Справа № 2а-751/08
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2008-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Категорія статобліку-49

Справа №
2а-751/08

30
жовтня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Дніпропетровський
окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шлай А.В.,

при секретарі Черненко А.А.,

за участю

представників:

позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної
інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору
на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання нечинною державної реєстрації,
витягу, довідки, -

в с т а н о в и в:

Позивачі
звернулись до суду з позовом про визнання нечинною державної реєстрації прав
власності за ОСОБА_5 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 26.10.04 р., проведену
КМБТІ з моменту реєстрації, визнання нечинною державної реєстрації прав
власності за ОСОБА_6 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 26.10.04 р., проведену
КМБТІ з моменту реєстрації, визнання нечинним витяг № 5188286 від 26.10.04 р.
про реєстрацію права власності на нерухоме майно з моменту видачі, визнання
нечинними довідки № 12819, 12936/20 від 11.05.05 р. з моменту видачі вказаних
актів.

У
судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити та пояснив суду, що позивачі 02.12.96р. приватизували квартиру АДРЕСА_1 та провели первісну державну реєстрацію прав власності в КП ДМБТІ
12.02.97р. як спільну сумісну власність на підставі вищевказаного законодавства
України, яке діяло на той час правовстановлюючих документів. 16.09.98р. ОСОБА_3
по договору купівлі -
продажу від 16.09.98р. придбав зазначену квартиру у
ОСОБА_6 та зареєстрував її в КП ДМБТІ. Рішенням Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 03.12.02р. по цивільній справі № 2-0980/2002 в позові ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_6
відмовлено, договір купівлі - продажу визнано недійсним. Ухвалою Апеляційного
суду Дніпропетровська області від 31.03.03р. рішення Красногвардійського суду
м. Дніпропетровська від 31.03.03р. в частині визнання договору купівлі -
продажу недійсним залишено без змін. Ухвалою Верховної суду України від
25.05.04р.ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні касаційної скарги. Відповідач 26.10.04р. провів вторинну державну
реєстрацію (перереєстрацію квартири Позивачів та відповідно до витягу № 5188286
від 26.10.04р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно безпідставно
зареєстрував в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за
Позивачами по Ѕ часток, про що є відмітка у
свідоцтві від 02.12.96р. Такі дії відповідача є незаконними, оскільки при приватизації квартири частки між
позивачами не були визначені. Відповідач не наділений повноваженнями самостійно
визначати розмір часток, а згоди на це позивачі 26.1004 р. не надавали.

Представник
відповідача позов не визнав, виклавши свої заперечення письмово, в яких
зазначено, що позивачі звернулись 24.09.2004 року із замовленням № 27/03574
щодо здійснення державної реєстрації права власності на квартиру на підставі
свідоцтва про право власності, виданого ДП «Авіагрегат» 02.12.1996 року. На
виконання замовлення фахівцем КП ДМБТІ було здійснено державну реєстрацію права
власності за позивачами на підставі свідоцтва про право власності, виданого ДП
"Авіаагрегат" 02.12.96р., про що було видано витяг про реєстрацію
права власності від 26.10.04р. №5188286. У КП ДМБТІ не було жодних підстав, передбачених п.3.3 Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого
наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 18.02.02р. за №157/6445
відмовити ОСОБА_6 виконанні замовлення від 24.09.04р. №27/03574. Дії
відповідача є правомірними , оскільки згідно статті 355 Цивільного кодексу
України майно, що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної
сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або
законом не Встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частиною 1 ст. 357 Цивільного кодексу України визначено, що частки у праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або законом. Оскільки в свідоцтві про право
власності, яке видане ДП"Авіаагрегат" 02.12.96р. не було зазначено вид спільної власності,
то за позивачами було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних
частках по Ѕ за. кожним. Станом на 16.05.08р. згідно матеріалів
інвентаризаційної справи КП ДМБТІ право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано на 1/100 частину за ОСОБА_6, на 99/100 частин за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого Державним підприємством «Авіаагрегат» 02.12.96р., та
договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю,
посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального
округу 27.01.06р., реєстр №347. Відповідно до п. 3.9 Положення "У разі
переходу права власності на нерухоме
майно яке вже зареєстроване в Реєстрі прав, реєстратор при реєстрації
прав на це майно одночасно скасовує попередній запис щодо права власності на це
майно». Тобто на теперішній час запис,
внесений фахівцем КП ДМБТІ 26.10.04р. щодо державної реєстрації права власності
позивачів є скасованим, витяг про реєстрацію права власності від 26.10.04р.
№8075092 є погашеним, у зв'язку з чим на ньому працівником КП ДМБТІ проставлено штамп «погашено» та оригінал даного
витягу зберігається в інвентаризаційній
справі КП ДМБТІ. Також, у зв'язку з тим, що частки співвласників квартири АДРЕСА_1 змінилися, довідка КП ДМБТІ від
11.05.05р. №12819/20, 12936/20 не відповідає
дійсності. На застосуванні строку звернення до адміністративного суду
представник відповідача не наполягав.

ОСОБА_3,
залучений до участі у розгляді справи в якості третьої особи, та його
представник, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог
та пояснили, що зазначена квартира була придбана ОСОБА_3 у ОСОБА_6, який потім
був визнаний недійсним у судовому порядку. Гроші за квартиру йому не повернули,
тому Ѕ частини квартири була виставлена на торги виконавчою службою. Відповідно
до свідоцтва, виданого 10.02.2006 року державним нотаріусом Третьої державної
нотаріальної контори,ОСОБА_3 належить право власності на Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1, що раніше належало ОСОБА_6на підставі свідоцтва про право власності
на житло від 02.12.1996 року, виданим ДП «Авіаагрегат». Для державної
реєстрації свого права власності він звернувся до відповідача, однак йому було
відмовлено з тих підстав, що вже здійснена реєстрація права власності на цю
квартиру за позивачами відповідно до договору про розподіл часток між ними.
ОСОБА_3 оспорює дійсність цього договору у судовому порядку і вважає, що
ОСОБА_6 скористалась тим, що арешт з квартири був знятий і зареєструвала за
собою та своєю донькою право власності на квартиру в різних частках.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності
на житло, виданим 02 грудня 1996 року державним підприємством «Авіаагрегат»
посвідчений факт належності квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6таОСОБА_7на
праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності. Згідно ст. 8
Закону України «Про приватизацію житлового фонду» передача
займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову
власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника
квартири (будинку). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» якщо
співвласники не укладали угоду про визначення часток, майно є спільною сумісною
власністю. Таким чином, при приватизації зазначена квартира була передана
позивачам у спільну сумісну власність. 26 жовтня 2004 року відповідач здійснив
державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі зазначеного
свідоцтва, визначивши, при цьому, частки позивачів.

Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України
від 28.01.2003 року № 6/5, реєстрація прав власності на нерухоме майно - це
внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з
виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що
здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі
право встановлювальних документів. Реєстратор з моменту прийняття заяви, як це
передбачено у п.3.1. Положення розпочинає розгляд заяви та доданих до неї
документів: установлює відповідність заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в
реєстрації прав, приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в
реєстрації прав власності, видає витяги з Реєстру прав або відмовляє у наданні
таких.

Відповідач, внісши до Реєстру відомості щодо належності об'єкту нерухомого
майна позивачам на праві приватної власності у розмірі по Ѕ частині кожній,
перевищив надані зазначеним нормативно-правовим актом повноваження, оскільки
відобразив інформацію, яка була відсутня у правовстановлювальному документі.
Дозвіл на внесення таких даних до Реєстру позивачі також не надавали.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Суд вважає, що рішення відповідача про реєстрацію прав власності із безпідставним визначенням виду власності, як
приватної часткової та визначенням часток саме у розмірі Ѕ кожному, вчинено за
межами повноважень відповідача і є порушенням прав власності позивачів.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновку про необхідність застосування
ст. 11 КАС України з метою повного захисту прав позивачів. Суд вважає, що у
даному випадку нечинним має бути визнано рішення про реєстрацію прав власності,
а не державна реєстрація прав власності, як того вимагали позивачі, оскільки
рішення є підставою для внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме
майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на
нерухоме майно.

Суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про
визнання нечинними витягу про реєстрацію прав власності та довідок, погодившись
з доводами відповідача. Відповідно до п. 3.9
Положення у разі переходу права власності на нерухоме майно яке вже зареєстроване в Реєстрі прав,
реєстратор при реєстрації прав на це майно одночасно скасовує попередній запис
щодо права власності на це майно. Таким чином, запис від 26.10.04р. щодо
державної реєстрації права власності позивачів є скасованим, витяг про
реєстрацію права власності від 26.10.04р. №8075092 є погашеним. Також, у
зв'язку з тим, що частки співвласників
квартири АДРЕСА_1 змінилися на підставі договору про визначення часток від
27.10.2006 року, довідка КП ДМБТІ від 11.05.05р. №12819/20, 12936/20 не відповідає дійсності.

Керуючись
ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-164 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А
Н О В И В :

Позов
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Визнати нечинним рішення Комунального підприємства «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.10.2004 року про реєстрацію
права власності за ОСОБА_5 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та ОСОБА_6 на Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський
окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі, заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або
в порядку, встановленому ч.5 ст. 186 КАС України без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова
складена у повному обсязі 07.11.2008 року.

Суддя А.В.
Шлай