Справа № 2а-5812/08
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2008-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-5812/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 вересня 2008 року Одеський окружний адміністративний
суд у складі :

головуючого -судді Іванова Е.А.

при секретарі -Мезнер О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання рішення незаконим та зобов'язання виплатити грошову компенсацію
замість продовольчого забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом у якому просить визнати незаконним рішення
ОСОБА_2 Південного оперативного командування про відмову в виконанні на його
користь виплат продовольчого забезпечення за рахунок держави, зобов'язати
відповідача сплатити на його користь суму в 14682грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та пояснив, що він проходив службу в Збройних силах України на
офіцерських посадах та 13 грудня 2006 року був звільнений в запас з ОСОБА_3 за
п.67 п.п.”в” скорочення штатів, та під час звільнення з ним не був виконаний
розрахунок по грошовій компенсації замість продовольчого забезпечення, яке він
не отримував з 2000 року, після його звільнення військова частина була
розформована та її правонаступником стала ОСОБА_2 Тому просить стягнути з
відповідача на його користь заборгованість з продовольчого забезпечення у
розміру 14682грн., за період з
11.03.2000р. по час звільнення 13.12.2006 року з розрахунку по загально-військовій
нормі постачання.

Представник ОСОБА_2 позов не визнав,
мотивуючи, що норма закону, щодо грошової компенсації замість продовольчого та
речового майна була зупинена у 2000 році
та просив застосувати строк позовної давності згідно ст.99КАС України.

Суд заслухавши позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та
відповідні правовідносини.

Сторонами визнається, що ОСОБА_1 під час звільнення не отримував розрахунок по грошовій
компенсації замість продовольчого забезпечення, яке він не отримував з березня 2000
року, та що ОСОБА_3 була розформована та її
правонаступником визначена
ОСОБА_2 тому відповідно до ч.3 ст.72КАС України суд вважає ці
обставини доведеними.

ОСОБА_1 проходив службу заступником командира
батальону в військовому званні майор, та наказом Командира
ОСОБА_3 НОМЕР_1 від 31.10.2006 року був звільнений з лав Збройних сил України
за скороченням штатів з 13.12.2006р (а.с.5).

Під час проходження військової служби
після 10 березня 2000 року позивач не забезпечувався продовольчим пайком, і
замість нього грошову компенсацію не отримував(а.с.6).

Під час проходження служби ОСОБА_1
звертався до командування за отриманням грошової компенсації замість
продовольчого пайка, але йому було відмовлено.

Позивач в обгрунтування своїх вимог
посилається на редакцію ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей» НОМЕР_2 від 20.12.1991 р. у якої держава
гарантувала військовослужбовцям матеріальне й інші види забезпечення.

У ч.4 цієї статті також вказано, що
порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців
та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються
Кабінетом Міністрів України.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 29 березня 2002 р. НОМЕР_3 „Про норми харчування військовослужбовців
Збройних Сил та інших військових формувань” взагалі не передбачає можливість
отримання продовольчого пайка на руки
офіцерами або отримання грошової компенсацію замість нього. Перелік осіб, що
мають право на харчування за рахунок держави, зазначений у ньому є вичерпний та
не поширюється на позивача.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 р. НОМЕР_4 (який набрав чинності 11.03.2000р.) була призупинена дія частини другої статті 9 Закону України
“Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”
(2011-12) в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за
їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за
винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки
України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби
України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

До цього часу Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 р. НОМЕР_4
не скасовий та не конституційним не визнавався.

Відповідно до ст. 85 Конституції
України до повноважень Верховної ради України відноситься прийняття законів.

При розгляді справи
ІНФОРМАЦІЯ_1 (заява НОМЕР_5) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в
межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам
з державного бюджету, держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату
таких надбавок, вносячи зміни в законодавство.

Слід звернути увагу на те, що
відповідно до Указу Президента України „Про впорядкування грошового
забезпечення військовослужбовців” НОМЕР_6 від16.05.2000 року Кабінетом
Міністрів України була прийнята Постанова НОМЕР_7 від 22 травня 2000 р. „Про грошове забезпечення
військовослужбовців”, якою було збільшене відповідно грошове забезпечення усіх
категорій кадрових військовослужбовців, чим фактично було скомпенсовано
позбавлення продовольчого забезпечення, тому суд не приймає до уваги аргументи
позивача, щодо погіршення її становища з 2000 року по час звільнення.

Відповідно до вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позивач не має права
на грошову компенсацію за
продовольче забезпечення після 11 березня 2000 року до звільнення у грудні
2006р., тому в задовленні позову слід відмовити.

Керуючись ч.1,4 ст.9 Закону України „Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” НОМЕР_2
від 20.12.1991 року, Законом України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів” від 17.02.2000 року НОМЕР_4, ст. ст. 17,18,94, 158, 160, 163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання незаконним рішення про відмову виконати виплату та зобов'язання
виплатити грошову компенсацію замість продовольчого забезпечення у сумі
14682грн. відмовити повністю.

Заяву про апеляційне оскарження постанови може бути подано протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС
України - з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарженя. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до Одеського апеляційного адміністративного
суду через Одеський окружний
адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського адміністративного апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова виготовлена у
повному обсязі 18 вересня 2008 року.

Суддя Е.А.Іванов