Справа № 2а-4872/08
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2008-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа
№ 2а-4872/08
Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
жовтня 2008 року, м. Харків

Харківський
окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого
судді: П'янової Я.В.

При
секретарі: Нікітіної О.В.

За
участю представників сторін:

Позивача:
Платіцина О.Г.

Відповідача: Байбак О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного
адміністративного суду позовну заяву ТОВ „Зооветеринарного центру” до
Чугуївської ОДПІ у Харківській області про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач, ТОВ „Зооветеринарний центр”,
звернувся до Харківського адміністративного суду з позовною заявою, в якій
просить суд визнати недійсними податкові повідомлення-рішення № 3
від 08.04.2008р., № 3 від 08.04.2008р., № 3 від
04.04.2008г. в частині податкового зобов'язання на суму 21212,64 грн. та
стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Відповідач, Чугуївська ОДПІ у
Харківській області, надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких виклав
свою позицію щодо обставин справи, позовні вимоги не визнав, вважає, що перевірка
проведена в рамках чинного законодавства, податкові повідомлення-рішення
прийняті на підставі виявлених перевіркою порушень чинного законодавства. Свої
заперечення обґрунтовує тим, що підприємством була неправомірно включена до
складу валових витрат сума 14000,00 грн., в т.ч.: в ІІІ кварталі в сумі 6800,00
грн., в ІV кварталі 2006 року на суму 7200,00 грн., витрат по ремонту автоклавів. Відповідач вважає, що на порушення п.п.
7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97р.
№ 16897-ВР до податкового кредиту віднесено суми податку на додану вартість на
ремонт автоклава, який не значиться на балансі підприємства, в сумі 2800,00
грн. На думку відповідача, в порушення п.п. 5.4.8 п.5.4 ст.5 Закону України
підприємством до складу валових витрат віднесено витрати на відрядження та під
звіт без підтверджуючих документів в сумі 35981,00 грн. Відповідач вважає, що
підприємством не утримано податок з доходу фізичної особи ОСОБА_1. на суму
91,00 грн., що є порушенням п.п.4.2.9 „е” п.п.4.2 ст.4, п.7.1 ст.7, п.п.8.1.1
п.8.1 ст.8 Закону України від 22.05.2003р. № 889 „Про податок з доходів
фізичних осіб”, у зв'язку з тим, що ТОВ „Зооветеринарний центр” перерахувало
грошові кошти в сумі 700,00 грн. ПУВП „Каскад” за навчання на водія легкового
автомобіля (категорія В). Відповідач також вважає, що в порушення вимог
Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон від
13.03.1998р. за № 59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від
31.03.1998р. за № 2182658, та Постанови Кабінету Міністрів від 23.04.1999р. за
№ 663 „Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за
кордон”, з каси підприємства неправомірно видавались грошові кошти на загальну
суму 53691,39 грн., в результаті чого перевіркою донараховано податку з даних
виплат на загальну суму 6979,88 грн. згідно з п.п.4.2.9”е” п.п. 4.2 ст.4,
п.п.7.1 п.7 , п.п.8.1.1 ст.8 Закону України від 22.05.2003р. № 889 „Про податок
з доходів фізичних осіб”.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Чугуївською ОДПІ у Харківської
області було проведено виїзну планову документальну перевірку ТОВ
„Зооветеринарний центр” з питань дотримання вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2005р. по 31.03.2007р.

За результатами перевірки було
складено акт від 09.08.2007р. № 85923031293151, в якому зазначено, що
підприємством за період, що перевірявся, занижений податок на прибуток за ІІ
квартал 2005р. на суму 2400,00 грн. за ІV квартал 2005р. в сумі 100,00 грн., за
І квартал 2006р. в сумі 157,00 грн., за ІІ квартал 2006р. в сумі 1038,00 грн.,
за ІІІ квартал 2006р. в сумі 5452,00 грн., за ІV квартал 2006р. в сумі 3323,00 грн.; занижений податок на додану
вартість в вересні 2006р. на суму 1360,00 грн., в грудні 2006р. в сумі 1440,00
грн.; не утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 8397,00 грн.

На підставі акту були прийняті
податкові повідомлення-рішення №
0029523110 від 21.08.2007р., № 0 від 21.08.2008р., № 0
від 21.08.2007г., з чим позивач не погодився, та, керуючись ст.5 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ, оскаржив в
апеляційному порядку на всіх рівнях ці повідомлення-рішення.

За результатами процедури
адміністративного оскарження Державна податкова адміністрація України залишила
скаргу ТОВ „Зооветеринарний центр” без задоволення, а оскаржені податкові
повідомлення-рішення - без змін.

Чугуївська ОДПІ направила на адресу
ТОВ „Зооветеринарний центр” податкові повідомлення-рішення № 3 від
08.04.2008р. на суму 18490,90 грн., № 3 від 08.04.2008р. на суму
4200,00 грн., № 3 від 04.04.2008р. на суму 25191,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ
„Зооветеринарний центр” провів ремонт автоклавів на підставі Договорів № 1 від
21.09.2006р. и № 2 від 18.10.2006р., які були укладені між позивачем та НПАТ
„Саинс-центр”, що підтверджено відповідними актами здачі-приймання робіт № бн
від 29.09.06р. и № бн від 05.12.06р.

Як свідчать первинні документи бухгалтерского обліку ТОВ «Зооветеринарний центр», автоклави входять
до складу установки криосублимаціоного
фракционировання, яка
використовується підприємством у
виробничій діяльності. Ця установка була придбана ТОВ «Зооветеринарний центр» у ЗАТ «Криокон» за
накладною № 218 від 27.11.2003р., оприбуткована на підставі Акта здачі-приймання
№ 218 від 27.11.2003р. та поставлена на баланс підприємства 27.11.2003р.

Як свідчать матеріали справи, автоклави
є часткою діючого виробничого обладнання, яке числиться на балансі
підприємства.

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону
України «Про
оподаткування прибутку підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких витрат
платника податків в грошовій, матеріальній
або нематеріальній формах, які здійснюються в
якості компенсації вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Крім того, згідно Договору
оренди № 17 від 01.04.06р. ТОВ «Зооветеринарний центр» орендувало у ЗАТ «Криокон» автоклави для стерилізації
в кількості
4-х штук.

Відповідно до п.п.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» платники податку мають
право протягом звітного періоду віднести на валові
витрати будь-які витрати, пов'язані з
поліпшенням основних засобів, які підлягають амортизації, в т.ч. витрати
на поліпшення орендованих основних фондів, в сумі, яка
не перевищує 10% сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів станом на початок
такого звітного періоду.

Згідно даних про сукупну балансову
вартість всіх груп основних фондів підприємства, наданих
Чугуївською ОДПІ в додатку
№10 до акту перевірки, витрати
по ремонту автоклавів в сумі 14000,00 грн., які
були зроблені на підставі Договору №1 від 21.09.06р. та
№ 2 від 18.10.06р. не
перевищують 10% сукупної балансової
вартості всіх груп основних
фондів станом на 01.01.2006р.

Таким чином, ремонт
автоклавів обґрунтовано віднесено підприємством до валових витрат відповідних періодів на підставі п.5.1. ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» з врахуванням п.п. 5.2.10 п.5.2. ст.5, п.п.8.7.1. п.8.7. ст.8 данного Закона, а тому вилучення відповідачем з валових витрат підприємства
витрат по ремонту автоклавів, здійсненого згідно актів здачі-приймання робіт №
бн від 29.09.06р. та № бн от 05.12.06р. - необґрунтоване.

Судом встановлено, що сума податку на
додану вартість в розмірі 2800,00 грн., яка входить до вартості робіт по
ремонту автоклавів, при наявності податкових накладних обґрунтовано віднесена
підприємством до податкового кредиту відповідного періоду згідно з п.п.7.4.1
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», тому висновки
органу податкової служби про заниження податку на 2006 р. на суму 2880 грн. є
неправомірними.

Чугуївська ОДПІ
зменшила валові витрати підприємства на суму 35981,00 грн.

