Справа № 22-а-9013/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 листопада 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-9013/08

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі:

головуючого судді

Ляшенка Д.В.

суддів при
секретарі за участі позивача представника відповідача

Колеснік Г.А.,
Ястребової Л.В. Агейченковій К.О. ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому апеляційну скаргу

судовому
засіданні Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області

на постанову

Донецького
окружного адміністративного суду

від

9.06.2008р.

по справі

№ 2а-670/08

за позовом

ОСОБА_1

до третя особа

1) Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області
2)Міністерства внутрішніх справ України 3)Першотравневого районного відділу
ГУ МВС України у Донецькій області 4)Страхової компанії “Оранта” Головне управління Державного казначейства
України у Донецькій області

про

визнання дій
протиправними та стягнення заборгованості ,-

Керуючись ст.ст.
195-196, ст. 198, ст. 200, ст. 202,ст.. 203, ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій
області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня
2008р. по справі № 2-а-670/08- задовольнити частково.

Постанову суду 1
інстанції в частині вирішення вимог до НАСК “Оранта” та стягнення з
Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 страхової виплати у
зв”язку із встановленням інвалідності в
розмірі трирічного грошового утримання - скасувати.

Провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до НАСК “Оранта”- закрити.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення страхової виплати у зв”язку із встановленням інвалідності в розмірі трирічного грошового
утримання - задовольнити частково та стягнути з Міністерства внутрішніх справ
України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1страхову суму у
розмірі 3400 гривень.

В іншій частині
постанову суду 1 інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 листопада 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-9013/08

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі:

головуючого судді

Ляшенка Д.В.

суддів при
секретарі за участі позивача представника відповідача

Колеснік Г.А.,
Ястребової Л.В. Агейченковій К.О. ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому апеляційну скаргу

судовому
засіданні Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області

на постанову

Донецького
окружного адміністративного суду

від

9.06.2008р.

по справі

№ 2а-670/08

за позовом

ОСОБА_1

до третя особа

1) Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області
2)Міністерства внутрішніх справ України 3)Першотравневого районного відділу
ГУ МВС України у Донецькій області 4)Страхової компанії “Оранта” Головне управління Державного казначейства
України у Донецькій області

про

визнання дій
протиправними та стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2007р. ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ГУМВС України в Донецькій області про визнання дій
протиправними та стягнення матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він проходив службу в органах
внутрішніх справ з 02.04.2001 року на посадах слідчого і старшого слідчого СВ
Іллічівського РВ Маріупольського ГУ УМВС України в Донецькій області. З
03.11.2005 року - на посаді заступника начальника відділу - начальника слідчого
відділення Першотравневого РВ ГУ УМВС України в Донецькій області. 18.04.2006
року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ за станом здоров'я
(наказ № 109 від 13.04.2006 року). 30.05.2006 року позивачу була встановлена
III група інвалідності із втратою 40% працездатності і 01.04.2007 року
призначена пенсія по інвалідності.

Відповідачем у порушення ст. 9 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"
не була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового
утримання за кожен повний календарний рік служби.

Крім того враховуючи наявність права у відповідності до постанови Кабінету
Міністрів Української РСР № 59 від 29.06.1991 року "Про порядок та умови
державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького
та вільно найомного складу органів і підрозділів внутрішніх справ
республіки" на отримання від міністерства внутрішніх справ України
трирічного грошового утримання, він подав усі необхідні документи до кадрової
служби Першотравневого РВ у червні 2006 року, однак до цього часу виплати йому
не здійснені.

Також, маючи усі підстави для отримання пенсії, він відповідно до наказу
МВС України "Про затвердження Інструкції про організацію роботи по
пенсійному забезпеченню військовослужбовців внутрішніх військ та осіб
начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України та членів їх
сімей" № 1276 від 31.10.2003 року у червні 2006 року надав усі необхідні
документи для призначення пенсії до відділу роботи з персоналом Першотравневого
РВ, з вини якого тільки з 01.04.2007 року йому була призначена пенсія.

