Справа № 2а-15392/08
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2008-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20"
листопада 2008 р. м.Харків

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Перцової Т.С.

при секретарі - Ульященко Л.М.

за участю представників сторін :

позивача - ОСОБА_1.

відповідача - Богданової М.Г.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харкові справу за адміністративним позовом
ФО-П ОСОБА_2до Державної податкової інспекції в Київському районі м.Харкова про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 звернулася
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсними
податкові повідомлення - рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова №
/0 від 06.10.08 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на суму 36477,60 грн. та № /0 від 06.10.08
року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на
загальну суму 562,00 грн, з яких основний платіж 392,00 грн., штрафна санкція
170,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовує з посиланням на
ст.ст. 1011, 1013 Цивільного кодексу України,
Указ Президента України від 03.07.1998 г. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», п. 1.31. ст. 1, п.7.9 ст.
7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, Порядок оформлення
результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання податкового, валютного законодавства та іншого
законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327. Як
зазначає представник позивача, ФОП ОСОБА_2за період з 27.02.2006 року по 30.06.3008 року здійснювала реалізацію товару на підставі договору комісії № 46к від
12.04.06р., у відповідності до якого переданий на комісію товар належить
Комітенту (ТОВ „ІВК „Техніка”) та договору комісії № 1к від 27.09.07р., у
відповідності до якого переданий на комісію товар належить Комітенту (ТОВ „ВФ
„Полімер”). Враховуючи
вищевикладене, стверджує, що об'єм виручки ФОП ОСОБА_2. це суми коштів,
які задекларовані в звітах позивача за 2006 рік, 2007 рік та 2008 рік. На думку
представника позивача, суми, що не були відображені в вищевказаних звітах, про
які зазначив перевіряючий, як виручка комітентів мали статус транзитних, і були
перераховані відповідно ТОВ
„ІВК „Техніка” та ТОВ „ВФ „Полімер”.

Також представник позивача
зазначив, що позивач не згодний з висновком перевіряючих щодо донарахування
податку на додану вартість, у зв'язку із тим, що позивачем були надані
підтверджуючі документи щодо нібито виникнення розбіжностей з даними
контрагента ТОВ „ІВК Техніка”, де зазначено, що при самостійній звірці
позивачем було з'ясовано, що суми додатка 5 до декларації з податку на додану
вартість обох контрагентів співпадають у паперовому звіті, таким чином
розбіжність виникла з причин помилок у автоматизації процесу співставлення. Підсумовуючи викладене, просить суд позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в своїх запереченнях на позов та його
представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечують, мотивуючи це тим, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення винесені цілком законно та правомірно з урахуванням
норм чинного законодавства та всіх документів, які надані підприємцем при
проведенні перевірки. В обґрунтування заперечень посилаються на п.п.7.2.1,
п.п.7.2.3 п.7.2, п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану
вартість”, ст.ст. 1, 3, 5 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва”. У задоволенні позову просять
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що
в період з 27.08.08р. по 11.09.08р. фахівцем ДПІ у Київському районі м. Харкова на підставі
направлень від 27.08.2008 року № 901 та від 05.09.2008 року № 926 згідно Плану-графіку перевірок на серпень 2008 року було проведено виїзну планову перевірку ФОП
ОСОБА_2з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за період з 27.02.06р. по 30.06.08р.,
за результатами якої було складено Акт № 4885/17-218/НОМЕР_1від 16.09.08р.

З акту перевірки вбачається, що
перевіркою встановлені порушення позивачем: ст. 1 Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” - перевищення обсягу виручки від реалізації 500 тис. грн. у 2
кв. 2006 року; абз. 1 ст. 13 розділу ІV Декрету КМУ „Про прибутковий податок з громадян", п.п.4.2.8 п.4.2 ст. 4, п.п.8.1.3
п.8.1 ст.8 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” - заниження
оподатковуваного доходу за 3-4 квартали 2006 року, 2007 рік та 1 кв. 2008 року
в сумі 9416809,66 грн., що привело до донарахування податку з доходів фізичних
осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 36477,60 грн.; п.п.7.2.1
п.7.2 ст. 7, п.п.7.2.3 п.7.2 ст. 7 та п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість” - завищення суми податкового кредиту в розмірі
391,67 грн., за наслідками чого було донараховано ПДВ в розмірі 391,67 грн.

