Справа № 22-а-4617/08
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2008-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 22-а-4617/08
Головуючий у І інстанції: Денишенко Т.О.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Бистрик Г. М.,

суддів Попович О.В. та Василенка Я.М.,

при секретарі Шевчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Староміського районного суду м. Вінниці від
23.07.2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення в Староміському районі м. Вінниці, про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2007 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з
відповідача невиплаченої разової щорічної грошової допомоги як учаснику війни
за 2004-2006 роки у сумі 2223,35 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона згідно
ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року разової
грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, проте
відповідачем зазначена допомога була виплачена в значно меншому розмірі з
посиланням на Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 23 липня 2007 року
позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та
ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 и. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено, щоОСОБА_1 є учасником війни відповідно до
посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.11.2003 року.

Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 23 грудня 2004 року «Про Державний бюджет України на
2005 рік» (ст. 34) та Законом України від 20 грудня 2005 року «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» (ст. 30), передбачена виплата разової допомоги у
меншому розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач формально мав право на
отримання разової грошової допомоги за 2004 рік у розмірі визначеному Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, ч.4 ст. 17-1 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачає, що
особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

В 2004 роціОСОБА_1 із вказаними
вимогами до органів, які здійснюють виплату вказаної допомоги не зверталася. З
позовними вимогами щодо виплати щорічної допомоги до 5 травня за 2004 рік вона
звернулася до суду лише 10.07.2007 року.

Частиною другою статті 5 КАС України
передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно
до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Стосовно відмови в задоволені
вищезазначених позовних вимог за 2004 рік, суд першої інстанції правильно
керувався статтями 99, 100 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. В ч. 1 ст. 100 КАС України зазначено, що пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач наполягав на відмові у задоволенні адміністративного позову в
зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду,
тому в частині позовних вимог про поновлення пропущеного процесуального строку
на звернення до суду про стягнення невиплаченої щорічної грошової допомоги за
2004 рік судом першої інстанції відмовлено вірно.

Щодо стягнення грошової допомоги до 5 травня за 2005 - 2006 роки, то, в
даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом
спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову
юридичну силу, але по-різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня
учасникам війни.

Вирішуючи питання про те, положення якого Закону підлягають застосуванню
для вирішення спірних правовідносин, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним
органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також
закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що
мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3
жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які
за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі
акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт,
який діяв у часі раніше».

Відповідно до ч. З ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду
України є обов'язковими до виконання на території України.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення
Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеними Законами
України про Державний бюджет України на 2005 та 2006 роки фактично змінено
положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення
статей Законів України про Державний бюджет України на 2005 та 2006 роки.

Як встановлено колегією суддів, відповідачем разова грошова допомога до
5-го травня була виплачена позивачу у розмірі, передбаченому Законами України
про Державний бюджет України на 2005 та 2006 роки, що свідчить про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, яким та наданим
доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198. 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення,
постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 23.07.2007 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий :

Судді: