Справа № 2-а-3491/08
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3491/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2008 року Одеський окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого - судді Іванова Е.А.

при секретарі Мезнер О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Одесі
адміністративну справу за позовом
фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нечинним акту
-розрахунку та вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом у якому
просить визнати нечинними акт-розрахунку НОМЕР_1 сум фіксованого розміру
страхового внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від
13.09.2006 року та вимогу про сплату боргу НОМЕР_2 У від 13 вересня 2006 року,
стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно стягнуті 208,20грн.

В судовому
засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що у 2006 році позивач подав до відповідача звіт
про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2005рік у якому зазначив
суми фактично сплачених страхових внесків до пенсійного фонду у складі
единого податку, платником якого він був на той час, проте 13 вересня 2006 року
відповідач склав акт -розрахунок НОМЕР_1 у якому зазначив суми внесків за
період з 01.01.2005 року по 30 березня 2005 року які належить доплатити до
раніше сплачених до пенсійного фонду, що склало суму 208,82грн. та вимогу про
сплату боргу НОМЕР_3 У від 13 вересня 2006 року в якої також визначена сума
заборгованості станом на 13 вересня 2006 року зі сплати страхових внесків. З цим актом та вимогою позивач не згодний так
як Законом України НОМЕР_4 „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України
частини податків до ОСОБА_2, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - I кварталу 2005 року” було
визначено, що суми внесків до ОСОБА_2, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків
згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - I кварталу 2005
року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку із
застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону
України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004
року НОМЕР_5, не вважати заборгованістю.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не повідомив, але надіслав до суду заперечення у
яких позов не визнали(а.с.27-28).

Вислухавши
представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку,
що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. є фізичною особою -підприємцем, про що свідчить копія
свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця (а.с.18), та як
платник єдиного податку протягом 2005 року знаходився на спрощеній системі
оподаткування, про що свідчить копія свідоцтва про сплату единого податку
(а.с.19).

21.03.2006 року
позивач подав до відповідача звіт про нарахування та сплату суми страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне
страхування за 2005рік у якому зазначив
суми фактично сплачених страхових внесків до пенсійного фонду у складі
единого податку (а.с.7), а саме: у січні 2005р.-42грн. лютий, та березень „-„,
тобто усього за 1-й квартал 2005 року 42грн.

Надалі
відповідач керуючись Законом України „Про державний бюджет України на 2005 рік”
склав акт акт -розрахунок НОМЕР_1 від 13.09.2006 року у якому зазначив, що
позивачу належить до сплати страхових внесків за січень 2005 року -41,84грн.,
лютий -83,84грн, березень -83,14грн. усього 208,82грн.

При цьому відповідач виходив, з того що
згідно ст.45 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" НОМЕР_6 від 23.12.2004, у 2005 році до набрання чинності закону про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, платники єдиного податку були повинні сплачувати
страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне та пенсійне
страхування у порядку та на умовах, визначених спеціальним законодавством з
питань справляння таких внесків, проте позивач не сплачував у першому кварталі 2005
року внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно ст.1 ЗУ” Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” НОМЕР_7 мінімальний страховий внесок - сума
коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної
плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання
заробітної плати (доходу).

Відповідно ч.1 ст.82 ЗУ НОМЕР_6
встановлено, що з 1 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати
становить -262 гривні на місяць.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України „Про збір
на обов'язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997р. НОМЕР_8 розмір
страхового внеску, встановлений законом на період з 01.01.2005 року до
30.03.2005 року складав 32% від об'єкту
оподаткування -заробітної плати (доходу).

13 вересня 2006 року відповідач склав
вимогу про сплату боргу НОМЕР_3-У у якої
визначив позивачу суму заборгованості по страховим внескам у сумі
208грн.82коп(а.с.10).

Вказана вимога була отримана позивачем 16 лютого 2007 року та на неї
27.02.2007 року були подані заперечення (а.с.13), у задоволенні яких було
відмовлено (а.с.11,12).

Надалі відповідач звернувся до державного
виконавця про стягнення узгодженої суми 208,82грн. та після відкриття
виконавчого провадження позивач сплатив вказану суму відповідачу та виконавче
провадження було закрито.

Як вбачається з акту розрахунку
відповідач врахував суму 42 грн. сплачену позивачем у складі единого податку до
бюджету, як належно сплачену суму страхових внесків.

Представник
позивача на підтвердження необґрунтованості акту та розрахунку надав копії
квитанцій НОМЕР_9 від 24.01.2005 року, та НОМЕР_10 від 16.03.2008 року про
сплату единого податку за березень 2005 року на суму 190грн. (з яких половина
авансу за квітень 2005 року) та за лютий 2005 року на суму 95грн.

Але, як
встановлено судом та пояснив представник позивача позивач ці квитанції до
відповідача не подавав та у своїх зверненнях з приводу заперечень з
актом-розрахунком та вимогою (а.с.13,14) на ці квитанції не посилався та
показав їх вперше тільки у судовому засіданні.

Таким чином,
судом встановлено, що оскаржуваний акт-розрахунок та вимога були складені
відповідачем виходячі з даних наданих позивачем та зазначених у звіті поданому
21.03.2006 року.

Тому суд
приходить до висновку, що відповідачем правомірно була визначена сума страхових
внесків яка підлягала до сплати додатково за перший квартал 2005 року та
виставлена вимога.

Відповідно до
п.2 Указу Президента України суб'єкти малого підприємництва фізичні особи мають
право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для
суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами
за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може
становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не
пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного
казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня
після надходження коштів перераховують суми єдиного податку: до місцевого
бюджет - 43 відсотка; до ОСОБА_2 - 42 відсотка; на обов'язкове соціальне
страхування - 15 відсотків.

Відповідач зазначив у звіті, що
сплатив внески у першому кварталі 2005 року тільки у розміру 42грн. Відповідно до Указу
Президента НОМЕР_11 на обов'язкове
пенсійне страхування з суми единого податку було повинно перераховано до
ОСОБА_2 суму у розміру 42%, що з суми единого податку позивача становить 42грн.
та виходячи з мінімального розміру заробітної плати -262грн.. щомісячно, тому
відповідачем правомірно визначена сума доплати та виставлена вимога.

П. 5.3.1. Постанови правління ОСОБА_2 від 19 грудня 2003 року НОМЕР_12
(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за
НОМЕР_13) „Про затвердження Інструкції
про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ОСОБА_2”
встановлює, що визначення сум страхових внесків фізичними особами -підприємцями
у тому числі, тими що знаходяться на спрощеній системі оподаткування здійснюється на підставі: даних у річних
розрахунках; даних у розрахунку авансових сум страхових внесків; даних річних
розрахунків про нараховані та сплачені суми фіксованого розміру страхових
внесків, отриманих від фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів.

8.1. Суми страхових внесків, своєчасно не
нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені пунктами
5.1, 5.2, 5.3 цієї Інструкції, у тому числі обчислені органами Пенсійного
фонду, уважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі
- недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових
санкцій.

Згідно п.8.2. Інструкції
органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в
таких випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності
страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків. У випадку а)
вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки.

Відповідно п. 8.8. Інструкції у разі, якщо страхувальник, який одержав
вимогу і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або
не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі, якщо страхувальник
узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, орган Пенсійного фонду звертається у
встановленому законом порядку і подає вимогу до відповідного органу державної
виконавчої служби, у якій зазначає суму боргу за даними карток особових
рахунків платників на дату подання. До сум боргу, що подаються до органів
державної виконавчої служби за даними карток особових рахунків платників,
включаються також суми, узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений
термін, фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Разом з тим, суд вважає, що позивач не
позбавлений права звернутися до
відповідача з наданням необхідних документів для виконання відповідного
перерахунку в разі сплати внесків в більшому розмірі за перший квартал 2005
року.

Враховуючи викладене суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись
ст.ст.2,7-9,158,160,163КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нечинними акту-розрахунку НОМЕР_1
сум фіксованого розміру страхового внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування від 13.09.2006 року та вимоги про сплату боргу НОМЕР_2 У
від 13 вересня 2006 року, стягнення з ОСОБА_2 на його користь безпідставно
стягнуті 208,20грн.- відмовити.

Копію постанови
суду, після набрання нею законної сили, направити державному реєстратору за
місцезнаходженням відповідача для внесення до Єдиного державного реєстру запису
про судове рішення.

Згідно ст. 254 КАС України, постанова, якщо інше не
встановлено КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження постанови протягом 10 днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова виготовлена у повному обсязі 06 жовтня 2008
року.

Суддя
Е.А.Іванов