Як свідчать матеріали справи,
16.09.2008 року ФОП ОСОБА_2. було
отримано примірник зазначеного акту перевірки з додатками на бланку № 094229.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки ФОП ОСОБА_2. надала до ДПІ у
Київському районі м. Харкова заперечення на висновки акту перевірки № 17 від
18.09.2008 року, в яких зазначила, що вважає висновки акту перевірки неправомірними,
у зв'язку із чим просила ДПІ у Київському районі м. Харкова утриматись від
прийняття рішень на підставі неправомірних висновків акту перевірки.

Відповідачем було надано відповідь №
17 від 18.09.2008 року на заперечення на висновки акту перевірки, в якій
зазначалося, що висновки викладені у Акті
№ 4885/17-218/НОМЕР_1від 16.09.08р. є
неправомірними.

Не дивлячись на вказане, на
підставі висновків акту перевірки № 4885/17-218/НОМЕР_1від 16.09.08р., які ДПІ у Київському
районі м. Харкова своїм листом від 18.09.2008 року визнала неправомірними, були
винесені податкові повідомлення - рішення № /0 від 06.10.08 року, згідно з яким позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб (підприємницька
діяльність) в сумі 36477,60 грн. та №/0 від 06.10.08 року, згідно з
яким ФОП ОСОБА_2. була
визначена сума податкового зобов'язання по платежу - податок на додану вартість
у сумі 562,00 грн. (у тому числі 392,00 основного платежу; 170,00 штрафних
(фінансових) санкцій).

Суд відмічає, що ФОП ОСОБА_2. в перевіряємому періоді була платником єдиного податку, що
не заперечується сторонами i про що свідчить копія свідоцтва серії „Г” № 124248
про сплату єдиного податку від 01.04.2006 року, яке видано відповідно до Указу Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку i звітності суб'єктів підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р.

Згідно з ст. 1 Указу Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку i звітності суб'єктів
підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р. спрощена система застосовується для фізичних ociб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи i в трудових відносинах з якими, включаючи членів їx сімей, в протягом року знаходиться не більше 10 oci6 та
обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за piк не перевищує 500 тис. грн. Виручкою від
реалізації продукції (товарів, poбiт, послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Відповідно до ст. 2 цього Указу
суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати cпociб
оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Як вбачається з матеріалів справи,
сума грошових коштів, віднесена перевіряючими до складу виручки від реалізації товарів, внаслідок чого i
було встановлено перевищення
500 тисячного ліміту, була одержана позивачем у рамках договору комісії від 12.04.2006 р.
№ 46К, укладеного з ТОВ фірма „ІВК „Техніка” та договору комісії № 1К від
27.09.2007 року, укладеного з ТОВ „Виробнича фірма „Полімер”. При цьому Позивач виступав у даних
договорах комісіонером та відповідно до умов договорів здійснював реалізацію продукції від
свого iмені та за рахунок комітентів - відповідно ТОВ фірма „ІВК „Техніка” та
ТОВ „Виробнича фірма „Полімер”. Це
підтверджується договорами комісії, додатковими угодами до них та копіями актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг).

У відповідності до п.6.2 Договору від 12.04.2006 р. № 46К та у
відповідності до п.6.2 Договору
№ 1К від 27.09.2007
року грошові кошти Комітенту
виплачуються Комісіонером у строк не більше 30 (тридцяти) банківських днів з
моменту надходження коштів на його розрахунковий рахунок.

Pозмір комісійної винагороди
відповідно до актів про надання послуг за договорами від 12.04.2006 р. № 46К
та № 1К від 27.09.2007 року у ФОП ОСОБА_2. за 2006 рік склав -
292685,18 грн., за 2007
рік - 480231,00 грн., за 1 півріччя 2008 року - 262899,00 грн.

Згідно з абз. 5 ст. 1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку i звітності суб'єктів
підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р. виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично одержана суб'єктом
підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або в касу за здійснення операцій з продажу продукції
(товарів, робіт, послуг).

Згідно з ч. 3 ст. 21 Закону України
„Про комітети Верховної Ради України" комітети з питань, віднесених до
предмету їx відання, мають право надавати роз'яснення щодо застосування положень законів
України.

Виходячи зі змісту листа Комітету ВР
з питань фінансів i банківської діяльності від

11.04.01р. № 06-10/206 у нормах Указу
України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку
i звітності суб'єктів підприємницької діяльності» мова може йти лише про виручку від
реалізації (продажу) продукції
(товарів, poбіт, послуг), що належить суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній ocoбі за правом власності. Обсяг
виручки суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи, який є платником єдиного податку згідно з Указом та здійснює
діяльність згідно з договорами комісії i виступає у цьому договорі
комісіонером, складається з сум
комісійної винагороди, отримуваної таким комісіонером згідно з умовами договору комісії.

Необхідно зауважити, що у спірних
правовідносинах майно, яке знаходиться у комісіонера на підставі договорів комісії є власністю комітента.
Тобто, по відношенню до комісіонера не може йти мови про здійснення операцій з продажу
товарів, так як такий продаж передбачає обов'язковий перехід права власності. Разом з тим,
комісіонер права власності на товар не має, таке право належить комітенту, для якого така
операція i розглядається як продаж.

Судом встановлено, що факт перерахування ФОП ОСОБА_2. грошових
коштів, які є власністю комітентів відповідно ТОВ фірма „ІВК „Техніка” та ТОВ „Виробнича фірма „Полімер” не спростовується відповідачем,
оскільки актом перевірки, встановлено,
що отримані кошти перераховані комітенту.

Беручи до уваги те, що спірні кошти, що надійшли
транзитом на розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи, платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2.,
не є власністю даного суб'єкта, оскільки підлягають
обов'язковому перерахуванню відповідній третій ocoбi, ці кошти не можна вважати
виручкою від реалізації продукції
(товаpiв, poбiт, послуг), і як наслідок, такі кошти не можуть бути предметом оподаткування єдиним податком. У
склад виручки від реалізації продукції
(товарів, poбiт, послуг) у даному випадку може бути врахована тільки сума комісійної винагороди.

Крім того, листом Державної
податкової адміністрації України № 14724/15-1317 від 07.11.00р., в підтвердження
вищенаведеного визначено, що оскільки кошти, які надходять на розрахунковий
рахунок таких платників єдиного
податку (якi здійснюють свою діяльність на підставі договорів комісії) є транзитними i вони не мають права
власності на такі кошти, то при визначенні суми виручки від peaлiзaцiї
продукції (товарів, poбiт, послуг) для нарахування єдиного податку ці кошти не включаються до бази
оподаткування.

У листі ДПА України за №1/2/15-1314
від 03.01.01р. вказано, що у випадку, якщо суб'єкт підприємницької діяльності, який
знаходиться на єдиному податку здійснює свою діяльність на підставі договорів
комісії та інших цивільно - правових договорів i з врахуванням того, що кошти, надходять на розрахунковий рахунок
підприємства, є транзитними i він не має права власності на такі кошти, то при
визначенні суми виручки від реалізації
продукції (товарів, poбiт, послуг) для нарахування єдиного податку цi кошти не включаються до бази оподаткування.

Згідно з п. 1. 31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» передбачено, що не
вважається продажем операцій з надання товарів в межах договорів комісії, зберігання (відповідального зберігання),
доручення, інших цивільно - правових договорів,
які не передбачають передачу прав власності на такі товари. Зазначений порядок визначення обсягу виручки від реалізації
(продажу) продукції (товарів, poбіт, послуг) однаковий для будь-якого
комісіонера - платника єдиного податку, оскільки у відповідності з принципами рівності i недопущення
будь - яких проявів податкової дискримінації,
вказаними в ст. 3 Закону України «Про систему оподаткування», до суб'єктів
господарювання (юридичним i фізичним особам, включаючи нерезидентів) при визначенні обов'язків по сплаті податків i зборів
(обов'язкових платежів) повинен бути забезпечений однаковий підхід.

Відповідно до п.п. 4.4.1 п.4.4 ст. 4
Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами" № 2181-III
від 21.12.00р. передбачено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно - правового акту, виданого на підставі закону, або
коли норми різних законів чи різних нормативно - правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників
податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків,
так i контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд зауважує, що анi в Указі Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку
i звітності суб'єктів підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р., анi в інших нормативних актах, у
тому числі нормативних актах ДПА України, які стосуються спрощеної системи
оподаткування прямо не зазначено яким чином визначається виручка від реалізації
продукції (товарів, poбiт, послуг) для цілей оподаткування.

Щодо особливостей здійснення комісійної торгівлі, суд
зазначає, що основним нормативно-правовим
актом, який регламентує порядок та умови здіснення операцій з продажу тoвapiв за договорами комісії, є Цивільний кодекс
України (надалі - ЦК України).

Відповідно до ст. 1011 ЦК України,
передбачено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується
за дорученням іншої сторони (комітента) за плату зробити одну або декілька операцій
від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії відноситься до договорів про надання
послуг, тобто комісіонер надає послугу i
отримує за це відповідну плату, тому комісіонер продає не товар, а свою послугу, таким чином обсяг виручки фізичної особи
- суб'єкта підприємницької діяльності,
який є платником єдиного податку згідно Указу, i здійснює діяльність згідно з договорами комісії i виступає в цих договорах
комісіонером складається з сум комісійної винагороди, одержаної таким комісіонером згідно договору комісії.

Аналізуючи викладені норми та
фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити, що обсяг виручки
позивача за 2006 рік склав -
292685,18 грн., за 2007
рік - 480231,00 грн., за 1 півріччя 2008 року - 262899,00 грн., що було відображено у відповідних
звітах, а не 9416809,66 грн., як зазначає в акті перевірки
відповідач. Таким чином, з урахуванням коштів, отриманих позивачем від реалізації товарів (poбiт, послуг)
за 2006 piк, 2007 рік та 1 півріччя 2008 року, обсяг виручки позивача від реалізації товарів (poбiт, послуг) за 2006 piк, 2007 рік та 1 півріччя 2008 року не перевищував 500 тис. грн., у
кожному із зазначених років.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування, обліку i звітності суб'єктів підприємницької діяльності»
№ 727/98 від 03.07.98р. суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не е платником таких
видів податків i зборів
(обов'язкових платежів), а саме податку на доходи фізичних oci6 (для фізичних oci6 - суб'єктів малого підприємництва).

Книга обліку доходів та витрат, як
зазначено в aкті перевірки, велася ФОП ОСОБА_2., яка отримала
свідоцтво про сплату єдиного податку, належним чином відповідно до Порядку ведення книги обліку
доходів i витрат, затвердженою
постановою КМУ від 26.09.01р. № 1269. Книга прошнурована, пронумерована та зареєстрована ДПІ
у Ленінському районі м. Харкова 28.03.2006р. за
№ 9168.

Таким чином, судом встановлено, що
фізична особа підприємець ОСОБА_2. у періоді, що
перевірявся правомірно була платником єдиного податку відповідно до Указу Президента «Про
спрощену систему оподаткування, обліку i звітності суб'єктів підприємницької
діяльності» № 727/98 від 03.07.98р. та не повинна була сплачувати податок з доходів фізичних
осіб, у розмірі визначеному оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Київському районі м. Харкова № /0 від 06.10.2008 року.

Щодо порушення позивачем п.п.7.2.1
п.7.2 ст. 7, п.п.7.2.3 п.7.2 ст. 7 та п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість”, а саме - завищення суми податкового кредиту в
розмірі 391,67 грн., за наслідками чого було донараховано ПДВ в розмірі 391,67
грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 15 п.3.1.4 акту
перевірки № 4885/17-218/НОМЕР_1від
16.09.08р. відхилення між податковим кредитом у ТОВ „ІВК „Техніка” по
податковим накладним, що отримані ФОП ОСОБА_2. від зазначених підприємств
складають 391,67 грн.

Зі змісту положень п.1.5 Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних та позапланових
перевірок з питань дотримання податкового, валютного законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 10.08.05р. №
327 (далі - Порядок) вбачається, що акт невиїзної документальної,
виїзної планової та позапланової перевірок повинен містити систематизований
виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства.

Відповідно до абз. 3 п.п 2.3.2
Порядку за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: у разі виявлення
розбіжностей чітко викласти факти порушення
з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно - правових актів, що
порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал,
рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб
суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень.

Згідно із п.п 2.4.1 Порядку у
висновках акту перевірки зазначається узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого
законодавства з посиланням на підпункти, пункти, статті нормативно правових актів.

При дослідженні акту спірної
перевірки № 4885/17-218/НОМЕР_1від
16.09.08р. судом встановлено, що в останньому не вказано яке саме порушення має місце з боку позивача (не відображено зміст
порушення), щоб стверджувати про наявність підстав для нарахування суми
податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Суд звертає увагу, що посилання
відповідача в акті перевірки на порушення п.п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про
податок на додану вартість” вбачається необґрунтованим, оскільки в акті перевірки не зазначено,
яка саме податкова накладна не відповідає вимогам оформлення податкових накладних, окрім того не вказано,
яке саме порушення на думку відповідача є підставою
стверджувати про наявність порушень в порядку оформлення
податкових накладних.

Тобто, акт перевірки складено з суттєвим порушенням
законодавства, що не дає можливості чітко встановити порушення. А тому,
висновки такого акта в цій частині є неповними та безпідставними, та, відповідно
неправомірними, у зв'язку із чим не може
вважатись правомірним рішення податкового органу, прийняте на підставі
неправомірних висновків акту перевірки.

Суд також зауважує, що відповідно
до таблиці 12 наведеній в акті перевірки №
4885/17-218/НОМЕР_1від 16.09.08р. відхилень
по ПДВ, що підлягає сплаті позивачем до Державного бюджету України не
встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень обов'язок
щодо доказування правомірності
свого рішення, дії
чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар
доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який
повинен надати суду всі матеріали, які
свідчать про його правомірні дії.

Відповідач правомірність винесених податкових повідомлень - рішень №
/0 від 06.10.08р. та № /0 від 06.10.08р. належним чином не
довів.

В зв'язку з наведеним, суд вважає
висновки акту перевірки відповідача про порушення позивачем ст. 1 Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” - перевищення обсягу виручки від реалізації 500 тис. грн. у 2
кв. 2006 року; абз. 1 ст. 13 розділу ІV Декрету КМУ „Про прибутковий податок з громадян", п.п.4.2.8 п.4.2 ст. 4, п.п.8.1.3
п.8.1 ст.8 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” - заниження
оподатковуваного доходу за 3-4 квартали 2006 року, 2007 рік та 1 кв. 2008 року
в сумі 9416809,66 грн., що привело до донарахування податку з доходів фізичних
осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 36477,60 грн.; п.п.7.2.1
п.7.2 ст. 7, п.п.7.2.3 п.7.2 ст. 7 та п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість”, а саме - завищення суми податкового кредиту в
розмірі 391,67 грн., за наслідками чого було донараховано ПДВ в розмірі 391,67
грн., такими, що є хибними та такими, що ґрунтуються на довільному
застосуванні норм чинного законодавства України, в зв'язку з
чим податкові повідомлення-рішення № /0 від 06.10.08р. та №
/0 повинні бути визнані судом недійсними.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача
правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, а
заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать
діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
враховуючи, що рішення приймається на користь
сторони, яка не є суб'єктом владним повноважень, суд дійшов висновку про
необхідність стягнення сплаченого державного мита з держбюджету на користь
позивача.

Керуючись ст. 8 Конституції України, ст.ст.4, 8, 17, 50, 94, 161-163, 167,
186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ФО-П ОСОБА_2до Державної податкової інспекції в
Київському районі м.Харкова про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати нечинним податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова № /0
від 06.10.08р., яким визначено податкове зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 36477,60 грн.

Визнати нечинним податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова № /0
від 06.10.08р., яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 562,00 грн., з яких основний платіж 392,00 грн.,
штрафна санкція 170,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ФО-П
ОСОБА_1, код НОМЕР_1державне мито у розмірі 3,40 грн.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний
суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження постанови суду в десятиденний строк з дня її проголошення
та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова в повному обсязі виготовлена та підписана
24.11.2008 року.

Суддя (підпис) Т.С.
Перцова