Неправомірними діями посадових осіб ГУ МВС України, що виразилися у
невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням
інвалідності, несвоєчасному оформленні документів для оформлення пенсії
позивачу заподіяна моральна шкода у вигляді переживань та моральних страждань,
а також необхідності додавати додаткових зусиль для звернення до
Першотравневого РВ і зверненням до суду.

ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії відповідача, що виразилися у
невиплаті вихідної допомоги, одноразової грошової допомоги у зв'язку із
встановленням інвалідності, несвоєчасному оформленні документів для призначення
пенсії, стягнути з відповідача вихідну допомогу, одноразову грошову допомогу у
зв'язку із встановленням інвалідності, компенсацію за заподіяння моральної
шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою суду від 07 лютого 2008 року до участі у справі у якості другого
відповідача залучене Відкрите акціонерне товариство Страхова компанія
"Оранта" та у якості третьої особи - Головне управління Державного
казначейства України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 25 березня 2008 року до участі у справі у якості
відповідача залучене Міністерство внутрішніх справ України.

Ухвалою суду від 13 травня 2007 року у якості відповідача залучений
Першотравневий районний відділ ГУ МВС України в Донецькій області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня 2008р.
позов задоволений частково і визнані протиправними дії
ГУМВС України в Донецькій області
та Першотравневого районного відділу ГУ МВС України в Донецькій області
щодо несвоєчасного оформлення документів
, необхідних для призначення пенсії позивачу, стягнуто з МВС України за рахунок коштів державного бюджету України одноразову
грошову допомогу у розмірі 2460,
85 грн. та страхову суму у зв”язку із
встановленням інвалідності в розмірі трирічного
грошового утримання.

Не погодившись з постановою суду 1 інстанції ГУМВС України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом 1 інстанції норм
матеріального та процесуального
права.

В
обґрунтування скарги відповідач вказав на те, що одноразова грошова допомога
сплачується у зв”язку із звільненням за вислугою років, а ОСОБА_1 відповідної
вислуги років не мав, позивач отримав захворювання у зв”язку із проходженням служби, а не при виконанні
службових обов”язків, пов”язаних
з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку і
громадської безпеки, боротьби із злочинністю, а тому немає підстав для
стягнення коштів у сумі трирічного грошового забезпечення, та на цей час не
визначений страховик, а тому немає підстав для задоволення вимог позивача, щодо
стягнення страхової виплати.

Позивач та
інші відповідачі постанову не оскаржили.

Представник відповідача в судовому засіданні
скаргу підтримала, а позивач проти її задоволення заперечував.

Представники
інших осіб які беруть участь у справі за викликом до суду не з”явились.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити
частково, а постанову суду 1 інстанції частково скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 ч.1 п.4 КАС України
підставами для скасування
постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення
нового рішення є недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд 1
інстанції вважає встановленими та
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або питання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.04.2001 року проходив службу в органах
внутрішніх справ України, що підтверджується його послужним списком (а.с. 4-6).

Під час проходження служби позивач отримав захворювання, пов'язане з
проходженням служби, та йому було встановлено III групу інвалідності (довідка
МСЕК серії ДОН-05 № 126821 - а.с. 7). Ступінь втрати працездатності позивача
складає 40% (а.с. 8).

Наказом УМВС України в Донецькій області від 13.04.2006 року № 109 о/с
ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ за п. 65 "б" Положення
про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ
України(через хворобу) (а.с. 60).

У відповідності до ст. 22 Закону України "Про міліцію" держава
гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Згідно зі ст. 23-1 цього Закону, пенсійне забезпечення працівників міліції
після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку
та на умовах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" (закон № 2262)військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення,
пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення
їх зі служби.

Порядок організації роботи з пенсійного забезпечення військовослужбовців
внутрішніх військ та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ України і членів їхніх сімей визначений Інструкцією про організацію
роботи з пенсійного забезпечення військовослужбовців внутрішніх військ та осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України і членів
їхніх сімей, затвердженою Наказом МВС України 31.10.2003 № 1276 та
зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 грудня 2003 р. за № 1161/8482
(п. 1.1 цієї Інструкції).

