Справа № 22-а-10387/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Тончук Р.І. Справа №
міськрайонний суд Хмельницької області
ряд. стат. звіту № 28
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича Т.В.,

суддів - Ліщинського А.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Сивулич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута Хмельницької
області на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від
14 травня 2008 року у справі № 2-а-302/08 за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута Хмельницької
області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання підвищити
розмір пенсії, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому просила визнати незаконною відмову управління
Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута Хмельницької
області (надалі - УПФУ в Славутському р-ні та м. Славута) у підвищенні розміру
її пенсії, як дитини війни, та зобов'язати відповідача виплатити їй передбачене
ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня до 31 грудня 2007
року у розмірі 1442,70 грн.

Оскаржуваною постановою Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 14 травня 2008 року вказаний позов задоволено частково
і вирішено зобов'язати УПФУ в Славутському р-ні та м. Славута виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії, як дитині війни, за період з 09 липня до 31 грудня 2007
року у сумі 710,69 грн.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що
законодавством України не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог
ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” про підвищення розміру
пенсій дітей війни, не визначено, які саме органи мають проводити такі виплати,
за рахунок яких коштів і джерел. Крім того, залишається невизначеним порядок
обчислення такого підвищення та його розмір. Просить врахувати, що встановлений
ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не
були враховані положення бюджетного законодавства України.

Особи, які беруть участь у справі, в на виклик
апеляційного суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх
відсутності відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що
подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив із
того, що позивачка належить до категорії громадян, на яких поширюються державні
соціальні гарантії дітям війни, а тому вона має право на встановлене ст. 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни” підвищення до пенсії. Оскільки
Конституційний Суд України своїм рішенням від 09 липня 2007 року №1-29/2007
визнав неконституційними окремі положення Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, зокрема п.12 ст. 71 та ст. 111, якими було зупинено і
обмежено право на отримання спірних виплат, відмова УПФУ в Славутському р-ні та
м. Славута у проведенні перерахунку пенсії позивачки з врахуванням вимог ст. 6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни” є незаконною. Сума
недоплаченого позивачці підвищення до пенсії за період з 09 липня до 31 грудня
2007 року становить 710,69 грн. та підлягає виплаті відповідачем у повному
обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідають нормам матеріального права та є правильними.

Безспірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дитиною
війни та відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей
війни”, у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин,
мала право на отримання підвищення виплачуваної їй відповідачем пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 12 ст. 71
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якими було зупинено
на 2007 рік дію ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, із
вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне
значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання
про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною відмови
відповідача у підвищенні розміру її пенсії, як дитини війни, і зобов'язання
провести виплату такого підвищення за період з 09 липня до 31 грудня 2007 року,
а також правомірність задоволення цих вимог судом першої інстанції.

За чинним законодавством України розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28
Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до
переконання, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не слід брати до уваги при вирішенні даного спору, оскільки
наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційних
гарантій та права на підвищення до пенсії, як це встановлено ст. 6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни”.

Розмір відповідної заборгованості Славутським
міськрайонним судом правильно визначений виходячи із розміру встановленої
законом мінімальної пенсії за віком.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд України в особі управління в
Славутському районі та м. Славута Хмельницької області, відповідний обов'язок
слід покласти на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо
неможливості підвищення пенсії позивача у передбаченому ст. 6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” розмірі колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного
фінансування встановленого дітям війни підвищення до пенсії, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність
прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до
висновку про те, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в
Славутському районі та м. Славута Хмельницької області залишити без
задоволення, а постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області
від 14 травня 2008 року у справі № 2-а-302/08 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
А.М.Ліщинський

В.В.Ніколін