Справа № 22-а-10468/08
Суддя: Горбенко К.П.
Дата ухвалення: 2008-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя першої інстанції Чиркін С.М.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2008 року справа №
22-а-10468/08

зал
судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Горбенко К.П.,

суддів:
Міронової Г.М., Яманко В.Г.,

при секретарі судового засідання: Білоус К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської
області

на постанову Луганського окружного адміністративного
суду

від

17 червня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-8973/08 (суддя Чиркін С.М.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської
області

про

визнання бездіяльності у підвищенні пенсії незаконною
та зобов'язання провести підвищення пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Луганського окружного адміністративного суду від 17 червня 2008 року частково
задоволений позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка
Луганської області, внаслідок чого визнана незаконною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської області з невиплати
підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як
дитині війни з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської
області здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої
інстанції, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права.

Судове рішення переглядається в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Позивач відноситься до категорії „діти війни”.

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” від 18 листопада 2004 року № 2195-4 дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Статтею 71 Закону України „Про Державний бюджет України
на 2007 рік” дія даної норми була зупинена. Однак, Рішенням Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не
відповідають Конституції України, серед інших, положення статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими була зупинена дія
статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджує висновок
суду першої інстанції щодо зобов'язання
Управління проводити доплату позивачу у вигляді 30% мінімальної пенсії за віком
з 09 липня 2007 року.

Визначення мінімального розміру пенсії за віком,
встановлено статтею 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”. Колегія суддів не приймає посилання скаржника на те, що
на законодавчому рівні не визначено, яким чином обчислюється розмір 30% виплати
дітям війни, а мінімальний розмір пенсії за віком визначений Законом України
„Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” застосовується лише при
визначенні розмірів пенсій, призначених за цим Законом, з огляду на принцип
законності, закріплений статтею 9 КАС України, відповідно до частини 7 якої у
разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує
закон, що регулює подібні правовідносини.

За приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня
2006 року (у редакції Закону України від
15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28 березня 2007 року) для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" для осіб, які втратили працездатність затверджений
прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року -
380 грн., з 1 квітня 2007 року - 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415
грн. 11 коп. Виходячи з цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком за статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни" складає: з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп., з 1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Таким чином, розмір невиплаченої відповідачем суми
доплати до пенсії за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року складає
710 грн. 90 коп. (91 грн. 26 коп. (410 грн. 06 коп. х 30 % : 31 день) х 23 дня (період з 9
липня 2007 року по 31 липня 2007 року) + 246 грн. 04 коп. (410 грн. 06 коп. х 2
місяці х 30 %) + 373 грн. 60 коп. (415 грн. 11 коп. х 3 місяці х 30 %), а не
742 грн. 65 коп. як визначено судом першої інстанції.

Статтею 7 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Проте, судом першої інстанції в резолютивній частині
постанови вказано про стягнення доплати до пенсії з Управління Пенсійного фонду
України в м. Брянка Луганської області без зазначення того, що таке стягнення
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги посилається
на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується
виключно для визначення пенсій, призначених
згідно з цим Законом.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що частиною 1
статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999
року передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для: встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по
безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог
Конституції України та законів України, визначення права на призначення соціальної
допомоги.

Відповідно до статті 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя» передбачено, що конституційні права та свободи людини і громадянина
є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших
нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів
законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і
забезпечуються захистом правосуддя.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року визначено, що судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента
України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету
Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів
місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази
керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить закону, суд зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" передбачено, що державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини
по справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) від 8
листопада 2005 року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій
частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене
власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в
національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що
становлять майно, можуть також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином,
як “власність” в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення,
полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник
право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі
23 цього ж рішення Європейський суд з прав людини зауважує, що в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи
відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету України.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом України
"Про соціальний захист дітей війни" для здійснення соціальних виплат,
з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого
законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного
бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2 статті 3
Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії визначають
зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Стосовно позовних вимог про визнання неправомірною
бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської
області по не виплаті з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2007 року підвищення до
пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять. Позивачем в позовних вимогах заявлено
визнання неправомірною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в м.
Стаханові Луганської області по не виплаті з 1 січня 2006 року по 31 грудня
2007 року підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», але в матеріалах справи наявне звернення
позивача до відповідача про виплату доплати до пенсії (арк. справи 5) та лист
відповідача (арк. справи 6), згідно якого відповідач відмовляє позивачу в
здійсненні такої доплати з посиланням на вимоги діючого законодавства. Проте, суд
першої інстанції визнав незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 доплати до
пенсії у вигляді 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року
без жодного обґрунтування в мотивувальній частині виходу за межі позовних
вимог. Колегія суддів дійшла до висновку, з врахуванням вищевикладеного, що
постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, в задоволенні позовних
вимог в частині визнання неправомірною бездіяльності відповідача - відмовити.

Суддею першої інстанції
справа розглянута з порушенням двохмісячного терміну, встановленого статтею 122
Кодексу адміністративного судочинства України та неправильно вирішене питання
щодо стягнення судових витрат. Судом першої інстанції в мотивувальній частині
постанови зазначено, що позивачем судовий збір сплачений в розмірі, меншому,
ніж передбачено законодавством, проте позивачем згідно квитанції (арк. справи
1) сплачено судового збору в розмірі 9 грн. 15 коп.

Частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, якщо адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто, оскільки адміністративний позов
містить декілька вимог, розмір компенсації судових витрат визначається виходячи
з кількості задоволених/незадоволених позовних вимог. Як вбачається з
матеріалів справи, позивачем було заявлено одна вимога не грошового характеру
та одна вимога грошового характеру, вважаючи на відмову в задоволенні вимоги не
грошового характеру, розмір судового збору, який стягується на користь позивача
визначається пропорційно задоволеним позовним вимогам грошового характеру та
складає 7 грн. 11 коп. (1% розміру задоволених позовних вимог).

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто він повинен з'ясовувати ті
обставини чи порушення закону, у яких на думку особи, що подала скаргу, суд
першої інстанції допустив помилки; однак якщо при такому з'ясуванні буде
встановлено порушення закону, що призвели до неправильного вирішення справи,
поза межами оскарження, суд апеляційної інстанції може вийти за ці межі.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням приписів
частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням
матеріального та процесуального права, що обумовлює скасування постанови суду
першої інстанції та прийняття нової постанови з частковим задоволенням позовних
вимог у відповідності до норм права, застосованих при вирішенні цього спору для
забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи від порушень з боку
суб'єкту владних повноважень.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-7438/08 - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду 12
червня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-7438/08 - скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_2, м. Стаханов до Управління Пенсійного фонду України в м.
Стаханові Луганської області про визнання незаконною бездіяльності, стягнення
доплати до пенсії дитини війни за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2007
року задовольнити частково.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області на користь ОСОБА_2, м. Стаханов доплату підвищення до пенсії
у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі 710 грн. 89 коп. за рахунок коштів
Державного бюджету України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2,
м. Стаханов судовий збір в розмірі 7 грн. 11 коп.

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України
відкласти з дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів
складання постанови у повному обсязі.

Вступна
та резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 5 вересня 2008 року.

Постанова набирає законної
сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня складення постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі
та підписана колегією суддів 8 вересня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
С.А.Малашкевич

К.П.Горбенко

Суддя першої інстанції Головіна К.І.

Суддя-доповідач
Горбенко К.П.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

(вступна та резолютивна частина)

03 жовтня 2008 року справа №
22-а-10395/08

зал
судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Горбенко К.П.,

суддів:
Міронової Г.М., Яманко В.Г.,

при секретарі судового засідання: Білоус К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі
Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від

13 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-14721/08 (суддя Головіна К.І.)

за позовом

ОСОБА_3

до

Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі
Донецької області

про

визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання
вчинити певні дії,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському
районі Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 13 серпня 2008 року по справі №
2-а-14721/08 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в
Новоазовському районі Донецької області про визнання неправомірною
бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення; може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:
Горбенко К.П.

Судді: Міронова
Г.М.

Яманко
В.Г.