Справа № 2а-1038/08
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2008-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-1038/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» листопада 2008 року м. Харків

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - СпірідоноваМ.О.

Суддів : Данилової
М.В., Чалого І.С.

за участю секретаря - Свіргун
О.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
залі суду адміністративний позов
ДПІ у Московському районі
м.Харкова до

1.
Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків-Форвард»;

2.
Товариства з обмеженою відповідальністю «Сакіс-Ком»

про визнання недійсними
господарського зобов'язання та стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ДПІ у Московському районі м.Харкова звернулось до адміністративного суду з
позовом до ТОВ «Харків-Форвард» та ПП «Константа СТК» в якому просив суд
визнати недійсним договір поставки № 02-09 від 01.08.2006р. укладений між ТОВ
«Харків-Форвард» та ТОВ „Сакіс-Ком» на підставі ст. 215 ЦК України; визнати
фіктивним договір поставки № 02-09 від 01.08.2006р. укладений між ТОВ
«Харків-Форвард» та ТОВ „Сакіс-Ком» на підставі ст. 234 ЦК України та визнати
недійсним господарські зобов'язання ТОВ „Харків-Форвард» та ТОВ «Сакіс-Ком»,
які виникли на підставі договору № 02-09 від 01.08.2006р. як такі, що
суперечать інтересам держави та суспільства відповідно до ст. 207 ГК України.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої
позовні вимоги та просив суд визнати недійсним господарські зобов'язання ТОВ «Харків-Форвард» та ТОВ
«Сакіс-Ком» які виникли на підставі договору № 02-09 від 01.08.2006 року як
такі, що суперечать інтересам держави та суспільства відповідно до ст. 207 ГК
України; застосувати наслідки нікчемної угоди та стягнути з ТОВ
«Харків-Форвард» на корить держави отримані товари на загальну суму 221000000 грн та стягнути з
ТОВ «Сакіс-ком» в дохід держави кошти отримані від ОСОБА_1 згідно договорів
поруки в сумі 106000000 грн., а також отримані від ТОВ «Харків-Форвард» прості векселя на суму 115000000.

В обґрунтування позову представник позивача
вказав, що між ТОВ
"Харків-Форвард» та ТОВ «Сакіс-Ком» укладений правочин -договір поставки №
02-09 від 01 серпня 2006 року.

Як вказав представник позивача згідно з первинними документами, податковою та бухгалтерською звітністю
даний договір виконано сторонами протягом серпня-жовтня 2006р. на загальну суму
221000000
грн. в т.ч. ПДВ 36833333,33 грн.

Пунктом 1 статті 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема,
моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина,
знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним..

Порушення моральних засад суспільства, в даному випадку, полягає у
здійсненні платником податків - ТОВ «Сакіс-Ком»
діяльності, яка суперечить суті підприємництва, як діяльності, метою якої
згідно з ст. 42
ГК України є досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

На думку відповідача, в даному випадку ТОВ
„Сакіс-Ком" не мало та не могло мати на меті отримання прибутку та
соціальних результатів від здійснення господарської діяльності, оскільки його
посадові особи взагалі не мали наміру здійснювати підприємницьку діяльність.

Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не
вимагається.

При цьому, ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, як зазначив представник позивача, оскільки
нікчемний правочин, який згідно з витратними накладними та податковими
накладними був укладений між ТОВ «Харків-Форвард» та ТОВ «Сакіс-Ком», не
створює ніяких юридичних наслідків, то збільшення ТОВ „Харків-Форвард"
податкового кредиту з ПДВ на підставі такого правочину суперечить ст.228 ЦК України, ст.З, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.97р. № 168/97-ВР із змінами та доповненнями.

Все вищевикладене на думку позивача свідчить, що угода
укладена між ТОВ „Харків-Форвард" та ТОВ „Сакіс-Ком" є нікчемною та
її нікчемність встановлена законом, а саме ст. 228 ЦК України.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших
угод, передбачених законом.

Таким чином, як зазначив представник позивача, договір
поставки №
02-09 від 01.08.2006р. є підставою для виникнення господарських
зобов'язань між ТОВ „Харків-Форвард" та ТОВ „Сакіс-Ком", метою якого
було ухилення від сплати податків та замах на заволодіння бюджетними коштами у
вигляді незаконного отримання права на податковий кредит, що суперечить
інтересам держави та суспільства.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути
на вимогу однієї
із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін -
у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони
стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій
стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням
суду в доход держави.

Оскільки, угода укладена між ТОВ „Харків-Форвард" та
ТОВ „Сакіс-Ком" порушує публічний порядок та є нікчемною, то вона не може
породжувати господарських зобов'язань. Отже, господарські зобов'язання, які
виникли у відповідачів на підставі нікчемної угоди від 01.08.2006р. № 02-09
повинні бути визнанні судом недійсними.

Виходячи з вище викладеного позивач просив задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник першого відповідача в судове засідання з'явився та з позовом не
погодився у повному обсязі, вказавши, що висновки позивача не відповідають
фактичним обставинам, оскаржена угода фактично відбулась, розрахунки за товар
проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже позовні вимоги
є необґрунтованими та недоведеними.

Представник другого відповідача в судове засідання не з'явився але був належним чином повідомлений про дату,
час та місце слухання справи за юридичною адресою у відповідності до вимог ст.
35 КАС України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку вимоги про визнання недійсним
господарського зобов'язання, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, не можуть бути предметом позову.

Згідно з частиною 1 статті 208 цього
Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності
наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин, учинений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує
публічний порядок, а отже, - нікчемним.
Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу визнання судом такого правочину недійсним
не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання такого правочину
(угоди, господарського зобов'язання) недійсним судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо
справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд
закриває провадження у ній, а отже в цій частині суд закриває провадження по
справі.

Органи державної податкової
служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України від 4 грудня 1990 року №
509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі
пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход
держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.
Висновок суду стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній,
а не в резолютивній частині судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 208 ГК
передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може
бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними,
стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення
господарської діяльності, то вони належать не до цивільно-правових, а до
адміністративно-господарських санкцій як такі, що відповідають визначенню,
наведеному в частині першій статті 238 ГК України.

Що стосується позовних вимог в частині застосування наслідків ст. 208 ГК України, суд зазначає наступне.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, застосовуються санкції, передбачені
частиною 1 статті 208 ГК України. За змістом статті це можливо лише в разі
виконання правочину хоча б однією стороною. Зазначені санкції не можна застосовувати
за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі
сторін договору, оскільки за таких обставин правопорушенням була б несплата
податків, а не вчинення правочину. Для стягнення цих санкцій є необхідною
наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, наприклад з метою неправомірного одержання з державного
бюджету коштів шляхом відшкодування ПДВ у разі його несплати контрагентами до
бюджету.

Для вирішення питання
про застосування наслідків визнання господарського зобов'язання недійсним,
передбачених ст. 208 ГК України, необхідно встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує їх недійсність, а саме наявність протиправної мети при
здійсненні зобов'язання.

Умисел (намір) юридичної особи на свідоме
укладення угоди завідомо суперечної інтересам держави та суспільства
визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала
договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. Наявність умислу
у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи,
усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди і
суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо
допускали настання протиправних наслідків.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що
питання доказування наявності або відсутності умислу особи на вчинення дій, які
суперечать інтересам держави або суспільства належить до кримінального
судочинства. Тобто, для застосування вказаних санкцій, позивач повинен надати
належні докази, наприклад вирок суду про притягнення до кримінальної
відповідальності посадових осіб відповідача або відповідачів за відповідну
злочинну дію.

Належних та допустимих доказів щодо наявності
умислу (наміру) хоча б у одного з контрагентів спірної угоди на момент її
укладання та мети укладення, яка завідомо суперечна інтересам держави і
суспільства та настання відповідних наслідків, позивач суду не надав. Тобто,
позивач не виконав обов'язків, покладених на нього ст. 71 КАС України.

Суд, зазначає, що встановлені частиною 1 статті 208 ГК
санкції можуть бути застосовані лише з дотриманням строків, установлених
статтею 250 цього Кодексу, - протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не
пізніше ніж через один рік з дня порушення суб'єктом установлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

При укладенні спірних
договорів №02-09 від
01.08.2006 року та обізнаності позивача з цим фактом позивача, позовна
заява була подана до суду 07.11.2007 р., тобто вимога
про застосування санкцій, встановлених ст.208 ГК України, була заявлена за
межами граничного річного строку від вчинення правопорушення, передбаченого
ст.250 цього Кодексу, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 7, 8,
17, 86, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі, в частині
визнання недійсним господарського зобов'язання ТОВ «Харків-Форвард» та ТОВ «Сакіс-Ком»,
які виникли на підставі договору № 02-09 від 01.08.2006
року - закрити.

В позові, в частині стягнення з ТОВ
«Харків-Форвард» на корить держави отримані товари на загальну суму 221000000 грн та стягнути з ТОВ «Сакіс-ком» в дохід держави кошти отримані від ОСОБА_1 згідно
договорів поруки в сумі 106000000 грн., а також отримані від ТОВ «Харків-Форвард»
прості векселя на суму 115000000
- відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження або у строк встановлений ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова у повному обсязі виготовлена
21.11.2008 року.

Головуючий Спірідонов М.О.

Судді Данилова М.В.

Чалий І.С.