за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4ОСОБА_5 до Міністерства праці та соціальної політики
України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України,
управління праці та соціального захисту населення Ярмолинецької районної
державної адміністрації Хмельницької області про стягнення щорічної грошової
допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької
області від 20 лютого 2008 року частково задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. до управління праці та
соціального захисту населення Ярмолинецької районної державної адміністрації
Хмельницької області (далі - УПСЗН Ярмолинецької РДА), Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної
політики України про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги,
передбаченої ст.ст. 12, 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та вирішено за рахунок коштів Державного бюджету
України через Міністерство фінансів України, Державне казначейство України і
Міністерство праці та соціальної політики України здійснити виплату
недоплаченої допомоги позивачам ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_5., як
учасникам війни, у сумі по 1175,18 грн. кожному за 2007 рік, а позивачу
ОСОБА_4, як учаснику бойових дій, у сумі
1770,30 грн. за 2007 рік.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржено
позивачкою ОСОБА_5. та відповідачем Міністерством фінансів України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5. просить
вищезазначену постанову скасувати і ухвалити нову про задоволення заявлених нею
позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та неповноту з'ясування істотних обставин
справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд безпідставно
відмовив їй у задоволенні позову в частині стягнення на її користь недоплаченої
щорічної грошової допомоги за 2004-2006 роки. Вважає, що вона не пропустила
строку звернення до суду з такими вимогами, оскільки про порушення
відповідачами її прав дізналася лише у 2007 року. Крім того, при вирішенні
справи просить врахувати, що вона є особою похилого віку, юридично неграмотна
та часто хворіє. Стверджує, що у 2004-2006 роках, вона мала право, як учасник
війни, на отримання разової грошової допомоги у розмірі трьох законодавчо
встановлених мінімальних пенсій за віком, а не у істотно занижених розмірах, що
були передбачені законами України про державний бюджет на відповідні роки.

Відповідач Міністерство фінансів України у поданій
апеляційній скарзі просить постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької
області від 20 лютого 2008 року скасувати, а провадження у справі закрити,
покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і
процесуального права та неврахування істотних обставинам справи. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що головним розпорядником коштів для
виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної політики
України, якому щорічно з Державного бюджету України на такі цілі виділяються
відповідні кошти. Просить врахувати, що рішення Конституційного Суду України №
6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, тобто після завершення виплати спірної
допомоги у травні 2007 році, а також те, що передбачені Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розміри щорічної
грошової допомоги на 2004-2007 роки не були підтвердженні державним бюджетом,
як основним фінансовим документом. Зазначає, що позивачам у належному розмірі
та відповідно до вимог Законів України про Державний бюджет України на
2004-2007 роки і постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18 лютого 2004
року виплачено спірну щорічну разову грошову допомогу. Вказує на порушення
судом першої інстанції норм бюджетного законодавства України. Просить закрити
провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання,
що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_5. задоволенню не підлягає, а подану
Міністерством фінансів України апеляційну скаргу слід задовольнити частково з
наступних мотивів.

Частково задовольняючи вимоги позивачів, суд першої
інстанції виходив з того, що Підвисоцький В.С., ФОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_5.
є учасниками війни, аОСОБА_4 - учасником бойових дій, а тому згідно із вимогами
ст.ст. 12, 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» мають право на одержання грошової допомоги у розмірі
відповідно трьох і п'яти мінімальних пенсій за віком щороку до 5 травня.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення ст. 29 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», що обмежували розмір щорічної разової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», у тому числі учасникам війни і учасникам бойових дій.
Розмір отриманої позивачами у 2007 році разової грошової допомоги суперечить
вимогам зазначеного Закону і недоплачена їм спірна допомога за вказаний період,
яку слід обчислювати виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком у 410,06
грн., становить перед позивачами ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_5. по
1175,18 грн. за 2007 рік, а перед позивачемОСОБА_4. - 1770,30 грн. за 2007 рік.
При цьому недоплачена позивачам у справі спірна допомога підлягає виплаті з
Державного бюджету України через Міністерство фінансів України, Державне
казначейство України і Міністерство праці та соціального захисту населення
України.

У іншій частині позовних вимог позивачі без поважних
причин пропустили строк звернення до адміністративного суду. Крім того, виплата
встановленої ст.ст. 12, 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» разової грошової допомоги у розмірі трьох і п'яти
мінімальних пенсій за віком у 2004-2006 роках фактично була призупинена
законами про Державний бюджет України на відповідні роки.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, що позивачі Підвисоцький В.С.,
ФОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_5 є учасниками війни, яким відповідно до вимог ст.
14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Крім того, позивачОСОБА_4 є учасником бойових дій та
згідно із ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щороку до 5 травня має право на одержання грошової
допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було обмежено розмір
щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивачів у частині стягнення на їх користь
заборгованості з виплати щорічної грошової допомоги за 2007 рік.

Розмір такої заборгованості судом першої інстанції вірно
визначений виходячи із розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового
мінімуму, встановлених законами України на 2007 рік.

Поряд із цим, колегія суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо виплати
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне казначейство
України і Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної
суми суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає
завданням і функціям вищевказаних державних органів.

З врахуванням положень ст. 171 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів
приходить до переконання, що обов'язок із виплати позивачу заборгованої
щорічної допомоги слід покласти на відповідне управління праці та соціального
захисту населення.

Покликання апелянта Міністерства фінансів України на
відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розмірів щорічної грошової
допомоги, як на причину невиконання
державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією суддів не
приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського
суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5. щодо виплати грошової
допомоги, як учаснику війни, за 2005-2006 роки, судом першої інстанції
правильно враховано ту обставину, що положення ст. 34 Закону України«Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та ст. 30 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік», якими розмір одноразової грошової допомоги до Дня
Перемоги учасникам війни встановлювався на рівні 50 грн., на предмет
конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконституційними
визнанні не були та своєї чинності не втратили.

Тому
підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5. про стягнення заборгованості із
одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2005-2006 спірні роки, на думку
колегії суддів, немає.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про те, що вимоги позивачів, у тому числі й апелянта ОСОБА_5.,
про стягнення на їх користь спірної заборгованості за 2004 рік заявлені ними з
пропущенням строку звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову відповідно до ч.1 ст. 102 КАС України.

Достатніх
об'єктивних причин, які б позбавляли можливості звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав до суду з часу прийняття 01 грудня 2004 року
Конституційним Судом України рішення за №20-рп, яким визнавалися
неконституційними положення ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2004 рік», позивачкою ОСОБА_5. не наведено.

Крім
того, згідно із ч. 4 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року.

Оскільки
на час прийняття Конституційним Судом України рішення № 20-рп від 01 грудня
2004 року закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової
допомоги, колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення
позовних вимог ОСОБА_5. у частині проведення таких виплат за 2004 рік.

Правових
підстав для закриття провадження у справі, в тому числі відповідно до п.1 ч.1
ст. 157 КАС України, як просить апелянт Міністерство фінансів України, колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 202 п. 3, 4, 205,
207, 254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Міністерства фінансів України
задовольнити частково.

Постанову Ярмолинецького районного суду Хмельницької
області від 20 лютого 2008 року у справі № 2-а-10/08 в частині визначення
порядку виплати спірних коштів скасувати і прийняти у цій частині нову
постанову.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення Ярмолинецької районної державної адміністрації Хмельницької області
провести виплату недоплаченої ОСОБА_1ОСОБА_1,ОСОБА_2 ФОСОБА_3, МОСОБА_5у 2007
році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1175,18 грн.
кожному.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення Ярмолинецької районної державної адміністрації Хмельницької області
провести виплату недоплаченої ОСОБА_4 у 2007 році разової щорічної грошової
допомоги до 5 травня у розмірі 1770,30 грн.

У задоволенні позовних вимог до Міністерства праці та
соціальної політики України, Державного казначейства України і Міністерства фінансів
України відмовити.

В іншій частині постанову Ярмолинецького районного суду
Хмельницької області від 20 лютого 2008 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій