Справа № 2-а-6564/08
Суддя: Верба І.О.
Дата ухвалення: 2008-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Категорія статобліку - 47
Справа № 2-а-6564/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 грудня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Верба І.О.

при секретарі Ромасько Є.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представників:

позивача ОСОБА_2

відповідача подав
заяву про розгляд справи без його участі

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1,АДРЕСА_1і

до Управління праці та
соціального захисту населення Павлоградської районної державної адміністрації,
м. Павлоград Дніпропетровської області

про визнання дій
неправомірними та стягнення заборгованості по допомозі по догляду за дитиною, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась із адміністративним позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської
райдержадміністрації з позовними вимогами про:

- визнання неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністрації щодо
неправильного нарахування державної допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в 2005-2008 рр.;

- стягнення з Управління праці та соціального захисту
населення Павлоградської райдержадміністрації недоплачену суму заборгованості
по допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за
2005-2008рр в сумі - 10263,19 грн.;

- стягнення з Управління праці та соціального захисту
населення Павлоградської райдержадміністрації недоплачену заборгованість по
державній матеріальній допомозі як одинокій матері в січні, березні, квітні
2007р. у розмірі 94,70 грн.;

- стягнення з Управління праці та соціального захисту
населення Павлоградської райдержадміністрації моральну шкоду у сумі 1500 грн.;

- стягнення з відповідача судові витрати в сумі 119,78
грн.

В обґрунтування позову зазначено, що:

- рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп
відновлено дію статті 15 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми», однак
відповідач неправомірно продовжив здійснювати виплати на підставі визнаного у
той час неконституційним абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік»;

- у 2005-2008 році виплати здійснюватись в меншому розмірі, ніж прожитковий
мінімум;

- допомога одиноким матерям, які мають дітей віком до 18 років,
виплачується в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму. В січні та березні
2007 року він склав 130, 20 грн., а в квітні 2007 року 138, 90 грн. Однак в
січні, березні та квітні 2007 року було сплачено суми в меншому розмірі, борг
склад 94, 70 грн.

- моральні страждання полягали в тому, що я постійно на протязі декілька
років хвилювалась від того що не могла надати своїй дитині необхідне
матеріальне забезпечення;

- у зв'язку із тим, що рівень у позивача та її дитини був значно меншим ніж
прожитковий мінімум, то позивач не могла
звернутись з матеріальних підстав за правовою допомогою і тому пропустила
термін для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав з поважної причини.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що
статтею 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визначені
розмір допомоги при народженні дитини та розмір допомоги по догляду за дитиною
та передбачений відповідний обсяг видатків на зазначені цілі. Позивачу у 2007
році здійснена виплата при народженні дитини в повному обсязі та своєчасно.
Рішенням Конституційного суду України від 09.07.07 р. №6-рп внесені зміни до
статті 12 Закону України “Про державну допомогу сім'ям з дітьми” не визнані неконституційними. Вимоги по
виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в
розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років є
такими, що не відповідають чинному законодавству. Вимоги щодо недоотриманою
суми за 2008 рік та призначення в подальшому допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку відповідно до статті 15 Закону України “Про
державну допомогу сім'ям з дітьми” в розмірі встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років не відповідають чинному законодавству.
Управління є лише розрядником коштів. Просив застосувати строки звернення до
адміністративного суду згідно статті 99 Кодексу адміністративного судочинства
України. Вимоги щодо стягнення недоплаченої суми допомоги одиноким матерям в
розмірі 94,70 грн. було виплачено, під час масового перерахунку в лютому та
травні 2007 року. Головним розпорядником коштів є Міністерство праці і
соціальної політики України, отже підстав для стягнення кошів з відповідача не
має.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, процесуальним правом на участь у
судовому засідання не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 народила донькуОСОБА_3

Згідно довідки від 18.03.08 р. позивач отримала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного року у 2005 році - у серпні 81,45 грн., у
вересні-жовтні по 93,51 грн., у листопаді-грудні по 94,77 грн.; у 2006 році у січні 94,77
грн., у лютому 90,00 грн., у березні 99,54 грн., у квітні 94,77 грн., у травні
98,01 грн., у червні - грудні по 96,36 грн.; у 2007 році - у січні 104,22 грн.,
у лютому 109,71 грн., у березні-липні по 104,49 грн., у серпні-жовтні по 109,62
грн., у грудні 115,65 грн.; у 2008 році - у січні 115,65 грн., у лютому 149,12
грн., у березні 130 грн.

У 2005 році стаття 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" мала таку редакцію - допомога по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6 років.

При цьому, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми", у редакції Закону України від 25.03.2005 р. N 2505-IV, було
встановлено, що розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої статтею
15 цього Закону, визначається Верховною Радою України в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік у відсотковому відношенні до прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку з поступовим наближенням до прожиткового
мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за величину, що дорівнює 25
відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму, а з 1 січня 2006 року - 50
відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Статтею 59 Закону України «Про
державний бюджет України на 2005 рік» на
2005 рік встановлено рівень забезпечення прожиткового мінімуму (гарантований
мінімум) для призначення допомоги відповідно до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" у сумі 90 гривень.

У 2006 році, відповідно до пункту 19 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» від 20.12.2005 р. N 3235-IV з метою приведення окремих норм
законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію частини
першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення"
Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Представник позивача заявив про
невідповідність Конституції України норм вказаних законів, які змінили розмір
допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо виплати допомоги за 2005-2006 рік
суд виходить із того, що відповідно до статті 1, 13 Закону України «Про
Конституційний суд України», єдиним органом конституційної юрисдикції є
Конституційний суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо
конституційності законів.

Отже, до компетенції адміністративних судів, як судів загальної юрисдикції,
належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам
України (законності), однак прийняття рішень та надання висновків щодо
конституційності законів є виключною юрисдикцією Конституційного суду України.

Відповідно до частини 2 статті 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Закон України "Про державний бюджет України на 2005 рік"
та Закон України "Про державний бюджет України на
2006 рік" та його положення мають вищу юридичну
силу відносно інших спеціальних законів стосовно визначення розміру або порядку
обчислення допомоги при народженні дитини, бо є основним та головним (окрім
Конституції України) фінансовим нормативним актом розподілу доходів та видатків
в країні.

За таких обставин, положення цього закону яким було визначено порядок
нарахування допомоги при народженні дитини, є обов'язковим для застосування та
вирішення справ у суді. Отже, при визначенні розміру допомоги при народженні
дитини слід керуватися відповідними нормами законів про державний бюджет, а не
статтею 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
.

З огляду на викладене, вимоги позивачки щодо розміру допомоги по догляду за
дитиною у 2005-2006 році не підлягають задоволенню, оскільки вини врегульовані
нормами законів про державний бюджет на відповідні роки.

Поряд з тим, Законом України "Про державний бюджет України на 2007
рік" було встановлено наступне - установити, що у
2007 році:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні
шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23
відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для
застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- пункт 14 статті 71 Закону: призупинити дію статті 12, частини першої
статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
.

Відповідач
проводив відповідні виплати до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року
№6-рп/2007 положення абзацу третього частини
другої статті 56, та пункт 14 статті 71 втратили чинність, як такі, що визнані
неконституційним.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07.07 р. - дати ухвалення рішення
Конституційним судом України N 6-рп/2007,
вищевказані норми Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік" втратили чинність, а, отже,
з цього часу відновлено дію норм Закону в повному обсязі.

Суд дійшов висновку, що при розрахунку розміру допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2007 році з дати на ухваленні
відповідного рішення слід керуватися саме приписами статті 15 Закону України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми" .

Суд дійшов висновку, що відповідачем
допущено бездіяльність щодо неповної виплати сум допомоги по догляду за дитиною
у 2007 році з 09.07.07 р. , і керуючись частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України суд виходить за межі позовних вимог,
оскільки вважає що це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів
позивача, на захист яких наданий позов.

Обов'язок по здійсненню перерахунку належних до виплати грошових сум
законом покладено на відповідача, у зв'язку із чим суд не може виконувати
функції суб'єктів владних повноважень, покладених на них законом з огляду на
принципом поділу державної влади, закріплений статті 6 Конституції України.
Право позивача у даному випадку має бути захищене шляхом зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та виплату позивачу недоплачені суми. Отже, відповідач
має усунути допущене порушення шляхом перерахування розміру допомоги відповідно
до правил статті 15 Закону України Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" та проведення відповідних
доплат.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд
при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в
розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частина перша статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" була викладена в наступній редакції
Законом України від 28.12.07 р. - допомога по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним
доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не
менше 130 грн.

Пункт 3 Прикінцевих
положення вказаного закону визначив, що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з
1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1
січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців.

Отже, у 2008 році відповідач керувався вищевказаними нормами, та не
допустив порушень прав позивача.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" всі види допомоги сім'ям з дітьми
крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині
другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального
захисту населення за місцем проживання батьків. Відповідач є органом
соціального захисту населення за місцем проживання мати дитини, отже суд вважає
вимоги заявлені до відповідача обґрунтованими.

Згідно статті 18-3 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" допомога на дітей одиноким матерям, які мають
дітей віком до 18 років, надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та
середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні
шість місяців, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

З матеріалів справи виходить, що згідно довідки від 18.03.08 р. позивач
отримала допомогу одинокій матері у 2007
році у січні 51,88 грн., лютому 218, 60 грн., березні 120, 12 грн., у квітні
132,60 грн., у травні 145,20 грн.

В січні та березні 2007 року 30% прожитковому мінімуму складали 130,20
грн., в квітні 138,90 грн.

Позивач зазначає про неповну виплату сум допомоги як одинокий матері
визначаючи борг за 2007 рік за січень - 78,32 грн., березень - 10,08 грн.,
квітень - 6,30 грн., разом позивач визначив недоплату у розмірі 94,70 грн.

Однак відповідачем надано розпорядження від 29.01.07 р. на перерахунок
допомоги одиноким матерям з 01.01.07 р. ОСОБА_1, якій установлено розмір
допомоги з 01.01.07 р. по 31.03.07 р. у сумі 130,20 грн., з 01.04.07 р. по
30.09.07 р. по 132,60 грн.; та розпорядження на перерахунок розміру допомоги з
01.04.07 р., який з вказаної дати до 30.09.07 р. встановлено у розмірі 138, 90
грн.

Судом встановлено, що недоплачені суми виплачені в складі платежів за лютий
у розмірі 218,60 грн. = 130,20 (повний розмір допомоги за лютий) + 78,32 грн.
(доплата за січень) + 10,08 (за
березень); та у травні у розмірі 145,20 грн. = 138,90 грн. (повний розмір
допомоги за травень) + 6,30 грн. (доплата за квітень).

Таким чином, вимоги щодо неповного нарахування та виплати сум допомоги
одиноким матерям не підлягають задоволенню, оскільки виплачені в розмірі
відповідно до закону.

Вирішуючи вимогу про стягнення сум моральної шкоди суд повинен визначити
чим підтверджується факт заподіянні позивачеві моральних чи фізичних страждань
або втрат немайнового характеру, за яких обставин та за якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, х чого виходить позивач визначаючи розмір
шкоди, врахувати ступінь вини відповідача. Суд не знайшов підстав для
задоволення вимог щодо стягнення сум моральної шкоди.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків звернення до суду
та наслідків їх пропуску. Позивачем заявлене клопотання про визнання поважною
причини пропуску строку для звернення до суду та поновити термін. Позивач
зазначила, що не мала можливості звернутись до суду оскільки на мала
матеріальної можливості отримати правову допомогу, за відповідно подати позов
до суду. У судовому засіданні позивач підтвердила що звернулась до представника
ОСОБА_2за правовою допомогою після спливу строку звернення до суду. Окремо
зазначила, що дізналась про порушення її прав із засобів масової інформації,
однак точно подію, з якою пов'язана обізнаність про порушене право зазначити не
змогла. Враховуючи завдання адміністративного судочинства, суд вважає що за
таких обставин причини пропущення строку звернення до суду є поважними.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо
адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Визнати причини пропущення строку звернення до суду ОСОБА_1 поважними, та
поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду із адміністративним
позовом до Управління праці і соціального захисту населення Павлоградської
районної державної адміністрації із позовом визнання дій неправомірними та
стягнення заборгованості по допомозі по догляду за дитиною.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення Павлоградської районної державної адміністрації щодо не вчинення дій стосовно донарахування
та виплати ОСОБА_1 соціальної допомоги по догляду за дитиною по досягненню нею
трьох років у 2007 році з 09.07.07 року по 31.12.2007 року, в розмірі
встановленому статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення
Павлоградської районної державної адміністрації
здійснити перерахунок ОСОБА_1 соціальної допомоги по догляду за дитиною
по досягненню нею трьох років у 2007 році з 09.07.07 року по 31.12.2007 року, в
розмірі встановленому статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та здійснити її виплату.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Присудити судові витрати ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних
вимог у розмірі 0, 85 грн. з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне
оскарження відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в
повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства
України - з дня складення в повному обсязі, та подальшої подачі апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський
окружний адміністративний суд в порядку статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
(підпис)
І.О. Верба

Постанову складено у повному обсязі 15.12.08 р.

З оригіналом згідно Суддя І.О.Верба

Постанова не набрала законної сили станом на 15.12.08 р. Суддя І.О. Верба