Справа № 2а-6303/08
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2008-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-6303/08
ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 вересня 2008 року Харківський
окружний адміністративний суд
головуючого - судді Ральченка І.М.
суддів -
Присяжнюк О.В., Курило Л.В.
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської області, Державної судової
адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України про стягнення втрати частини заробітної плати та відшкодування
ОСОБА_1 звернулась до суду із
позовом, у якому просила стягнути з Державної судової адміністрації України
втрату частини заробітної плати, пов'язаної з утриманням податку відповідно до
позову зазначила, що з прийняттям Закону України від 22 травня 2003 року № 889
„Про податок з доходів фізичних осіб” заробітна плата суддів підлягає
обкладенню податком з доходів фізичних осіб, тому 1 січня 2004 року з його
заробітної плати стягується прибутковий податок. Позивачка зазначила, що
розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р „Деякі
питання оплати праці суддів” визнано зниження рівня оплати праці суддів,
оскільки на 2004 рік був передбачений порядок проведення компенсаційних виплат
суддям щодо втрати частини заробітку, пов'язаної з відрахуванням податку за
Законом України „Про податок з доходів фізичних осіб” у розмірі до 100%
посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць
після сплати податку буде нижчою ніж сума нарахованої заробітної плати,
нарахованої судді за 4 квартал 2003 року. На думку позивачки, оскільки
кошторисом апеляційного суду Харківській
області на 2004 рік кошти на компенсацію суддям втрати частини заробітку,
пов'язаної із стягненням податку передбачені не були. Разом з тим, з червня
2004 року витрати на судову владу збільшились. ДСА України в межах наданих їй
повноважень протягом 2004 року змін до кошторису апеляційного суду Харківської
області стосовно компенсації втрати частини заробітку суддів не вносила. Не
передбачалось компенсації втрати частини заробітку суддям у зв'язку з утриманням податку з фізичних осіб і
протягом 2005 року. Виходячи з цього, дії відповідачів не відповідають вимогам
Закону України «Про статус суддів», Закону України „Про судоустрій України”,
міжнародних правових актів. Неправомірне невідшкодування втрати частини
заробітної плати спричинило позивачці моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлялась належним чином,
надала суду заяву у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному
обсязі та просить розглядати справу без її участі.
Міністерство фінансів України про час та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав
суду заяву, у якій просив проводити судове засідання без його участі. Одночасно
у письмових запереченням проти позову, позовні вимоги не визнав, вказав, що
Указом Президента України „Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів”
від 10.07.1995 року встановлено, що заробітна плата суддів не обкладається
прибутковим податком за місцем основної роботи. Однак, Указом Президента
України від 25.12.2003 року №1497/2003 абз. 4 ст. 1 Указу Президента України
„Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів” визнано таким, що
втратив чинність з 01.01.2004 року. Тому, починаючи з 01.01.2004 року заробітна
плата суддів обкладається прибутковим податком на загальних підставах. Разом з
тим, головам судів загальної юрисдикції розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 20 січня 2004 року № 22-р „Деякі питання оплати праці суддів”
дозволено у 2004 році здійснювати компенсаційні виплати суддям у розмірі до
100% посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць
після сплати податку буде нижчою ніж розмір середньомісячної заробітної плати,
нарахованої судді за 4 квартал 2003 року. Такі компенсаційні виплати здійснюються в межах видатків на
оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на
утримання органів судової влади. Розпорядником коштів, передбачених на оплату
праці суддів судів загальної юрисдикції
є ДСА України, отже вимоги до Міністерства фінансів України є безпідставними. У
2005-2006 роках здійснення компенсаційних виплат сум податку з доходів фізичних
осіб суддям не передбачено. Щодо питання відшкодування моральної шкоди, то
позивачка не надає доказів того, яким чином дії Міністерства фінансів України
принизили її честь, гідність, престиж або ділову репутацію, також не
обґрунтовано розмір моральної шкоди.
Державна судова адміністрація України про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, представник відповідача до судового засідання не
прибула, надала заяву, в якій проти позову заперечувала, просила відмовити позивачу
у задоволені позову у повному обсязі, просила проводити розгляд справи без її
участі. У наданих письмових запереченнях проти позову вказала, що з 01.01.2004
року набрав чинності Закон України „Про податок з доходів фізичних осіб”, яким
запроваджений податок з доходів фізичних осіб. Відповідно до вимог вказаного
Закону Апеляційним судом Харківської області, як податковим агентом утриманий
та перерахований до Державного бюджету України, а позивачем як платником
податку сплачений податок з доходів. Норми, які б звільняли суддів від
сплати податку з доходів фізичних осіб
або передбачали компенсацію втрат від сплати прибуткового податку нормами
наведеного Закону, нормами інших законів про оподаткування не передбачено.
Переліком Указів Президента України, що втрачають чинність з 1 січня 2004 року,
затвердженим Указом Президента України від 25 грудня 2003 року № 1497, абзац
четвертий статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584 „Про
додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" визнано таким, що
втратив чинність. Враховуючи викладене, з 1 січня 2004 року заробітна плата
суддів підлягає обкладенню податком з доходів фізичних осіб відповідно до
Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", отже позивачем
обґрунтовано сплачений вказаний податок. Утриманий з заробітної плати податок
повинен перераховуватись на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету.
Жодна норма, що регулює правовий статус суддів, не визначає компенсацію від
втрати заробітної плати, пов'язаної зі справлянням податку з доходів фізичних
осіб. Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 20 січня 2004 року № 22-р "Про деякі питання оплати праці
суддів" передбачено, що голови судів загальної юрисдикції можуть здійснювати
компенсаційні виплати суддям у розмірі 100 відсотків посадового окладу в разі,
коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку на доходи
фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати,
нарахованої судді за IV квартал 2003 року. Компенсаційна виплата здійснюється у межах видатків на
оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік, 2005 рік
на утримання органів судової влади, але вказана компенсаційна виплата не
включається до заробітної плати суддів. Державна судова адміністрація України
виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів, виходячи з чого вона
подає до Міністерства фінансів України бюджетний запит, тобто розрахунки
необхідних витрат судової влади, визначених відповідно до Закону України „Про
статус суддів” та інших нормативно-правових актів для закладення їх до проекту
закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Розподіл коштів за
напрямками видатків Державна судова адміністрація України як головний
розпорядник коштів здійснює самостійно. Зазначений закон та інші
нормативно-правові акти не передбачають право суддів на заявлену компенсацію,
що обумовлює неможливість включення її до бюджетного запиту.
Відповідач Державне казначейство України про час та місце проведення
судового засідання повідомлений належним чином, представник відповідача до
судового засідання не прибув, про причини неявки не повідомив.
Відповідач Апеляційний суд Харківської області про час та місце проведення
судового засідання повідомлений належним чином, представник відповідача до судового
засідання не прибув, надав заяву, в якій
просив проводити розгляд справи за без його участі, проти задоволення позовних вимог не
матеріали справи судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 працює на посаді судді
Апеляційного суду Харківської
Заробітна плата суддів, відповідно до частини першої статті 44 Закону
України „Про статус суддів" складається з посадового окладу, премій,
доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України „Про податок з доходів
фізичних осіб” від 22 травня 2003 року №889-4, яким запроваджений податок з
доходів фізичних осіб, який відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 Закону
України „Про систему оподаткування” від 25 червня 1991 року №1251-12 належить
до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових) платежів.
Зазначений закон, серед іншого, визначає: платників податку (стаття 2),
об'єкт оподаткування (стаття 3), загальний оподатковуваний дохід, у тому числі
місячний (пункт 4.2 статті 4), доходи, які не включаються до складу загального
оподатковуваного доходу (пункт 4.3 статті 4), податкові соціальні пільги (стаття 6), ставки податку (стаття 7),
порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету
(стаття 8), прикінцеві положення (стаття 22).
Відповідно до вимог зазначеного Закону Територіальним управлінням Державної
судової адміністрації Харківської області, як податковим агентом, утриманий та
перерахований до Державного бюджету України, а позивачкою Снігерьовою Р.І. як
платником податку, сплачений податок з доходів фізичних осіб, а саме: за
Пунктом 22.2 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»
передбачено: у разі, якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що
містять правила оподаткування доходів (прибутків) фізичних осіб, суперечать
нормам цього Закону, пріоритет мають норми цього Закону.
Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб», так само як і норми
інших законів з питань оподаткування не містять норм, які б звільняли суддів
від сплати податку з доходів фізичних осіб або передбачали компенсацію втрат
доходів від сплати прибуткового податку.
22.12.1 пункту 22.12 статті 22 зазначеного Закону, у зв'язку з набранням
чинності цим Законом, рекомендовано Президенту України скасувати укази
Президента України, які стосуються оподаткування доходів фізичних осіб
(прибуткового податку з доходів громадян).
Президента України від 25 грудня 2003 року №1497/2003 визнані такими, що
втратили чинність з 1 січня 2004 року, у тому числі абзац четвертий статті 1
Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584 „Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів”, який встановлював, що заробітна плата суддів не
обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи.
наведене, суд вважає, що позивачкою правомірно сплачений податок з доходів
фізичних осіб у відповідних звітних періодах 2004-2006 років як плата фізичної
особи за послуги, які надаються їй територіальної громадою, на території якої
така фізична особа має податкову адресу або розташовано особу, що утримує цей
податок згідно з цим Законом (абзац 1.13 статті 1).
України „Про статус суддів” визначає статус суддів з метою забезпечення
належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів
України, охорони прав і свобод громадян.
11 зазначеного Закону передбачає забезпечення незалежності суддів, яка, серед
іншого, забезпечується матеріальним і соціальним забезпеченням суддів
відповідно до їх статусу. Матеріальне і побутове забезпечення суддів визначене
статтею 44 зазначеного Закону, частина перша якої передбачає склад заробітної
з наведених норм не визначає компенсацію від втрати заробітної плати,
пов'язаної із справлянням податку за Законом України „Про податок з доходів
8 статті 14 Закону України „Про судоустрій України” передбачає, що при
прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності суддів,
незалежності та правової захищеності суддів.
3 статті 11 Закону України „Про статус суддів” передбачає, що гарантії
незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і
соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів
України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами.
нормами зазначених законів як компенсація від втрати заробітку, так і виплата
заробітної плати без стягнення податку з доходів фізичних осіб не передбачена,
підстави вважати порушеними у межах спірних відносин дані норми відсутні.
Кабінету Міністрів України від 30 січня 2004 року №22-р „Деякі питання оплати
праці суддів” дозволено головам судів загальної юрисдикції здійснювати у 2004
році компенсаційні виплати у розмірі до 100 відсотків посадового окладу в разі,
коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку на доходи
фізичних осіб буде нижчою ніж розмір середньомісячної заробітної плати,
нарахованої судді за 4 квартал 2003 року. Компенсаційна виплата не повинна
перевищувати втрати частини заробітку суддів, пов'язаної із справлянням податку
відповідно до Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”. Пунктом 2
зазначеного розпорядження передбачено, що компенсаційна виплата, передбачена
пунктом 1 цього розпорядження, здійснюється в межах видатків на оплату праці,
передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів
судової влади.
Обов'язку застосування зазначеного розпорядження жодним із відповідачів не
чином, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачка не має права на
відшкодування втрати частини заробітку, пов'язаної із справлянням податку з
доходів фізичних осіб відповідно до Закону України „Про податок з доходів
позивачки про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. не підлягає
задоволенню у зв'язку з тим, що відшкодування втрати частини заробітної плати у
зв'язку зі справлянням податку з доходів фізичних осіб не здійснювалось
обґрунтовано та правомірно, отже при цьому дії відповідачів не мали незаконного характеру.
суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 8, 11, 94, 104, 159, 160-162 КАС України, ст.. 2,3, п.п. 4.2, 4.3 ст.
4, ст.ст. 6,7,8 п.п. 22.12.1, 22.12 , 22.2 ст. 22 Закону України „Про податок з
доходів фізичних осіб”, суд -
задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської
області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства України про стягнення втрати частини заробітної
плати та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання постанови у повному обсязі
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 5 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 22 вересня 2008 року.

Головуючий суддя (підпис)

Суддя (підпис)

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя
І.М. Ральченко