Справа № 22-а-2845/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів -
Пліша М.А., Заверухи О.Б.,

при секретарі судового засідання - Бацику О.Р.,

за участю осіб:

від позивача - не явився,

від відповідача - не явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу

за апеляційною скаргою - ОСОБА_1

на постанову Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 14 листопада 2007 року по справі № 2-а-64/07

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення
Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області,

треті особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача Міжгірська філія Відкритого акціонерного
товариства «Закарпатгаз», Міжгірський район електричних мереж Відкритого
акціонерного товариства ЕК «Закарпаттяобленерго»

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язати вчинити
певні дії та відшкодування завданої шкоди, -

в с т а н о в и
л а :

У вересні 2007 року позивач ОСОБА_1.
звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління праці та соціального
захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської
області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача Міжгірська філія Відкритого акціонерного товариства «Закарпатгаз»,
Міжгірський район електричних мереж Відкритого акціонерного товариства ЕК
«Закарпаттяобленерго» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язати
вчинити певні дії. В подальшому позивачка збільшила розмір позовних вимог та
заявила вимогу про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди внаслідок
бездіяльності відповідача.

Постановою Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 14 листопада 2007 року в даній справі, в
задоволені позовних вимог було відмовлено.

Прийняту постанову суд першої
інстанції мотивував тим, що позивачка не підпадає під категорію осіб яким,
відповідно до вимог п. «ї» ст.77 «Основ законодавства України про охорону
здоров'я» надається пільга з безоплатного користування житлом з освітленням та
опаленням, оскільки така розповсюджується на фармацевтичних працівників, які
наймають чи користуються житлом із фонду держави чи комунальної власності, а
оскільки позивачка має приватне житло, то права на безоплатне користування
житлом з освітленням і опаленням вона не має.

Вказану постанову суду першої
інстанції в апеляційному порядку оскаржила позивачка, яка в поданій апеляційній
скарзі вказує на те, що така прийнята з порушенням норм матеріального права, а
тому просить таку скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивачка
покликається на те, що суд безпідставно прийшов до висновку, що відповідно до
вимог п. «ї» ст.77 «Основ законодавства України про охорону здоров'я» пільга,
щодо безоплатного користування житлом з освітленням та опаленням надається
виключно тим особам, які мають не приватне житло, а користується житлом з
державного чи комунального фонду. Крім того, судом не враховано, що згідно
рішення Конституційного Суду України була визнана неконституційною норма ст.36
Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» в частині надання пільг при
умові, що такі надаються, якщо зазначені працівники мають право на податкову
соціальну пільгу і розмір пільги не повинен перевищувати величини доходу, який
дає право на податкову соціальну пільгу.

Сторони та треті особи в судове засідання не явились,
хоча належним чином були повідомлений про час, дату та місце апеляційного
розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий проведено у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав, а саме.

Як вбачається з постанови суду
першої інстанції мотивом відмови в задоволені позову було те, що позивачка не підпадає під
категорію осіб яким, відповідно до вимог п. «ї» ст.77 «Основ законодавства
України про охорону здоров'я» надається пільга з безоплатного користування
житлом з освітленням та опаленням, оскільки така розповсюджується на
фармацевтичних працівників, які наймають чи користуються житлом із фонду
держави чи комунальної власності, а оскільки позивачка має приватне житло, то
права на безоплатне користування житлом з освітленням і опаленням вона не має.

Однак з такими висновками суду першої інстанції
погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка є фармацевтичним
працівником, працює в Міжгірській районній центральній аптеці № 24 на посаді
ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Міжгір'я і проживає в АДРЕСА_1, тобто працює в селищі
міського типу Міжгір'я а проживає у сільській місцевості (а.с.9-10,15).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася
до відповідача з відповідною заявою в якій просила виконати вимоги п.ї ч.1 ст.
77 Основ законодавства про охорону здоров'я, щодо забезпечення її безоплатним
освітленням та опаленням (а.с.12).

Як встановлено колегією суддів відповідач відповіді
позиваці не надав, не розглянув її звернення, однак і не відмовив у задоволені
її заяви, чим допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно до п.ї ч.1 ст. 77 Основ законодавства про
охорону здоров'я Медичні і фармацевтичні працівники мають право на
безплатне користування житлом з освітленням і опаленням тим, хто
проживає і працює
у сільській місцевості і селищах

міського типу, а також пенсіонерам, які раніше працювали
медичними та фармацевтичними
працівниками і проживають у цих населених пунктах, надання
пільг щодо сплати земельного
податку, кредитування, обзаведення
господарством і будівництва приватного житла, придбання
автомототранспорту.

Крім того згідно до розділу 2 Порядку забезпечення
працівників бюджетних установ (закладів) безплатним користуванням житлом з
опаленням і освітленням відповідно до пункту "ї" частини першої
статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я, частини четвертої
статті 29 Основ законодавства України про культуру, абзацу першого частини
четвертої статті 57 Закону України «Про освіту» Затвердженого Наказом
Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства освіти і науки
України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства культури і туризму
України 13.09.2006 N 341/651/619/769 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада
2006 р. за N 1193/13067, до категорій осіб, які мають право на гарантії
віднесено зокрема провізорів медичних та
фармацевтичних працівників
(лікарі, провізори, фахівці з
базовою та неповною вищою медичною та фармацевтичною
освітою незалежно від найменування
посади), які проживають
і працюють у сільській місцевості
та селищах міського типу.

Суд апеляційної
інстанції з огляду на вказані вище норми вважає, що позивачка відноситься до
категорії осіб на яких розповсюджується дія п.ї ч.1 ст. 77 Основ законодавства
про охорону здоров'я, тобто відноситься до категорії осіб, які мають право на
вказану вище пільгу.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що
відповідач ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не
заперечив того, що на позивачку розповсюджується дія вказаної вище норми, і що
вона відноситься до категорії осіб, які мають право на вказану вище пільгу.

Як вбачається, зокрема з заперечень відповідача поданих
зокрема до апеляційної інстанції, (а.с.74) він покликається на те, що позивачка
не має права на відповідну пільгу, оскільки, хоча і рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп визнано неконституційною ст.36 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік», однак зміни у вказаний
Закон внесені не були.

На переконання колегії суддів з
огляду на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп, яким
визнано такою, що не відповідає Конституції України є неконституційною зокрема
ст.36 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», позивачка з
часу оприлюднення такого мала право на користування відповідною пільгою згідно
до п.ї ч.1 ст. 77 Основ законодавства про охорону здоров'я, однак відповідач не
зважаючи на її звернення не забезпечив виконання вимог Закону, щодо позивачки,
чим допустив протиправну бездіяльність.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими
покликання суду першої інстанції на те, що пільга на позивачку не може
розповсюджуватись, оскільки житло в якому вона проживає належить їй на праві
приватної власності, оскільки такі обмеження ні в п.ї ч.1 ст. 77 Основ
законодавства про охорону здоров'я ні в Порядку забезпечення працівників
бюджетних установ (закладів) безплатним користуванням житлом з опаленням і
освітленням відповідно до пункту "ї" частини першої статті 77 Основ
законодавства України про охорону здоров'я, частини четвертої статті 29 Основ
законодавства України про культуру, абзацу першого частини четвертої статті 57
Закону України «Про освіту» не встановлені.

Таким чином
відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, щодо виконання вимог п.ї
ч.1 ст. 77 Основ законодавства про охорону здоров'я, за письмовим зверненням
позивачки.

Вказане свідчить про обґрунтованість вимог позивачки в
цій частині та в частині зобов'язання відповідача вжити необхідних заходів по
забезпеченню позиваки в 2007 році пільгою передбаченою п.ї ч.1 ст. 77 Основ
законодавства про охорону здоров'я в
обсягах (нормативах), які передбачені чинним законодавством.

Поряд з цим колегія суддів апеляційної інстанції вважає,
що заявлена позивачкою вимога про відшкодування на її користь завданої їй
моральної шкоди в розмірі 1500 гривень виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка
полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи
близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в
інший спосіб незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не
пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено, що
внаслідок бездіяльності відповідача, щодо виконання вимог п.ї ч.1 ст. 77 Основ
законодавства про охорону здоров'я, їй заподіяно моральну шкоду, яка
проявилася, зокрема, у погіршенні морально-психологічного стану, порушенні
нормальних життєвих зв'язків, погіршені стану здоров'я, переживаннях та інших
незручностях, які виникли у зв'язку з необхідністю доведення протиправності
бездіяльності відповідача.

Крім того колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду
на обставини справи, що сам факт визнання бездіяльності відповідача
протиправною та зобов'язання винити певні дії, є достатньою сатисфакцією для
позивачки.

Щодо заявленої позивачкою вимоги про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 140 грн. 31 коп., то така підлягає задоволенню,
оскільки саме протиправна бездіяльність відповідача зумовила понесення
позивачкою вказаних витрат на оплату послуг з постачання газу та
електроенергії, які відповідно до п.ї ч.1 ст. 77 Основ законодавства про
охорону здоров'я, така повинна була отримати безкоштовно в об'ємах визначених
нормативами, і оскільки розрахунок поданий позивачкою відповідачем не
оспорюється та не заперечується.

Крім того
колегія суддів апеляційної інстанції вважає вирішуючи даний адміністративний
спір суд першої інстанції взагалі не дав оцінки діям суб'єкту владних
повноважень з огляду на критерії визначені ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище наведене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції ґрунтується на неповно і всебічно не з'ясованих обставинах, не
відповідає вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України,
прийнята з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її
частково спростовують, тому така підлягає скасуванню, а в справі слід прийняти
нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 14 листопада 2007 року по справі № 2-а-64/07 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області,
треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Міжгірська філія Відкритого акціонерного товариства «Закарпатгаз», Міжгірський
район електричних мереж Відкритого акціонерного товариства ЕК «Закарпаттяобленерго»
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язати вчинити певні дії та
відшкодування завданої шкоди, - скасувати та прийняти нову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та
соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації
Закарпатської області та зобов'язати таке вжити необхідних заходів по
забезпеченню ОСОБА_1 в 2007 році пільгою передбаченою п.ї ч.1 ст. 77 Основ
законодавства про охорону здоров'я в
обсягах (нормативах), які передбачені чинним законодавством, і зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Міжгірської районної
державної адміністрації Закарпатської області виплатити на користь позивачки
140 (сто сорок гривень) 31 копійку завданої їй матеріальної шкоди.

Стягнути в користь ОСОБА_1. з
державного бюджету 8 грн. 50 коп. судових витрат.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної
сили негайно після проголошення, може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі прийняття постанови в
порядку ч.3ст.160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення такої в
повному обсязі.

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді:
М.А.Пліш

О.Б.Заверуха