Справа № 22-а-11097/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції -
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2008 року справа
№ 22-а-11097/08

зал судового засідання №
2 у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів: при секретарі

Горбенко К.П.,Яманко В.Г. Білоус К.І.

Розглянувши у відкритому за участю представників: позивача відповідача апеляційні скарги

судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2
- особисто не з'явився ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2 Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області

на постанову

Стахановського міського суду Луганської області

Від

07 серпня 2008 року

у адмінінстративній справі

№ 2-а-661/08

за позовом

ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2

До

Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області Головного управління державного казаначейства України
в Луганській області

Про

визнання бездіяльності незаконною та відновлення порушеного права на
компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2007 року
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області (надалі - Управління), Головного управління державного казначейства
України в Луганській області, в якому просив визнати бездіяльність відповідачів
незаконною та зобов'язати управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області зробити перерахунок, призначеної
ОСОБА_2 компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, - щорічної допомоги на
оздоровлення, встановивши щорічну допомогу у розмірі 4 мінімальних заробітних
плат за 2000 рік, 5 мінімальних заробітних плат з 2001 року та одноразової
компенсації при переході з 3 на 2 групу інвалідності в розмірі 15 мінімальних заробітних плат за
2001 рік, розраховуючи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної на
момент виплати. Крім того, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 просив суд
зобов'язати відповідачів робити нарахування та сплату вказаної компенсації у
майбутньому, згідно змін діючого законодавства.

Постановою Стахановського
міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року позов ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2 до управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області, Головного управління державного казначейства України в Луганській
області про визнання бездіяльності незаконною та відновлення порушеного права
на компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, було задоволено частково, а саме:
визнано бездіяльність Управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської
Ради щодо призначення та сплаті ОСОБА_2 щорічної допомоги оздоровлення в 2007
р. та одноразової компенсації незаконною, зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської Ради зробити перерахунок призначеної ОСОБА_2 щорічної допомоги на
оздоровлення, встановивши її в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2007
р., розраховуючи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної на момент
виплати та стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного
бюджету України недоплачену допомогу на оздоровлення за 2007 рік у сумі 1880
грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області
подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права.

В свою чергу, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 також
подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом
приписів цивільного і адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції при розгляді
справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, до 26.03.2001 року був інвалідом 3 групи, з вказаної дати його визнано
інвалідом 2 групи, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яким передбачена щорічна грошова допомога
на оздоровлення в розмірі чотирьох, а з
2001 року, відповідно - п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: у 2000-2002, 2004
роках - 237 грн., у 2005 році - 262 грн., у 2007 році - 400 грн.

В
порушення зазначених норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі
позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено:
за 2000, 2001, 2002, 2004 років по 26,70
грн., за 2005- 2007 роки - 120 грн.

Крім
того, суд першої інстанції послався на те, що дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині
виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України, тому в
задоволенні вимог щодо недоотримання коштів на оздоровлення за 2006 рік було
відмовлено.

На
підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсації і
допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп від 09.07.2007 року.

Таким чином,
судом першої інстанції було встановлено, що
відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги
за 2007 рік у розмірі 1880 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні
наполягали на задоволенні своєї апеляційної скарги, заперечували проти
задоволення апеляційної скарги відповідача - УПСЗН, представники відповідачів
до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, поянення позивача та його представника, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх
такими, що підлягають частковому задоволенню, а судове решення вважає за
необхідне скасувати, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_2 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, був інвалідом 3
групи, а з 26.03.2001 року є інвалідом 2 групи (категорія 1).

Відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується інвалідам
третьої групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, а інвалідам
другої групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір
такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи в 21,50 грн. та для інвалідів
2 групи в 26,70 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений
для інвалідів 2 групи в 120 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами №№ 836, 562
усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину,
кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на
час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій
грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів третьої групи - 21,50 гривень, для
інвалідів 2 групи в 26,70 грн. та з 2005 року для інвалідів другої групи - 120
грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2007 рік, а не постанови № 836 та 562.

Таким чином, бездіяльність
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі 120 грн. за 2007 рік, суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними.

Проте, колегія суддів зазначає, що
суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог
позивача в частині зобов'язання управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області провести перерахунок
щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2000, 2001, 2002 роки,
оскільки згідно довідки № 7815 від 31.10.2008 року, наданої Управлінням, щорічна
допомога на оздоровлення позивачу за 2000-2002 роки здійснювалась 03.09.2004
року.

Відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002
року № 256 (із змінами та доповненнями), виплату
одноразової грошової допомоги здійснюють органи праці та соціального захисту
населення, починаючи з 29 жовтня 2003 року.

Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги до
належного відповідача у справі і за такими вимогами стягнення слід проводити з
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області, яке є розпорядником коштів.

Отже, колегія суддів обгрунтовано дійшла висновку щодо
стягнення з управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області на користь ОСОБА_2 заборгованність по щорічній
допомозі на оздоровлення за 2000, 2001, 2002 роки у сумі 3474 грн. 90 коп. - за
2000 рік - 237 грн. х 5 - 26,70 грн. = 1158,30 грн.; за 2001 рік - 237 грн. х 5
- 26,70 грн. = 1158,30 грн.; за 2002 рік - 237 грн. х 5 - 26,70 грн. = 1158,30
грн.

Що стосується
позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача щодо виплати
позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2003 рік, то колегія суддів
вважає, що вони задоволенню не підлягають, бо згідно Порядку виплати органами
соціального захисту населення щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому наказом
Міністерства праці та соціальної політики України № 1 від 04.01.2000 року,
підставою для призначення допомоги є копія посвідчення встановленого зразка або
інший документ, що підтверджує статус особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильскої катастрофи; паспорт або інший документ, який засвідчує місце
проживання; письмова заява особи, якій проводиться виплата допомоги та
довідка з місця роботи або органу, що виплачує пенсію, із зазначенням терміну
останньої виплати допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, а також згідно
довідки, наданої управлінням праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області, ОСОБА_2 у 2003 році не звертався
до відповідача з заявою про надання йому допомоги на оздоровлення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 48 ч. 1, 2, 3
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи
виплачується інвалідам 3 групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат,
інвалідам 2 групи у розмірі 45 мінімальних
заробітних плат.

У разі встановлення інвалідності
вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється
з мінімальної заробітної плати, яка
складалася на момент встановлення інвалідності.

Відповідно до Закону України «Про Держаний бюджет України на 2001 рік»
розмір мінімальної заробітної плати станом на 26 березня 2007 року встановлений
у розмірі 118 грн.

При цьому вказаний закон не містив обмежень щодо застосування ст. 48 Закону
№ 796-ХІІ на час виникнення спору. Виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними актами,
у відповідності до припису ч. 4 ст. 9 КАС України, при вирішенні даного
спору застосуванню підлягає саме стаття
48 Закону № 796-ХІІ, а не Постанови КМУ.

Таким чином, право ОСОБА_2 на виплату різниці компенсації прямо встановлено
Конституцією України та Законом України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того,
вказане право гарантовано ст. 17 Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні гарантії», а також гарантований і розмір
спірної соціальної допомоги. До цього ж, в ч. 1 ст. 17 закону зазначено, що
соціальні гарантії встановлюються тільки законами з метою забезпечення
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

На підставі вищезазначеного, з управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_2 слід
стягнути одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка сплачується
при встановленні інвалідності вищої групи. Виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
складалася на момент встановлення інвалідності, тобто стягненню підлягає сума у
розмірі 1770 грн.: (118 грн х 15 мінімальних заробітних плат).

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог відповідача в частині зобов'язання
відповідача на подальше робити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_2, у разі
підвищення мінімальної пенсії за віком, оскільки Кодексом адміністративного
судочинства передбачено відновлювати лише порушені права громадянина, а не ті,
які можуть бути порушені в майбутньому.

Колегія суддів не
погоджується з правовими підставами про відмову в задоволенні позову за
2000-2005 року, які суд першої інстанції визначив ч. 2 статті 99, та ч. 1
статті 100 КАС України, бо
відповідно до приписів ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін. Тобто, за власною ініціативою суд цю норму не
може застосувати, а відповідач про таку підставу взагалі не згадував.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що
суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, із матеріалів справи
вбачаються підстави для часткового задоволення апеляційних скарг та скасування
постанови суду першої інстанції.

Повний текст виготовлено 05
листопада 2008 року.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 206, 207, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення ради
Стахановської міської ради Луганської області на постанову Стахановського
міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року у справі № 2-а-661/08 -
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову
Стахановського міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року у
справі № 2-а-661/08 - задовольнити частково.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 07 серпня
2008 року у справі № 2-а-661/08 за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення ради Стахановської міської ради Луганської області про
визнання бездіяльності незаконною та відновлення порушеного права на
компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю - скасувати.

Визнати неправомірною бездіяльність управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області щодо відмови у виплаті
позивачу заборгованості по компенсаційним виплатам на оздоровлення за 2000,
2001, 2002, 2004, 2005 та 2007 роки згідно розмірів, встановлених ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та невиплати різниці одноразової компенсації при
переході з 3 на 2 групу інвалідності..

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області за рахунок державного бюджету на користь
ОСОБА_2 заборгованність по щорічній допомозі на оздоровлення за 2000, 2001,
2002, 2004, 2005 та 2007 роки в сумі
3474, 90 грн.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області за рахунок державного бюджету на користь
ОСОБА_2 одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в сумі 1770 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
виготовлення повного тексту у відповідності до ч. 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий: Г.М. Міронова

Судді:
В.Г.Яманко

К.П.Горбенко