Справа № 22-а-10847/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Кашицька С. А.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15
жовтня 2008 року справа №
22-а-10847/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г.
М. Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1- особисто,

від відповідача:

не з'явився, заявлене клопотання про розгляд справи за
відсутністю представника відповідача

розглянувши апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту Іллічівського
району Маріупольської міської ради,
м. Маріуполь

на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя

від

6 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-23/08 (суддя Кашицька С. А.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Маріуполь

до

Управління праці та соціального захисту Іллічівського
району Маріупольської міської ради, м. Маріуполь

про

стягнення недоотриману разову щорічну грошову допомогу
на оздоровлення за 2007 - 2008 роки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 22 липня 2008 року до Іллічівського
районного суду м. Маріуполя з позовною заявою (арк. справи 3) до Управління
праці та соціального захисту Іллічівського району Маріупольської міської ради,
м. Маріуполь (далі по тексту - УПСЗН Іллічівського району Маріупольської
міської ради) про стягнення з відповідача недоплаченої допомоги на оздоровлення
в сумі 3520 грн.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від
6 серпня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-23/08 (арк. справи 47-49)
позов ОСОБА_1. був задоволений повністю. Суд першої інстанції стягнув з УПСЗН
Іллічівського району Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1.
недоотриману суму на оздоровлення за 2007 рік - 1510 грн., за 2008 рік - 2010
грн., всього стягнув з відповідача на користь позивача 3520 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати
постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Позивач під час судового розгляду проти апеляційної
скарги заперечував, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу
відповідача, постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідач надав через канцелярію Донецького апеляційного
адміністративного суду клопотання про розгляд справи за відсутністю його
представника.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого
1991 року, в редакції Закону України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі
змінами та доповненнями станом на час існування спірних правовідносин, визначає
основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я
та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених
територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення.

ОСОБА_1 віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та є інвалідом 3 групи, що підтверджено
посвідченням (арк. справи 6-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,
що відповідач за 2007, 2008 роки виплачував йому допомогу на оздоровлення, в
розмірі, меншому ніж передбачено статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно заперечення відповідача на позовну заяву (арк.
справи 14 - 15) позивачу, як інваліду 3 групи, було сплачено щорічну допомогу
на оздоровлення за 2007 рік - в лютому 2007 року в розмірі 90 грн., за 2008 рік
- в лютому 2008 року в розмірі 90 грн.

Абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції
Закону України від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР передбачено, що
щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам ІІІ групи в
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно частин 3, 5, 7 статті
48 вказаного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за
місцем їх проживання органами соціального захисту населення, виплата
здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення
керувався статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої
роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої
влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.
Проте, в цій статті функції щодо встановлення розміру щорічної допомоги на
оздоровлення Кабінету Міністрів України не делеговані, а лише зазначено про те,
що Кабінет Міністрів України може затвердити порядок застосування передбачених
законом пільг.

Крім того, скаржник посилається як на підставу виплат
постанову Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» згідно якої інвалідам 3 групи виплата щорічної допомоги на
оздоровлення повинна здійснюватися в розмірі 90 грн.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина,
гарантії цих прав і свобод.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено,
що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

При розгляді даної категорії спору апеляційним судом
встановлено, що вищенаведена постанова № 562 від 12 липня 2005 року була
прийнята всупереч вимог статей 48, 62 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому
посилання скаржника на цю постанову апеляційним судом не приймаються та оцінка
правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється на підставі пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції
України та статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При визначенні щорічної допомоги на оздоровлення за 2007
рік апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України N
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 30 статті 71 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року № 489-V, яким було зупинено на 2007 рік дію частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення статті 48
підлягають застосуванню у 2007 році у редакції
Закону України від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що виплата повинна була здійснюватися в порядку,
встановленому абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат станом на день
виплати. За даними відповідача позивачу щорічна допомога на оздоровлення за
2007 рік була виплачена в лютому 2007 року в розмірі 90 грн., тому сума
несплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік складає 1510 грн.
(400 грн. х 4 - 90 грн., де 420 грн. - розмір мінімальної заробітної плати
встановлений на період з 1 січня 2007 року по 31 березня 2007 року статтею 76
Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік"), як і було
правильно визначено судом першої інстанції.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI текст статті 48 був викладений в новій редакції:
"Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в
порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008
року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008 щодо
предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були
визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких
законодавчих актів України". У вказаному рішенні Конституційного суду
України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22 травня 2008 року. Рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України",
визнаних неконституційними.

Таким чином, з 22 травня 2008 року була відновлена дія
норм статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими особам постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії та віднесеним до інвалідів 3 групи, до яких відноситься позивач,
повинна була призначатися та виплачуватися відповідачем щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що виплата повинна була здійснюватися в порядку,
встановленому абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат станом на день
виплати. За даними відповідача позивачу щорічна допомога на оздоровлення за
2008 рік була виплачена в лютому 2008 року в розмірі 90 грн., тому сума
несплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік складає 1970 грн.
(515 грн. х 4 - 90 грн., де 515 грн. - розмір мінімальної заробітної плати
встановлений на період з 1 січня 2008 року по 31 березня 2008 року статтею 59
Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року № 107-VI), а не 2010 грн., як помилково було визначено судом першої інстанції.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за
рахунок державного бюджету. В резолютивній частині постанови судом першої
інстанції не вказано про стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення
за 2007, 2008 роки за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність бюджетного фінансування для здійснення соціальних виплат, з огляду
на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в
незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку,
що судом першої інстанції справа вирішена з порушенням норм матеріального права
щодо визнання розміру недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008
рік, що з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу адміністративного
судочинства України обумовлює зміну постанови суду першої інстанції шляхом
викладення абзацу 2 резолютивної частини постанови в новій редакції.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
Іллічівського району Маріупольської міської ради, м. Маріуполь на постанову
Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 6 серпня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-23/08 - задовольнити частково.

Постанову Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 6 серпня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-23/08 - змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини
постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 6 серпня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-23/08 в наступній редакції:

«Стягнути з Управління праці та соціального захисту
Іллічівського району Маріупольської міської ради, м. Маріуполь недоотриману
щорічну допомогу на оздоровлення за 2007, 2008 роки на загальну суму 3480 грн.,
з якої за 2007 рік - 1510 грн., за 2008 рік -1970 грн. на користь ОСОБА_1, м.
Маріуполь за рахунок коштів Державного бюджету України.»

В іншій частині постанову Іллічівського районного суду м.
Маріуполя від 6 серпня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-23/08
залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у повному
обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені,
підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому
засіданні 15 жовтня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня складення постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 20 жовтня
2008 року.

Головуючий: /підпис/ В.Г.Яманко

Судді
/підпис/ Г.М.Міронова

/підпис/ К.П.Горбенко