Справа № 22-а-11932/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Хмельницький міськрайонний
Хмельницької області ряд. стат. звіту № 48
№ 2-а-811/08
Суддя-доповідач: Онишкевич Т.В.
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого-судді
- Онишкевича
Т.В.,

суддів
- Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при
секретарі судового засідання - Неміш
О.П.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства фінансів України
на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 11 червня 2008 року у справі
№ 2-а-811/08 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту
населення Хмельницької міської ради, Міністерства праці та соціальної політики
України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про
стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою
Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2008 року
частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення Хмельницької міської ради (далі - УПСЗН
Хмельницької міськради), Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України, Міністерства праці та соціальної політики України про стягнення
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, передбаченої ст. 14 Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, як
учаснику війни, за 2005-2007 роки в сумі 4002,07 грн. і вирішено зобов'язати
відповідачів провести позивачці виплату спірної грошової допомоги за 2007 рік в
розмірі 1175,18 грн.

У
поданій апеляційній скарзі відповідач Міністерство фінансів України просить
зазначену постанову скасувати, а провадження у справі закрити, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та
невідповідність його висновків обставинам справи. Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що головним розпорядником коштів для виплати разової грошової
допомоги є Міністерство праці та соціальної політики України, якому щорічно з
Державного бюджету України на такі цілі виділяються відповідні кошти. Вважає,
що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було взято до уваги положення
бюджетного законодавства України. Просить врахувати, що рішення Конституційного
Суду України № 6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, тобто після завершення
виплати допомоги у травні 2007 році, а також те, що передбачені Законом України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” розміри щорічної
грошової допомоги не підтвердженні державним бюджетом, як основним фінансовим
документом. Стверджує, що позивачці у належному розмірі та відповідно до вимог
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” і постанови Кабінету
Міністрів України № 177 від 18 лютого 2004 року виплачено щорічну разову
грошову допомогу, як учаснику війни. Просить закрити провадження у справі на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Особи,
які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що
не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що вона є
учасником війни, якій відповідно до вимог ст. 14 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня
виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано
таким, що не відповідає Конституції України, положення ст. 29 Закону України
“Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким обмежувався розмір щорічної
разової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”. Розмір отриманої позивачкою у 2007 році
грошової допомоги до 5 травня в сумі 55 грн. не відповідає вимогам зазначеного
Закону і сума заборгованості перед нею, виходячи із законодавчо встановлених
розмірів мінімальної пенсії за віком у 2007 році, становить 1175,18 грн. та
підлягає виплаті УПСЗН Хмельницької міськради за рахунок коштів Міністерства
фінансів України та Державного казначейства України.

Такі
висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають
нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Безспірно
встановлено, що позивачка є учасником війни, якій відповідно до вимог ст. 14
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення ст.
29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якими було
обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, із вказівкою на
те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

За
чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається
лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду
на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що положення ч. 3 ст. 28
Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки
наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційних
гарантій та права на отримання щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність вимог
позивачки у частині заборгованості з
виплати щорічної допомоги за 2007 рік.

Розмір
такої заборгованості судом першої інстанції правильно визначений виходячи із
розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму, встановлених
законами України на 2007 рік.

Поряд із
цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про
необхідність покладення обов'язку щодо виплати недоплаченої щорічної
одноразової грошової допомоги на Державне казначейство України і Міністерство
фінансів України, оскільки такий порядок виплати спірної суми суперечить
вимогам бюджетного законодавства України та не відповідає завданням і функціям
вищевказаних державних органів.

З
врахуванням положень ст. 171 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, колегія суддів приходить до переконання,
що обов'язок із виплати позивачу заборгованої щорічної допомоги слід покласти
на відповідне управління праці та соціального захисту населення.

Покликання
апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” розмірів щорічної
грошової допомоги, як на причину невиконання
державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією суддів не
приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського
суду з прав людини у справі “Кечко проти України”).

Таким
чином, оскільки судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового
спору порушено норми матеріального права у частині визначення порядку і способу
захисту порушених прав та інтересів позивачки у справі, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою обов'язок щодо виплати
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги слід покласти на УПСЗН
Хмельницької міськради.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Постанову
Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2008 року
у справі № 2-а-811/08 скасувати і прийняти нову, якою адміністративний позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради
провести нарахування і виплату недоплаченої ОСОБА_1 у 2007 році разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня, як учаснику війни, у розмірі 1175,18
грн.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій