Справа № 2-а-521/08
Суддя: Турлакова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 2-а-521/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
вересня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський
окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Турлакової Н.В.

при секретарі судового
засідання: Желткові В.Ю.

за участі сторін:

представника прокурора : ОСОБА_1

представника позивача : ОСОБА_2

відповідача :
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську адміністративний
позов прокурора Самарського району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особи управління Пенсійного фонду України
в Самарському районі м. Дніпропетровська до
суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов прокурора Самарського району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особи управління Пенсійного фонду
України в Самарському районі м. Дніпропетровська в якому позивач просить
стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь управління Пенсійного
фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська заборгованість в сумі
1661,32 грн.

В обґрунтування
позову представник позивача зазначив, що відповідач зареєстрований в управлінні
Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська як
платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.
За період з 1994 по 3-ій квартал 1996 р. відповідача своєчасно сплачував
страхові внески. З 3-го кварталу 1996 року по 2000 рік ОСОБА_3не подавав звіти та декларації про
доходи до управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, не сплачував страхові
внески. 05.12.2001 року відповідача подав витяги виписки з декларацій про доходи
за період 1996-2001 рік, тобто пізніше встановленого законодавством терміну.
05.03.2002р. позивачем було складено акт НОМЕР_1перевірки повноти нарахування
та своєчасності сплати збору до Пенсійного фонду України. Згідно складеного
акту перевірки НОМЕР_1від 05.03.2002 р. було донараховано відповідачу
зобов'язання в розмірі 1701,16 грн. Із зазначеної суми сплачено відповідачем -
39,84 грн., загальний розмір заборгованості відповідача складає - 1661,32 грн.
При цьому позивач посилається на Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
«Інструкція про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами,
організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, інших платежів, а
також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України» затверджена постановою
правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001р. № 16-6.

Відповідач проти поданого позову
заперечує, в обґрунтування заперечень зазначив, що він є інвалідом з дитинства, почав займатися підприємницькою
діяльністю з 1987 року. У зв'язку із збільшення відрахувань до Пенсійного фонду
з 9% до 32% він не мав змоги платити внески
у Пенсійний фонд у повному розмірі, таким чином з 1996 по 2001 рік у
нього виникла заборгованість зі сплати
страхових внесків, звіти ним подавались щоквартально. В березні 2001
року він звернувся до позивача з заявою про списання заборгованості яка
виникла, але з підстав втрати його документів заборгованість не була списана.

Лише в червні 2008року отримав податкову вимогу НОМЕР_2
від 04.06.2008р. на суму 1661 грн. Крім того на думку відповідача, повинен бути
застосований строк звернення до адміністративного суду, оскільки він
пропущений позивачем, а ст..106 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. не може бути застосована так як він вступив в силу з 01.01.2004р., а
закон за загальним правилом, не має
зворотної дії в часі не має, що підтверджується і рішенням Конституційного суду України у справі № 1-7/99 від 09.02.1999 року №
1-рп/99. До спірних правовідносин повинен бути застосований Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними
цільовими фондами». В задоволенні
адміністративного позову просив
відмовити.

Заявник та представник позивача, в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити посилаючись на
доводи викладені ними в позовній заяві.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову заперечив, та просив у його
задоволенні відмовити.

Дослідивши чинне законодавство,
матеріали справи та доводи позивача суд доходить висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, щоОСОБА_3 зареєстрований 16.10.1996р. виконкомом Самарської
районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська як суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа, згідно
свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності, є платником страхових внесків
(страхувальником) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та
зареєстрований в УПФУ у Самарському
районі м. Дніпропетровська.

Згідно посвідчення НОМЕР_3 від
02.12.1983р.ОСОБА_3 є інвалідом ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ст.1 п.3 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997р., чинного на час
виникнення спірних правовідносин, встановлює, що платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування є фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а
також адвокати, їх помічники, приватні
нотаріуси, інші особи, які не є суб'єктами підприємницької діяльності і
займаються діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу.

Як встановлено судом, та підтверджено
матеріалами справи і не заперечується сторонами, рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 28.02.2003 року у справі № А28/10 за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3до Самарського райуправління
Пенсійного фонду України м. Дніпропетровська
про визнання недійсним повідомлення, яке набрало законної сили згідно ухвали
Вищого господарського суду України від
09.09.2003р. в позові ОСОБА_3відмовлено. Предметом розгляду господарського суду
Дніпропетровської області в зазначеній адміністративній справі було визнання
недійсним повідомлення Самарського районного управління ПФУ м. Дніпропетровська
від 07.03.2002 р. НОМЕР_4 на суму 1701,16 грн. та зобов'язання відповідача
здійснити списання заборгованості за 1996р., 1997., 1998., 1999р., 2000р., та
за 2001р., провести перерахунок заборгованості по ставці 4 %, надати розстрочку
за 2000р.

Згідно з ч.1 ст..72 Кодексу
адміністративного судочинства встановлено, обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, з 09.09.2003р. у позивача виникло право на
звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 Спірні правовідносини регулювались чинними на
той час Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»
від 26.06.1997р. та Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

Ч.2 ст.5 Кодексу адміністративного
судочинства передбачено, що провадження
в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Згідно з п.п. 15.1.1., п.п.15.1, ст.15 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлені наступні строки давності та їх застосування, за винятком випадків, визначених підпунктом
15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму
податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не
пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була
надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку
податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої
декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

П.п. 15.2.1
вказаного закону встановлений граничний
строк стягнення податкового боргу, у разі коли податкове зобов'язання було
нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у
пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом
наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.
Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до
повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним.

Проте як вбачається з матеріалів справи, вказаним правом на зверненя до
суду для стягнення суми заборгованості у
встановлений законодапвством строк, позивач не скористався.

Суд не приймає посилання позивача на
можливість застосування до спірних правовідносин ч.15 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р., який набрав чинності 01.01.2004р., оскільки Ч.2 ст.5 Кодексу
адміністративного судочинства передбачено, що
провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення
справи.

Крім того, статтею 58
Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх
вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зокрема Ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ч.1,2,4 ст.99 КАС України встановлено, що
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або
повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо
законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач
скористався цим порядком то обчислення строку звернення до адміністративного
суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду
його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч.1,2 ст.100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо
суд взнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна
справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, оскільки правом на зверненя до суду для стягнення суми заборгованості у встановлений законодавством строк,
позивач не скористався, клопотання про відновлення процесуального
строку та належні докази які мають свідчити про поважність причини пропуску
процесуального строку позивачем не представлено, від відповідача надійшло
клопотання про застосування ч.1 ст.100 КАС України, суд приходить до висновку
що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та відсутні
причини для його відновлення, що є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 99, 100,
160-163 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в:

В
задоволенні адміністративного позову прокурора Самарського району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в особі
управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м.
Дніпропетровська, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження через
Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня
складання постанови у повному обсязі, а апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови складений
06.10.2008 року.

Суддя Турлакова
Н.В.

З оригіналом згідно

Суддя

Постанова не набрала
законної сили 06.10.2008р.

Суддя