Справа № 22-а-13229/08
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 листопада 2008 року справа
№ 22-а-13229/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

Геращенка І.В.

суддів при секретарі

Арабей Т.Г., Малашкевича С.А. Крючковій К.М.

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Артемівської районної у м. Луганську ради

на постанову

Артемівського районного суду м. Луганська

від

15 вересня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-216/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у
м. Луганську ради Головного управління Державного казначейства України у
Луганській області

про

визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2003-2005, 2007, 2008 роки, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2008 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Артемівської районної у м. Луганську ради, Головного управління
Державного казначейства України у Луганській області про визнання дій
неправомірними та стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2003-2005,
2007, 2008 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день
фактичної виплати.

Постановою Артемівського районного суду м. Луганська
від 15 вересня 2008 року позов ОСОБА_1 було задоволено, дії першого відповідача
щодо нарахування позивачу допомоги на оздоровлення визнані неправомірними, з
Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м.
Луганську ради на користь позивача стягнуто зазначений вид заборгованості за
зазначений термін у загальній сумі 7924 грн. 90 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, перший відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а
саме: без урахування розміру цього виду допомоги, встановленого постановою КМУ
№ 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою КМУ від 12.07.2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Всі виплати, передбачені Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у тому числі виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які
базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах,
встановлених вказаними постановами КМУ.

До апеляційної скарги заявою від 03.11.2008 року №
06-06/1793 приєдналося Головне управління Державного казначейства України у
Луганській області.

Суд першої інстанції при
розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, має 2 групу інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачена щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам другої групи в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент
виплати становив: з 1 січня 2003 році - 185 грн., з 1 грудня 2003 року - 237
грн., з 1 січня 2004 року - 205 грн., з 1 вересня 2004 року - 237 грн., з 1
січня 2005 року - 262 грн., з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005
року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн., з 1 січня 2006 року - 350
грн., з 1 липня 2006 року - 375 грн., з 1 грудня 2006 року - 400 грн., з 1
квітня 2007 року - 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007
року - 460 грн., з 1 січня 2008 року - 515 грн., з 1 квітня 2008 року - 525
грн., з 1 жовтня 2008 року - 545 грн., з
1 грудня 2008 року - 605 грн.

В порушення зазначених норм
відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і
не сплачена. Фактично нараховано та сплачено за 2003-2005 роки - 26 грн. 70
коп. за кожний рік, за 2007, 2008 роки - 120 грн. за кожний рік.

Таким чином, суд першої
інстанції вирішив, що фактично за 2003-2005, 2007, 2008 роки відповідачем було
недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 7924 грн. 90
коп.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги та наданих заперечень, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, (категорія 1), що
підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.1995 року, наявною у
матеріалах справи.

З 21.05.2007 року безстроково
позивачу встановлена 2 група інвалідності за захворінням, яке пов'язане з
участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується
довідкою МСЕК сер. 2-20 СМ № 018939, наявною у матеріалах справи, до цього часу
перебував на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради як інвалід 3 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, які є інвалідами 3 групи -
чотири мінімальні заробітні плати, 2 групи - п'ять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи в 21,50 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги інвалідам
3 групи встановлений в 90 грн., а інвалідам 2 групи в 120 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами №№ 836,
562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів 3 групи - 21,50 грн. та з
2005 року - 90 грн., а для інвалідів 2 групи - 120 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 роки, а не постанови №№ 836, 562, згідно частини 4 статті 9 КАС
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до
пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр нормативних
актів» від 27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції нормативних актів.

Конституція
- Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Таким чином, дії відповідача в
частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 21,50 гривень
за 2003, 2004, 2005 роки та у розмірі 90 грн. та 120 грн. за 2007, 2008 роки
відповідно, є неправомірними.

Згідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних
структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до
компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення (далі
- головні розпорядники коштів). Таким чином, відповідач є головним
розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного
бюджету.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 936 від
20.09.2005 року у управління праці та соціального захисту населення з'явився
обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому, звернення з позовними вимогами до
Управління праці та соціального захисту населення щодо стягнення щорічної
допомоги є обґрунтованим.

Разом з тим, визначаючи суму, яка підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача суд першої інстанції не врахував, що до травня 2007 року
позивач мав 3 групу інвалідності, тому сума недоотриманої допомоги на
оздоровлення за 2003-2005, 2007, 2008 роки складає 6816 грн. 50 коп. (за 2003
рік - 798 грн. 50 коп. (205 х 4 - 21 грн. 50 коп.), за 2004 рік - 926 грн. 50
коп. (237 грн. х 4 - 21 грн. 50 коп.), за 2005 рік - 1026 грн. 50 коп. (262
грн. х 4 - 21 грн. 50 коп.), за 2007 рік - 1560 грн. (420 грн. х 4 - 90 грн.),
за 2008 рік - 2505 грн. (525 грн. х 5 - 120 грн.)

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки суду
не спростовуються, але суд помилково визначив суму, яка підлягає стягненню,
тому постанова підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 2 ч. 1 ст. 198, 201, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м. Луганську ради на постанову
Артемівського районного суду м. Луганська від 15 вересня 2008 року у справі №
2-а-216/08 - частково задовольнити.

Постанову Артемівського районного суду м. Луганська від 15 вересня 2008
року у справі № 2-а-216/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Артемівської
районної у м. Луганську ради, Головного управління Державного казначейства
України у Луганській області про визнання дій неправомірними та стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2003-2005, 2007, 2008 роки - змінити, у
абзаці 3 резолютивної частини постанови замість «7924 грн. 90 коп.» вказати
«6816 грн. 50 коп.».

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин, з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий: І.В.
Геращенко

Судді: Т.Г.
Арабей

С.А. Малашкевич