Справа № 22-а-10624/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Стріжакова Т. В.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22
жовтня 2008 року справа №
22-а-10624/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився;

від першого відповідача: від другого відповідача:

ОСОБА_2 за дов. № 6 від 12 березня 2008 року; не
з'явився, надане клопотання про розгляд справи за відсутністю представника

розглянувши апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради, м. Торез

на постанову Торезького міського суду Донецької області

від 29 липня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-231/08 (суддя Стріжакова Т. В.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Торез

до

1) Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради, м. Торез 2) Головного управління Державного
казначейства України в Донецький області, м. Донецьк

про

визнання дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 1 липня 2008 року до Торезького
міського суду Донецької області з позовною заявою (арк. справи 1-4) до
Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради, м.
Торез (далі по тексту - УПСЗН Торезької міської ради) про визнання дій
неправомірними УПСЗН Торезької міської ради щодо відмови здійснити виплату
разової грошової допомоги в розмірі, встановленому Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов'язання здійснити
виплату недоотриманої суми разової допомоги за 2005-2007 роки в розмірі 6839
грн. 00 коп., зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Постановою від 29 липня 2008 року (арк. справи 44-46)
Торезький міський суд Донецької області задовольнив частково позовні
вимоги ОСОБА_1 Суд першої інстанції визнав неправомірною відмову УПСЗН
Торезької міської ради в виплаті ОСОБА_1 щорічної заборгованості у 2005, 2006,
2007 роках по недоотриманих щорічних виплатах в розмірі, встановленому частиною
5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», зобов'язав УПСЗН Торезької міської ради на користь ОСОБА_1 здійснити
виплату недоотриманих сум щорічних допоміг за 2005, 2006, 2007 роки в розмірі
6839 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати
постанову суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач про час, дату та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином, проте правом бути присутнім при судовому розгляді
не скористався.

Представник першого відповідача під час судового розгляду
апеляційну скаргу підтримав.

18 вересня 2008 року другим відповідачем через канцелярію
Донецького апеляційного адміністративного суду було надане клопотання про розгляд
справи за відсутністю представника.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Позивач віднесений до 1 категорії учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та є інвалідом 3 групи, що підтверджено
посвідченнями та довідкою МСЕК (арк. справи 7-11).

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами та
доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), далі по тексту -
Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує
створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в
суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до
ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники
війни. Розділом 3 цього Закону визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх
соціального захисту.

Пунктом 2 частини 2 статті 7 вищевказаного закону
передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб
начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і
органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства
внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки
України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок
поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання
службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних
аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Згідно довідки відповідача
(арк. справи 6) позивачу, як інваліду війни 3 групи, було виплачено щорічну
разову грошову допомогу: за 2005 рік - 270 грн., за 2006 рік - 270 грн., за
2007 рік - 300 грн.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції станом на дні виплати
визначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова
допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальних пенсій за віком; 2
групи - вісім мінімальних пенсій за віком; 3 групи - сім мінімальних пенсій за
віком.

Статтею 30 Закону України "Про державний
бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року, яка в новій редакції Закону України від 25 березня 2005 року N
2505-IV є статтею 34 того ж змісту, було встановлено, що в 2005 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам
війни 3 групи в розмірі 270 гривень. З огляду на те, що положення статті 30
(34) Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік"
Конституційним Судом України до дійсного часу не визнані неконституційними,
колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов
висновку про визнання дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу, як
інваліду війни 3 групи, суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за
2005 рік у розмірі 2054 грн., тобто в цій частині позовних вимог слід
відмовити, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

На 2006 рік дія частини п'ятої статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була зупинена в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги інвалідам
війни згідно з Законом України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від
20 грудня 2005 року N 3235-IV та відповідно до статті 30 цього ж закону про
державний бюджет було встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової
допомоги здійснюється інвалідам війни 3 групи в розмірі 270 гривень. Згідно
довідки відповідача позивачу у 2006 році було виплачено 270 грн., тому суд
першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо визнання дій відповідача
правомірними при нарахуванні та виплаті позивачу, як інваліду війни 3 групи,
суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2006 рік у розмірі 2243
грн., тому в цій частині позовних вимог слід відмовити, а постанову суду першої
інстанції - скасувати.