Згідно з п. 1.4 зазначеної Інструкції робота з пенсійного забезпечення в
системі МВС України здійснюється пенсійними відділами (відділеннями) управлінь
(відділів) фінансових ресурсів та економіки (УФРЕ (ВФРЕ) ГУМВС України в
Автономній Республіці Крим, місті Києві та Київській області, УМВС України в
областях та місті Севастополі у взаємодії з управліннями (відділами,
відділеннями) роботи з персоналом і медичними службами МВС, ГУМВС, УМВС. Вона
включає в себе, у тому числі, своєчасне призначення пенсій і допомоги
військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, їхнім сім'ям, а
також сім'ям пенсіонерів з числа цих осіб.

Позивач був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ 18.04.2006 року.
Разом з тим, у порушення вищевказаних вимог законодавства пенсія йому була
призначена тільки 01.04.2007 року, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в
Донецькій області (а.с. 13).

За таких обставин судова колегія вважає правильними висновки суду 1 інстанції
про необхідність визнати дії відповідача 1 та відповідача 3 щодо несвоєчасного
оформлення документів необхідних для призначення пенсії, неправомірними.

Згідно ст. 9 ч.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового,
сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які
мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком,
станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних
заходів, закінченням строку контракту,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням
виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, виплата зазначеної в частинах першій та
другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби
особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким
іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється
Міністерством оборони України, Міністерством України з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської
катастрофи. Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та
зв'язку України, Державною податковою адміністрацією України, Державним
департаментом України з питань виконання покарань, іншими утвореними відповідно
до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за
рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Статтею 18 Закону № 2262 передбачено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала
в період проходження ними служби
або не пізніше трьох місяців після звільнення
зі служби, або
якщо інвалідність настала
пізніше тримісячного терміну після
звільнення зі служби, але
внаслідок захворювання (травми,
поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло
в період проходження
військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не
вчинила злочину проти миру і людства.

Захворювання що спричинило інвалідність позивача виникло під час
проходження служби, інвалідність настала не пізніше трьох місяців після
звільнення зі служби і таким чином
ОСОБА_1 має право на пенсію за цим Законом, а тому йому необхідно було
сплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Судом встановлено та це не оспорюється сторонами у справі, що позивачу
зазначена одноразова допомога сплачена при звільненні не була.

Як вбачається з довідки Відділу внутрішніх справ Першотравневого району
Донецької області від 06.05.2008 року № 6298 (а.с. 57), грошове утримання
ОСОБА_1 станом на 01.04.2006 року складало 984,34 грн.

Відповідно до послужного списку позивача він проходив службу протягом 5
повних календарних років (з 02.04.2001 року по 18.04.2006 року).

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги позивача повинен складати
2460,85 грн. (984,34 грн. х 50 % х 5), у зв'язку із чим судова колегія вважає
правильним рішення суду 1 інстанції про стягнення з МВС України вказаної суми
на користь позивача.

15.08.2006 року позивач звернувся до начальника відділення Укрдержстраху із
заявою про виплату йому страхової суми у зв'язку з тим, що у період проходження
служби він втратив працездатність на 40% (а.с. 9).

На час звільнення позивачу ця страхова сума сплачена не була.

На цей момент страховиком працівників органів внутрішніх справ згідно
договору про закупівлю послуг з обов'язкового державного особистого страхування
працівників міліції була НАСК "Оранта". Термін дії договору з НАСК
,,Оранта" закінчився 31.12.2006 року, що підтверджується довідкою
заступника начальника відділу ЗСВ УФСБО ГУМВС України в Донецькій області (а.с.
39). Також з цієї довідки вбачається, що документи ОСОБА_1 не були передані до
страхової компанії.

У відповідності до п. 2 "а" Положення про порядок і умови
державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького
та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 червня 1991
року № 59 "Про порядок і умови державного обов'язкового особистого
страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ республіки", яка втратила чинність, на
підставі Постанови КМУ № 707 від 12.05.2007, але діяла на момент подання
позивачем заяви про виплату страхової суми, страховик виплачує страхові суми
особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів
внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення
(контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних при виконанні
службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського
порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю у разі встановлення
застрахованому інвалідності, що настала у період служби (роботи), але не пізніш
як через 3 місяці після звільнення зі служби (роботи) чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце при
виконанні службових обов'язків: інвалідові III групи - в розмірі трирічного
грошового утримання.

Згідно п. 2 “б” цієї постанови страховик виплачує страхові суми
особам рядового, начальницького
та вільно найомного складу
органів і підрозділів внутрішніх
справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва, захворювання, одержаних у період проходження служби, - у
розмірах, передбачених постановою Кабінету
Міністрів України від 19 серпня
1992р. № 488.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 19 серпня 1992р. № 488 “Про умови державного обов”язкового особистого
страхування військовослужбовців і
військовозобов”язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум” (п.п.1, 6 “б”)
передбачено, що державне особисте страхування
проводиться НАСК “Оранта” за рахунок
державного бюджету, що виділяються
Міністерству внутрішніх справ і сплачується страхова сума
у разі втрати застрахованим працездатності , що сталася внаслідок
поранення(контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період
проходження служби (зборів),- у розмірі залежно
від ступеня втрати
працездатності, що визначається у процентному відношенні
до загальної суми страхування на
випадок загибелі або смерті.

Згідно довідки МСЕК позивач втратив працездатність на 40% у зв”язку із
захворюванням, пов”язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не у зв”язку із
захворюванням одержаним при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки,
боротьбі із злочинністю.

За таких обставин судова колегія вважає, що ОСОБА_1 придбав право на
отримання страхової суми, але у розмірі залежно від ступеня втрати
працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми
страхування на випадок загибелі або
смерті.

Відповідно до листа НАСК “Оранта” № 0808-03-11/30137 від 23 жовтня 2008р.
розмір страхової суми яка належала би до виплати позивачу у 2006р. повинен
дорівнювати 3400 грн.

12 травня 2007 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №
707 "Про затвердження Порядку та умови виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції", в
якій МВС зобов”язано завершити виплату страхової суми та одноразової грошової
допомоги у разі загибелі або інвалідності працівника міліції, що повинні бути
нараховані до 1 січня 2007 року.

Позивачу страхову суму належало нарахувати у 2006р. і так як діючим
законодавством встановлено здійснення страхових виплат за рахунок державного
бюджету, обов”язок здійснення цих виплат покладено на МВС України, судова колегія зазначає про необхідність
стягнути на користь ОСОБА_1 страхову суму у розмірі 3400 грн. і саме з
Міністерства внутрішніх справ України, за рахунок Державного бюджету України.

Завданням адміністративного судочинства згідно частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 3 ч.1 п.1 КАС України
справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір,
у якому хоча б однією зі сторін є
орган виконавчої влади,
орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 21 ч.3 КАС України не допускається об"єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати
в порядку різного судочинства,
якщо інше не встановлено законом.

Статтею 157 ч.1 п.1 КАС України
передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить
розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивачем оскаржуються дії та
бездіяльність суб"єктів владних повноважень, а судом до участі у справі в
якості співвідповідача залучена також і
юридична особа яка не є органом державної влади, органом місцевого
самоврядування і не здійснює владні
управлінські функції.

Між позивачем та НАСК "Оранта" не виникло публічно-правового
спору.

Таким чином судова колегія вважає, що справа за позовом ОСОБА_1 до НАСК
"Оранта" не підлягає розгляду в порядку адміністративного
судочинства, а тому справу в цій частині належить закрити.

Керуючись ст.ст.
195-196, ст. 198, ст. 200, ст. 202, ст. 203, ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій
області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня
2008р. по справі № 2-а-670/08- задовольнити частково.

Постанову суду 1
інстанції в частині вирішення вимог до НАСК “Оранта” та стягнення з
Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 страхової виплати у
зв”язку із встановленням інвалідності в
розмірі трирічного грошового утримання - скасувати.

Провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до НАСК “Оранта”- закрити.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення страхової виплати у зв”язку із встановленням інвалідності в розмірі трирічного грошового
утримання - задовольнити частково та стягнути з Міністерства внутрішніх справ
України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1страхову суму у
розмірі 3400 гривень.

В іншій частині
постанову суду 1 інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: