Справа № 22-а-4973/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

апеляційний адміністративний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

14 травня 2008 року справа
№ 22-а-4973/08

приміщення суду за адресою: м.Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суд у складі:

головуючого

Арабей Т.Г.

суддів при
секретарі за участю:

Геращенко І.В.,
Малашкевич С.А. Танцюрі Н.І. сторони не з'явились

розглянувши у
відкритому апеляційну скаргу
відповідача:

судовому
засіданні Управління праці та
соціального захисту населення Кіровської міської ради Луганської області

на
постанову

Кіровського
міського суду Луганської області

від 24.03.2008
року

по справі

№ 2-а-107/08
/суддя Нестеренко Н.В./

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради Луганської
області

про

зобов'язання
сплатити недоотриману разову грошову допомогу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулась до Кіровського міського суду Луганської області з адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської
ради Луганської області про зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову
допомогу до 5 травня у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, як учаснику
війни за 2002-2007 роки.

Постановою
Кіровського міського суду Луганської області від 24.03.2008р. позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.
Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської
ради Луганської області на користь ОСОБА_1 1440,35 грн. за 2004 рік і 2007 рік
за рахунок коштів державного бюджету. В задоволенні решти позовних вимог
позивачу відмовлено.

28.03.2008р.
Управлінням праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
Луганської області подана апеляційна скарга, в якій апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу в задоволенні його
позовних вимог.

Апеляційну
скаргу мотивує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неправильно
застосовано норми ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а безпідставне стягнення грошових коштів з УПСЗН створює
загрозу інтересам держави у сфері виконання соціальних програм.

В апеляційній
скарзі відповідач зазначає, що для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється
річний строк, а пропущення строку є підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, апелянт зазначає, що в своєму рішенні від 01.12.2004р. та
09.07.2007р. Конституційний Суд визнав неконституційним дію Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік» та Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», у відповідності з нормами яких була сплачена недоотримана
одноразова грошова допомога позивачу, але не було визначено дій в подальшому
щодо сплати цієї допомоги.

У судовому засіданні позивач
заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлені належним чином,
надав суду заяву у якій просив розглянути апеляційну скаргу без його
участі, також у заяві зазначив, що доводи апеляційної скарги підтримує.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має право на пільги
встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників війни і
відповідач сплатив їй одноразову грошову
допомогу до 5 травня у 2005 році-50 грн., у 2006 році-50 грн., у 2007 році-55
грн.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове
рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення
повинно бути законним та обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач є ветераном війни-учасником війни, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1, виданого в вересні 1997 року (а.с.6).

Згідно
листа відповідача, позивачу було фактично сплачено одноразову грошову допомогу
передбачену спеціальним Законом № 3551-ХІІ до 5 травня у 2005 році-50 грн., у
2006 році-50 грн., у 2007 році-55 грн.(а.с.8).

Правовий статус учасників війни,
визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-12. Розділом ІІІ цього Закону визначені
пільги учасникам війни та гарантії їх соціального захисту, стаття 14 якого передбачає пільги учасникам війни та
особам, прирівняним до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 14
зазначеного Закону встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Фінансування витрат, пов'язаних
з введенням в дію цього Закону, відповідно до статті 17 здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого бюджетів, а виплата разової грошової допомоги до
5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, відповідно до
статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального захисту
населення, внаслідок чого колегія суддів не приймає посилання скаржника на те,
що з Управління здійснюється безпідставне стягнення грошових коштів.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно
до принципу верховенства права та законності-суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями тв. Визначають зміст і спрямованість
держави. Крім того, як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України №
9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя»,- судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, постанови Верховної
ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, підлягають
оцінці на відповідно як Конституції України так і закону.

Рішеннями Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 року № 20-рп/2004 і від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані
такими, що не відповідають Конституції України, серед інших, положення статті
44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», і ст. 29 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007р.» відповідно в частині зменшення
розмірів виплат учасникам війни в порівнянні з тими, які встановлені Законом
про ветеранів. Свої рішення КСУ аргументував тим, що ст. 44 Закону України «Про
державний бюджет України на 2004р.» та ст. 29 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007р.» частинам 2 і 3
ст. 22 Конституції України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджує
висновок суду першої інстанції щодо
стягнення з Управління одноразової щорічної допомоги за 2004 та 2007 роки.

Апеляційний
розгляд справи здійснений, виходячи з зазначених норм, з урахуванням Рішення
Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України», а саме з врахуванням
зауважень Суду, якими визначено, що в межах свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може
вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні
зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату
певних надбавок і дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної
влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є
чинними.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність порядку сплати щорічної
допомоги за 2004, 2007 роки у зв'язку із
прийняттям Конституційним Судом України рішень з огляду на те, що судові
рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від надходження коштів з Державного бюджету
України на виплату допомоги.

Стосовно розрахунку розміру
допомоги колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції розрахунок
здійснений, виходячи з норм діючого законодавства, посилання на яке викладене в
мотивувальній частині постанови суду першої інстанції, враховуючи норми, які
діяли на час виплат допомоги, відповідно у 2004 та 2007 роках.

Що стосується посилання
відповідача в апеляційній скарзі на
застосуванні ст.99 КАС України, то зазначена норма закону не може бути
застосована з наступних підстав:

Відповідно до
ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

В суді першої
інстанції відповідач не заявляв про застосування до спірних правовідносин ст.99 КАС України, а
тому суд апеляційної інстанції не може
розглядати вимогу відповідача про застосування строку звернення до
адміністративного суду.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 24, ст.ст.
160, 167, 184 ч.1, 195, 196, п.1 ст. 198, 200, ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради Луганської
області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня
2008 року у справі № 2-а-107/08 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського міського
суду Луганської області від 24 березня 2008 року у справі № 2-а-107/08 -
залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали
постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 травня
2008 року. Ухвала у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 15 квітня 2008
року.

Ухвала суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г.Арабей

Судді: І.В.Геращенко

С.А.Малашкевич