Статтею 29 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року № 489-V встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам 3 групи в розмірі 300 грн.

Відповідач посилається на те, що згідно статті 29 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щорічна разова допомога за
2007 рік була виплачена позивачу у встановленому цією нормою розмірі 300 грн.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9
липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними)
стаття 29, пункт 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік». Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на
території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне
значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий
мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року передбачено, що прожитковий мінімум
застосовується для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги
сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних
виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, визначення
права на призначення соціальної допомоги.

Розмір
щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік для позивача - інваліда війни 3
групи повинен бути розрахований виходячи з наступного:

- відповідно до частини 1
статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004
року (в редакції яка була дійсна на час здійснення виплати), мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового
стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,

- розмір мінімальної пенсії за
віком в період з 1 квітня 2007 року по 30 вересня 2007 року складав 410 грн. 06
коп.,

- розмір щорічної разової допомоги за 2007 рік складає 2870
грн. 42 коп. (410 грн. 06 коп. х 7).

Сума недоплаченої позивачу разової грошової допомоги за
2007 рік відповідно до вищенаведеного складає 2570 грн. 42 коп. (2870
грн. 42 коп. - 300 грн.), а не 2542 грн., яку було зазначено в позовній заяві.
Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони
просять.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 195 суд
апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в
суді першої інстанції. У даному випадку суд першої інстанції задовольнив позов
у тій сумі щорічної разової грошової допомоги, яку було заявлено в позовній
заяві.

Виходячи з вищевикладеного, Донецький апеляційний
адміністративний суд погоджується з судом першої інстанції щодо стягнення суми
недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік з
Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради, м.
Торез на користь ОСОБА_1, м. Торез, яка складає 2542 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до
відповідача з заявою за виплатою недоплаченої щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2005-2007 роки, відповідач 17 червня 2008 року листом
(арк. справи 5) відмовив позивачу в виплаті недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2005-2007 роки. Зважаючи на вищевикладене,
колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання незаконними
дій відповідача щодо відмови в виплаті позивачу щорічної разової допомоги до 5
травня за 2007 рік в розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте не згодна з
визнанням незаконними дій відповідача щодо відмови в виплаті позивачу щорічної
разової допомоги до 5 травня за 2005, 2006 роки, тому в цій частині позовних
вимог слід відмовити, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Проте, судом першої інстанції в
резолютивній частині постанови вказано про стягнення недоотриманої разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня з Управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської ради, м. Торез без зазначення того, що таке
стягнення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність бюджетного фінансування для здійснення соціальних виплат, з огляду
на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в
незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Виходячи з викладеного, з врахуванням приписів частини 1
статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням
матеріального права, що обумовлює скасування судового рішення та прийняття
нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Торезької міської ради, м. Торез на постанову Торезького міського
суду Донецької області від 29
липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-231/08 - задовольнити
частково.

Постанову Торезького міського суду Донецької області від 29 липня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-231/08 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, м. Торез до Управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської ради, м. Торез, Головного
управління Державного казначейства України в Донецький області, м. Донецьк про
визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити виплату щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської ради, м. Торез щодо відмови
ОСОБА_1 здійснити виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за
2007 рік у розмірах, передбачених статтею 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Стягнути з Управління праці та соціального захисту
населення Торезької міської ради, м. Торез на користь ОСОБА_1,
м. Торез недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2007 рік в
розмірі 2542 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення
судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у
повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені,
підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні
22 жовтня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня складення постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 27 жовтня
2008 року.

Головуючий: В.Г.Яманко

Судді
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко