Справа № 2-а-4566/08
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2008-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Категорія статобліку-49

Справа № 2-а-4566/08

03 листопада 2008 року м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шлай
А.В.,

при секретарі Черненко
А.А.,

за участі

представника позивача
Бурдіяна В.П.,

представників відповідачів
Терещенка О.Ю., Петрова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої
районної у місті Дніпропетровську ради, Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради,
Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації, в якому просить визнати порушення вимог ст.13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
про виплату компенсації один раз в два роки за бажанням інваліда
противоправним; визнати дії Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневого району м. Дніпропетровська, що полягають у відмові виплатити
компенсацію, протиправними; визнати порушення
права бути присутнім при розгляді скарги, протиправним; визнати
направлення скарги для розгляду в органу
дії якого оскаржуються, протиправними; визнати відсутність у відповіді
роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення, протиправним; визнати
ствердження оскаржуваних відповідей про те, що заяву про компенсацію він не
подавав, недійсною; зобов'язати Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневого району м. Дніпропетровська виплатити грошову компенсацію
за 2006 - 2007 роки на протязі, яких він не отримував безкоштовних
санаторно-курортних путівок; стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневого району м. Дніпропетровська моральну шкоду, нанесену
протиправною відмовою виплатити компенсацію у зв'язку з необхідністю звернення
до суду, в розмірі 2 000грн.; стягнути з Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської області моральну шкоду,
нанесену протиправним розглядом скарги та у зв'язку з необхідністю звернення до
суду, в розмірі 4 000грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив
їх задовольнити та пояснив суду, що відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за неотримані
позивачем протягом двох років путівки, виплачується компенсація один раз в два
роки за бажанням інваліда. Позивач не звертався із заявами у 2006-2007 роки,
але це не є перешкодою для виплати грошової компенсації, оскільки путівками він
не скористався. Окрім того, на думку представника позивача, Головне управління
праці та соціального захисту населення не мало права направляти скаргу позивача
до Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, а
зобов'язано було запросити позивача прийняти участь у її розгляді.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради позов не визнав, виклавши свої
заперечення письмово, в яких зазначено, що відповідно до п.п.2,6 Порядку
виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким
категоріям громадян затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від
17.06.2004 року №785 грошова компенсація виплачується інвалідам війни за місцем
їх обліку один раз на два року з дня звернення із заявою про виділення путівки
або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років
не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок. 26 лютого 2008 року
позивач звертався до управління із проханням виплатити грошову компенсацію
замість санаторно-курортної путівки за період з 2006-2007 роки. 03 березня 2008
року йому була надана відповідь, що у зв'язку з тим, що з 2004 року, коли в
останнє було виплачено компенсацію за невикористану санаторно-курортну путівку,
він не звертався до управління із заявою про виділення путівки або виплати
компенсації, виплатити компенсацію за
2006-2007 роки немає законних підстав.

Представник відповідача - Головного управління праці та соціального захисту
населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації позов не визнав та
пояснив суду, що розгляд звернень громадян в Головному управлінні здійснюється
відповідно до Інструкції з діловодства за зверненням громадян в органах
державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на
підприємствах , в установах, організаціях незалежно від форм власності, в
засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України
№ 348 від 14 квітня 1997 року. Звернення позивача від 05.03.2008 року було
розглянуто і надано відповідь 28.03.2008 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними
докази, встановив, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи і має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», інвалідів війни та прирівняним до них особам
надається безоплатне позачергове забезпечення санаторно-курортним лікуванням з
компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад або
одержання замість путівки грошової компенсації. Порядок надання путівок, розмір
та порядок виплати компенсацій визначаються Постановою Кабінету Міністрів
України від 17.06.2004 року № 785 «Про затвердження Порядку виплати грошової
компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям
громадян». Згідно п.2,6 постанови грошова компенсація виплачується інвалідам
війни за місцем їх обліку один раз на два року з дня звернення із заявою про
виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи
протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок,
незалежно від наявності медичного висновку про необхідність
санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Таким чином, право на одержання грошової компенсації за невикористану
путівку виникає з моменту подання відповідної заяви.

Як встановлено у судовому засіданні позивач звернувся до Управління праці
та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську
ради за виплатою грошової компенсації за 2006-2007 роки лише 26 лютого 2008
року. 03 березня 2008 року за вих. № 757 йому була надана відповідь із
роз'ясненням неможливості здійснення виплати у зв'язку з тим, що остання
компенсація здійснена позивачу у 2004 році, після чого він не звертався з
заявами про виділення путівки або отримання грошової компенсації.

Позивач не дотримався порядку отримання грошової компенсації вартості
санаторно-курортного лікування за 2006, 2007 роки, тому відмова Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради у здійсненні виплати
є правомірною. Окрім того, діючим законодавством не передбачена компенсація
вартості путівки за минулі періоди.

Вирішуючи позовні вимоги до Головного управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації суд
виходить з того, що звернення позивача від 05 березня 2008 року було
розглянуте. 28 березня 2008 року за вих. № Б-753 позивачу була надана
обґрунтована відповідь з посиланням на нормативно-правові акти і висновком щодо
правомірності відмови Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої
районної у місті Дніпропетровську ради провести виплату компенсації за минулі
періоди.

Обов'язки органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності,
об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших
посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, викладені у ст. 19 Закону України
«Про звернення громадян». Так, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи,
організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень
зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти
заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану
постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного
органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли
порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання
прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних
збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи
законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких
було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у
місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання
громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та
перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення
причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про
хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд
звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового
апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Як пояснив у судовому засіданні представник Головного управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної адміністрації, розгляд скарги позивача
відбувався не колегіально на засіданні комісії, де є можливість скаржнику бути
присутнім при розгляді його скарги, а одноособово начальником Головного
управління на підставі матеріалів, підготовлених інспектором. Позивач мав
можливість ознайомитись з цими матеріалами, але з такою вимогою не звертався.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації щодо розгляду скарги позивача від 05.03.2008 року вчинені у
відповідності з вимогами Закону України «Про звернення громадян» у зв'язку з
чим позовні вимоги в цій частині також
не підлягають задоволенню.

Позивач, окрім того, вимагає відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000
грн. та 4000 грн. відповідно. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди суд виходить з положень ст. 23 ЦК України, за якими моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено у
п. 5 Пленуму Верїховного Суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявні у справі матеріали та поясненння представника
позивача не підтверджують факт заподіяння моральної шкоди позивачу, який не
виявив бажання приймати участь при розгляді справи за його позовом.

Позивачем також пред'явлена вимога щодо визнання твердження окаржених
відповідей про те, що заяву про компенсацію позивач не подавав, протиправними.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог, виходячи з положень ч. 2 ст. 2 КАС України, згідно з
якими до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового оскарження.

Окрім того, у судовому засіданні представником позивача підтверджена об
обставина неподання позивачем після 2004 року і до 2008 року заяви про виплату
грошової компенсації за 2006-2007 роки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-164 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, Головного
управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної
державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання
вчинити дії, відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський
окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 КАС України - з дня складення в повному обсязі,заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або
в порядку, встановленому ч.5 ст. 186 КАС України без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2008 року.

Суддя А.В.
Шлай

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Категорія статобліку-49

Справа № 2-а-4566/08

03 листопада 2008 року м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шлай
А.В.,

при секретарі Черненко
А.А.,

за участі

представника позивача
Бурдіяна В.П.,

представників відповідачів
Терещенка О.Ю., Петрова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої
районної у місті Дніпропетровську ради, Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради,
Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації, в якому просить визнати порушення вимог ст.13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
про виплату компенсації один раз в два роки за бажанням інваліда
противоправним; визнати дії Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневого району м. Дніпропетровська, що полягають у відмові виплатити
компенсацію, протиправними; визнати порушення
права бути присутнім при розгляді скарги, протиправним; визнати
направлення скарги для розгляду в органу
дії якого оскаржуються, протиправними; визнати відсутність у відповіді
роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення, протиправним; визнати
ствердження оскаржуваних відповідей про те, що заяву про компенсацію він не
подавав, недійсною; зобов'язати Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневого району м. Дніпропетровська виплатити грошову компенсацію
за 2006 - 2007 роки на протязі, яких він не отримував безкоштовних
санаторно-курортних путівок; стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневого району м. Дніпропетровська моральну шкоду, нанесену
протиправною відмовою виплатити компенсацію у зв'язку з необхідністю звернення
до суду, в розмірі 2 000грн.; стягнути з Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської області моральну шкоду,
нанесену протиправним розглядом скарги та у зв'язку з необхідністю звернення до
суду, в розмірі 4 000грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив
їх задовольнити та пояснив суду, що відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за неотримані
позивачем протягом двох років путівки, виплачується компенсація один раз в два
роки за бажанням інваліда. Позивач не звертався із заявами у 2006-2007 роки,
але це не є перешкодою для виплати грошової компенсації, оскільки путівками він
не скористався. Окрім того, на думку представника позивача, Головне управління
праці та соціального захисту населення не мало права направляти скаргу позивача
до Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, а
зобов'язано було запросити позивача прийняти участь у її розгляді.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради позов не визнав, виклавши свої
заперечення письмово, в яких зазначено, що відповідно до п.п.2,6 Порядку
виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким
категоріям громадян затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від
17.06.2004 року №785 грошова компенсація виплачується інвалідам війни за місцем
їх обліку один раз на два року з дня звернення із заявою про виділення путівки
або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років
не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок. 26 лютого 2008 року
позивач звертався до управління із проханням виплатити грошову компенсацію
замість санаторно-курортної путівки за період з 2006-2007 роки. 03 березня 2008
року йому була надана відповідь, що у зв'язку з тим, що з 2004 року, коли в
останнє було виплачено компенсацію за невикористану санаторно-курортну путівку,
він не звертався до управління із заявою про виділення путівки або виплати
компенсації, виплатити компенсацію за
2006-2007 роки немає законних підстав.

Представник відповідача - Головного управління праці та соціального захисту
населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації позов не визнав та
пояснив суду, що розгляд звернень громадян в Головному управлінні здійснюється
відповідно до Інструкції з діловодства за зверненням громадян в органах
державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на
підприємствах , в установах, організаціях незалежно від форм власності, в
засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України
№ 348 від 14 квітня 1997 року. Звернення позивача від 05.03.2008 року було
розглянуто і надано відповідь 28.03.2008 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними
докази, встановив, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи і має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», інвалідів війни та прирівняним до них особам
надається безоплатне позачергове забезпечення санаторно-курортним лікуванням з
компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад або
одержання замість путівки грошової компенсації. Порядок надання путівок, розмір
та порядок виплати компенсацій визначаються Постановою Кабінету Міністрів
України від 17.06.2004 року № 785 «Про затвердження Порядку виплати грошової
компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям
громадян». Згідно п.2,6 постанови грошова компенсація виплачується інвалідам
війни за місцем їх обліку один раз на два року з дня звернення із заявою про
виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи
протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок,
незалежно від наявності медичного висновку про необхідність
санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Таким чином, право на одержання грошової компенсації за невикористану
путівку виникає з моменту подання відповідної заяви.

Як встановлено у судовому засіданні позивач звернувся до Управління праці
та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську
ради за виплатою грошової компенсації за 2006-2007 роки лише 26 лютого 2008
року. 03 березня 2008 року за вих. № 757 йому була надана відповідь із
роз'ясненням неможливості здійснення виплати у зв'язку з тим, що остання
компенсація здійснена позивачу у 2004 році, після чого він не звертався з
заявами про виділення путівки або отримання грошової компенсації.

Позивач не дотримався порядку отримання грошової компенсації вартості
санаторно-курортного лікування за 2006, 2007 роки, тому відмова Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради у здійсненні виплати
є правомірною. Окрім того, діючим законодавством не передбачена компенсація
вартості путівки за минулі періоди.

Вирішуючи позовні вимоги до Головного управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації суд
виходить з того, що звернення позивача від 05 березня 2008 року було
розглянуте. 28 березня 2008 року за вих. № Б-753 позивачу була надана
обґрунтована відповідь з посиланням на нормативно-правові акти і висновком щодо
правомірності відмови Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради провести виплату компенсації
за минулі періоди.

Обов'язки органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності,
об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших
посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, викладені у ст. 19 Закону України
«Про звернення громадян». Так, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи,
організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень
зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти
заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану
постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного
органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли
порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання
прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних
збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування,
трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у
разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження
прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи
скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг
громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності
та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову
особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю
роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини
дев'ятої цієї статті.

Як пояснив у судовому засіданні представник Головного управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної адміністрації, розгляд скарги позивача
відбувався не колегіально на засіданні комісії, де є можливість скаржнику бути
присутнім при розгляді його скарги, а одноособово начальником Головного
управління на підставі матеріалів, підготовлених інспектором. Позивач мав
можливість ознайомитись з цими матеріалами, але з такою вимогою не звертався.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації щодо розгляду скарги позивача від 05.03.2008 року вчинені у
відповідності з вимогами Закону України «Про звернення громадян» у зв'язку з
чим позовні вимоги в цій частині також
не підлягають задоволенню.

Позивач, окрім того, вимагає відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000
грн. та 4000 грн. відповідно. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди суд виходить з положень ст. 23 ЦК України, за якими моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено у
п. 5 Пленуму Верїховного Суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявні у справі матеріали та поясненння представника
позивача не підтверджують факт заподіяння моральної шкоди позивачу, який не
виявив бажання приймати участь при розгляді справи за його позовом.

Позивачем також пред'явлена вимога щодо визнання твердження окаржених
відповідей про те, що заяву про компенсацію позивач не подавав, протиправними.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог, виходячи з положень ч. 2 ст. 2 КАС України, згідно з
якими до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового оскарження.

Окрім того, у судовому засіданні представником позивача підтверджена об
обставина неподання позивачем після 2004 року і до 2008 року заяви про виплату
грошової компенсації за 2006-2007 роки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-164 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, Головного
управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної
державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання
вчинити дії, відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський
окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 КАС України - з дня складення в повному обсязі,заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку,
встановленому ч.5 ст. 186 КАС України без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2008 року.

Суддя А.В.
Шлай

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Категорія статобліку-49

Справа № 2-а-4566/08

03 листопада 2008 року м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шлай
А.В.,

при секретарі Черненко
А.А.,

за участі

представника позивача Бурдіяна
В.П.,

представників відповідачів
Терещенка О.Ю., Петрова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої
районної у місті Дніпропетровську ради, Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради,
Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації, в якому просить визнати порушення вимог ст.13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
про виплату компенсації один раз в два роки за бажанням інваліда
противоправним; визнати дії Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневого району м. Дніпропетровська, що полягають у відмові виплатити
компенсацію, протиправними; визнати порушення
права бути присутнім при розгляді скарги, протиправним; визнати
направлення скарги для розгляду в органу
дії якого оскаржуються, протиправними; визнати відсутність у відповіді
роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення, протиправним; визнати
ствердження оскаржуваних відповідей про те, що заяву про компенсацію він не
подавав, недійсною; зобов'язати Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневого району м. Дніпропетровська виплатити грошову компенсацію
за 2006 - 2007 роки на протязі, яких він не отримував безкоштовних
санаторно-курортних путівок; стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневого району м. Дніпропетровська моральну шкоду, нанесену
протиправною відмовою виплатити компенсацію у зв'язку з необхідністю звернення
до суду, в розмірі 2 000грн.; стягнути з Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської області моральну шкоду,
нанесену протиправним розглядом скарги та у зв'язку з необхідністю звернення до
суду, в розмірі 4 000грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив
їх задовольнити та пояснив суду, що відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за неотримані
позивачем протягом двох років путівки, виплачується компенсація один раз в два
роки за бажанням інваліда. Позивач не звертався із заявами у 2006-2007 роки,
але це не є перешкодою для виплати грошової компенсації, оскільки путівками він
не скористався. Окрім того, на думку представника позивача, Головне управління
праці та соціального захисту населення не мало права направляти скаргу позивача
до Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, а
зобов'язано було запросити позивача прийняти участь у її розгляді.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради позов не визнав, виклавши свої
заперечення письмово, в яких зазначено, що відповідно до п.п.2,6 Порядку
виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким
категоріям громадян затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від
17.06.2004 року №785 грошова компенсація виплачується інвалідам війни за місцем
їх обліку один раз на два року з дня звернення із заявою про виділення путівки
або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років
не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок. 26 лютого 2008 року
позивач звертався до управління із проханням виплатити грошову компенсацію
замість санаторно-курортної путівки за період з 2006-2007 роки. 03 березня 2008
року йому була надана відповідь, що у зв'язку з тим, що з 2004 року, коли в
останнє було виплачено компенсацію за невикористану санаторно-курортну путівку,
він не звертався до управління із заявою про виділення путівки або виплати
компенсації, виплатити компенсацію за
2006-2007 роки немає законних підстав.

Представник відповідача - Головного управління праці та соціального захисту
населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації позов не визнав та
пояснив суду, що розгляд звернень громадян в Головному управлінні здійснюється
відповідно до Інструкції з діловодства за зверненням громадян в органах
державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на
підприємствах , в установах, організаціях незалежно від форм власності, в
засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України
№ 348 від 14 квітня 1997 року. Звернення позивача від 05.03.2008 року було
розглянуто і надано відповідь 28.03.2008 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази,
встановив, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи і має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», інвалідів війни та прирівняним до них особам
надається безоплатне позачергове забезпечення санаторно-курортним лікуванням з
компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад або
одержання замість путівки грошової компенсації. Порядок надання путівок, розмір
та порядок виплати компенсацій визначаються Постановою Кабінету Міністрів
України від 17.06.2004 року № 785 «Про затвердження Порядку виплати грошової
компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям
громадян». Згідно п.2,6 постанови грошова компенсація виплачується інвалідам
війни за місцем їх обліку один раз на два року з дня звернення із заявою про
виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи
протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок,
незалежно від наявності медичного висновку про необхідність
санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Таким чином, право на одержання грошової компенсації за невикористану
путівку виникає з моменту подання відповідної заяви.

Як встановлено у судовому засіданні позивач звернувся до Управління праці
та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську
ради за виплатою грошової компенсації за 2006-2007 роки лише 26 лютого 2008
року. 03 березня 2008 року за вих. № 757 йому була надана відповідь із
роз'ясненням неможливості здійснення виплати у зв'язку з тим, що остання
компенсація здійснена позивачу у 2004 році, після чого він не звертався з
заявами про виділення путівки або отримання грошової компенсації.

Позивач не дотримався порядку отримання грошової компенсації вартості
санаторно-курортного лікування за 2006, 2007 роки, тому відмова Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради у здійсненні виплати
є правомірною. Окрім того, діючим законодавством не передбачена компенсація
вартості путівки за минулі періоди.

Вирішуючи позовні вимоги до Головного управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації суд
виходить з того, що звернення позивача від 05 березня 2008 року було
розглянуте. 28 березня 2008 року за вих. № Б-753 позивачу була надана
обґрунтована відповідь з посиланням на нормативно-правові акти і висновком щодо
правомірності відмови Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради провести виплату компенсації
за минулі періоди.

Обов'язки органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності,
об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших
посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, викладені у ст. 19 Закону України
«Про звернення громадян». Так, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи,
організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень
зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти
заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану
постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного
органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли
порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання
прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних
збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи
законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких
було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у
місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання
громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та
перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення
причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про
хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд
звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового
апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Як пояснив у судовому засіданні представник Головного управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної адміністрації, розгляд скарги позивача
відбувався не колегіально на засіданні комісії, де є можливість скаржнику бути
присутнім при розгляді його скарги, а одноособово начальником Головного
управління на підставі матеріалів, підготовлених інспектором. Позивач мав
можливість ознайомитись з цими матеріалами, але з такою вимогою не звертався.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії Головного управління праці та
соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації щодо розгляду скарги позивача від 05.03.2008 року вчинені у
відповідності з вимогами Закону України «Про звернення громадян» у зв'язку з
чим позовні вимоги в цій частині також
не підлягають задоволенню.

Позивач, окрім того, вимагає відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000
грн. та 4000 грн. відповідно. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди суд виходить з положень ст. 23 ЦК України, за якими моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено у
п. 5 Пленуму Верїховного Суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони
заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Наявні у справі матеріали та поясненння представника позивача
не підтверджують факт заподіяння моральної шкоди позивачу, який не виявив
бажання приймати участь при розгляді справи за його позовом.

Позивачем також пред'явлена вимога щодо визнання твердження окаржених
відповідей про те, що заяву про компенсацію позивач не подавав, протиправними.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог, виходячи з положень ч. 2 ст. 2 КАС України, згідно з
якими до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового оскарження.

Окрім того, у судовому засіданні представником позивача підтверджена об
обставина неподання позивачем після 2004 року і до 2008 року заяви про виплату
грошової компенсації за 2006-2007 роки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-164 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, Головного
управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної
державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання
вчинити дії, відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський
окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 КАС України - з дня складення в повному обсязі,заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або
в порядку, встановленому ч.5 ст. 186 КАС України без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2008 року.

Суддя А.В.
Шлай