Суд зауважує, що відповідно до
п.п.2.3.2 „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства”, затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.05р. №
327 за кожним відображенням в акті фактом порушення податкового законодавства
необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у
податковій та іншій звітності та фактичні показники, виявлені у ході перевірки
на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта
господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю;
у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником
податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської
діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому
додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо
встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено
записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків
операцій) та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту
порушення.

Згідно з п.п.2.3.3 п.2.3 ст.2 Порядку
виявлені факти однотипних порушень, які повторюються, групуються
у відомості та таблиці, які додаються до акту. Ці відомості
або таблиці повинні містити повний перелік однотипних порушень податкового, валютного та
іншого законодавства з зазначенням звітного періоду, до
якого вони відносяться (найменування, дату і номер документу, відносно
якого проведена операція, суть операції, а також
посилання на нормативно-правові
акти, їх пункти
та статті, норми яких порушені). Данні
додатки повинні бути підписані перевіряючими, а також
посадовими особами суб'єкта
господарювання.

Згідно з п.п.2.3.4 п.2.3 ст.2 Порядку не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних.

В порушення наведеної норми права
відповідачем в акті перевірки не викладено чітко зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником
податків, не додано до акту письмових пояснень посадових осіб суб'єкта
господарювання, сума зменшення витрат в розмірі 35981,00 грн. не обґрунтована.

Також суд зазначає, що надані до суду
копії авансових звітів свідчать про нарахування витрат, понесених підзвітною
особою, а також виникнення обов'язків підприємства перед підзвітною особою по
компенсації даних витрат.

Судом встановлено, що в додатках до акту перевірки
№ 6 - 8 по розрахунку податку на прибуток вказані лише загальні
необґрунтовані суми відхилень в строчці «витрати
на придбання товарів (робіт, послуг)», в той
час як витрати на відрядження повинні відображатися по строке «інші
витрати». Строка «інші
витрати» показана в додатках до акту без відхилень.

Таким чином, зменшення відповідачем
валових витрат підприємства в сумі 35981,00 грн. необґрунтовано.

Крім того, як встановлено із наданих
в судове засідання письмових доказів, протягом перевіряємого періоду виплата
грошових коштів на підприємстві здійснювалась після того, як працівник надасть
авансовий звіт з підтверджуючими документами на різні суми, тобто підприємство
завжди мало кредиторську заборгованість перед підзвітними особами.

Також, авансові звіти, за якими
підзвітним особам видавались грошові кошти на закупівлю господарських товарів
та на витрати по відрядженню, мають первинні документи, які підтверджують
витрачені грошові кошти, які були представлені суду в ході судового розгляду
справи.

Всі відрядження на підприємстві
здійснювались на підставі наказів директора.

Згідно з ст.121 КЗпП України
робітники мають право на відшкодування витрат і отримання інших компенсацій у
зв'язку зі службовими відрядженнями. У відповідності зі ст. 12 Закону України
„Про оплату праці” гарантії та компенсації робітникам у випадку службових
відряджень, встановлених КЗпП України є мінімальними державними гарантіями.

Згідно з п.1.3 ст.1 «Інструкції про службові
відрядження в межах України та за кордон » № 59 від 13.03.98р. фактичний час
перебування у відрядженні визначається по відміткам у посвідченні про
відрядження про вибуття з місця постійної роботи і прибуття до місця постійної
роботи. Згідно з п.1.5. ст.1 «Інструкції про службові відрядження в межах України
та за кордон
» № 59 від 13.03.98р. за кожний день перебування
працівника у відрядженні в межах України йому
виплачуються добові в рамках граничних норм, встановлених
Постановою Кабінету міністрів України. Відповідно до абз.4 п.1.5 ст.1
Інструкції добові не виплачуються, якщо відсутні відмітки в посвідченні про відрядження.

Судом встановлено, що відмітки
вибуття-прибуття (печатки, підписи, дати) є
у всіх посвідченнях про відрядження за спірний період.

Виходячи з положень п.1.6 ст.1
Інструкції № 59 підприємство при наявності підтверджуючих документів (в
оригіналі) відшкодовує витрати робітникам, які знаходяться у відрядженні на
наймання житлового приміщення у розмірі фактичних витрат.

Згідно з п.1.12 ст.1 «Інструкції про
службові відрядження в межах України та за кордон» при наявності документів,
які підтверджують вартість понесених витрат, а саме: транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних квитанцій), рахунків готелів (мотелів),
страхових полісів і т.п., зазначені витрати
належать до витрат на відрядження і мають бути повернені особі, яка
перебувала у відрядженні. Оплата однією особою, яка
перебувала у відрядженні загального рахунку за проживання декількох осіб не суперечить
вимогам даної Інструкції, т.я. «Інструкція
про службові відрядження в межах України та за кордон» в редакції 27.12.2004р. не містить
вимог про повернення
лише витрат робітника на власне проживання
в готелях, у
зв'язку з чим до складу витрат на відрядження
відноситься і оплата проживання в готелі
інших осіб, які перебувають у відрядженні.

З огляду на викладене, висновок
відповідача, що з каси підприємства неправомірно видавались грошові кошти на
суму 53691,39 грн. є необґрунтованим та таким, що ґрунтується на суб'єктивних
припущеннях.

Суд зауважує, що згідно з п.п.4.2.9
«е» п.4.2 ст.4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від
22.05.2003р. за № 889 до доходу, отриманого платником податку від його
працедавця як додаткове благо, відноситься вартість безкоштовно отриманих
товарів (робіт, послуг), а також суми
знижки з ціни (вартості) товарів (послуг), які перевищують звичайну,
розраховану за правилами визначення звичайних цін (в розмірі такої знижки),
крім випадків, передбачених пунктом 4.3
цієї статті.

Таким чином, суд вважає, що
віднесення відповідачем суми в розмірі 53691,39 грн., яка є компенсацією робітникам витрат на
відрядження, до додаткового блага таких фізичних осіб, є помилковим.

Судом встановлено, що в 2006р. на підставі
рахунку №1 від 22.09.2006р. ТОВ «Зооветеринарний центр» перерахувало
платіжним дорученням № 883 від 27.09.2006р. 700,00 грн. ПУВП «Каскад» за навчання
водія легкового автомобілю.

В наданих до суду первинних
документах відсутня персоніфікована інформація по особах, які
пройшли навчання згідно проведеної оплати.

На підставі устних пояснень сторін судом встановлено, що навчання
на водія проходив менеджер ОСОБА_1.

Згідно з п.п.4.3.20 п.4.3. ст.4
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» не включається в дохід
фізичних осіб, які оподатковуються, сума, сплачена працедавцем на користь
закладів освіти в рахунок компенсації вартості підготовки або перепідготовки
платника податку - найманої особи за профілем
підприємства або загальним виробничим
потребам такого працедавця.

Якщо така наймана особа припиняє
трудові відносини з таким працедавцем впродовж такого
навчання або до закінчення
другого календарного року з року, в якому закінчується
таке навчання, то сума, яка була сплачена в компенсацію
вартості такого навчання, прирівнюється до
додаткового блага, яке надане такій
найманій особі впродовж року, на який приходится
таке припинення трудових відносин.

Як свідчать матеріали справи,
підприємство використовує в своїй господарській діяльності власні та орендовані
автомобілі. Необхідність
володіння менеджером навичок керування легковим
автомобілем є компетенцією самого підприємства.

Судом встановлено, що трудові відносини з ОСОБА_1. на час
перевірки підприємства не припинені, а підготовка його за
профілем «водій» є
загальною виробничою необхідністю.

Таким чином, висновок відповідача,
що оплата за навчання водіїв категорії В є додатковим благом
ОСОБА_1. є необґрунтованим.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, а
заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ТОВ „Зооветеринарного центру”
до Чугуївської ОДПІ у Харківській області про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення Чугуївської ОДПІ у Харківській області від 08.04.2008 р. №
/3, від 08.04.2008 р. № /3, від 04.04.2008 р. №
/3 в частині податкового зобов'язання на суму 21212,64 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТОВ „Зооветеринарного центру” (63544, Харківська область, смт.
Чкалівське, вул. Леніна, 11/а, ) 3,40 грн. судового збору.

На постанову через
суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду
набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова в повному обсязі виготовлена
27.10.2008 р.

Суддя Я.В.П'янова