Справа № 22-а-4892/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Заверухи О.Б., Пліша М.А.

при секретарі
судового засідання - Бацику О.Р.,

за участю осіб:

від позивача - не
явився,

від відповідача - не
явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну справу

за апеляційною
скаргою - ОСОБА_1

на
постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 січня 2008
року по справі № 2-а-4/08

за
адміністративним позовом ОСОБА_1

до
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Кузнецовської міської ради Рівненської області,

про визнання
неправомірними дій, зобов'язання провести виплату одноразової компенсації, як
учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом
другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічної допомоги на
оздоровлення,-

в
с т а н о в и л а :

ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати
неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, щодо
виплати у зменшеному розмірі одноразової компенсації, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом другої групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічної допомоги на оздоровлення, що не
відповідає вимогам Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати відповідача з
14.05.2002 року у відповідності до ст.48 вказаного вище Закону провести виплату
одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став інвалідом другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи
та щорічної допомоги на оздоровлення.

17
січня 2008 року Кузнецовським міським судом Рівненської області прийнято постанову по справі № 2-а-4/08 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області,
про визнання неправомірними дій, зобов'язання провести виплату одноразової
компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
який став інвалідом другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи та
щорічної допомоги на оздоровлення, якою в позові було відмовлено.

Прийняту постанову суд першої інстанції мотивував тим, що оскільки
Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою
КМУ від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є встановлені розміри виплат в
твердих грошових сумах, тому згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та вимог ст.ст. 62,67 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дії відповідача
були правомірними.

Вказану постанову суду в
апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_1, який в поданій апеляційній
скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права в зв'язку з
чим просить таку скасувати та прийняти нову, якою в задовольнити його позовні
вимоги.

Як на доводи в
своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що відповідно до ч. 1 п. 2, ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому було
виплачено у зменшеному розмірі одноразову компенсацію в розмірі 45
мінімальних заробітних плат та щорічну допомогу на оздоровлення, оскільки такі
проводились не на підставі Закону, а на підставі підзаконних
нормативно-правових актів, якими було звужено обсяг його прав.

Сторони в судове засідання не
явились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце
апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий проведено
у їх відсутності.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно
до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення
єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності на них, соціального
захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Розглядаючи
даний адміністративний спір та приймаючи рішення суд першої інстанції
зобов'язаний був виходити із вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якого передбачено виплату
щорічної допомоги на оздоровлення, яка для інвалідів другої групи складає п'ять
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати. Крім того цією ж статтею передбачено одноразову компенсацію
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка виплачується в розмірі 45
мінімальних заробітних плат інвалідам другої групи. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Як
безспірно встановлено, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із
ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІI групи (а.с.12).
Положеннями статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
його віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Колегією суддів апеляційної
інстанції безспірно встановлено, що право ОСОБА_1 на одержання компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення визнаються сторонами, а тому на підставі ст.
72 ч. 3 КАС України доказуванню не підлягають.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Однак, суд
апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції,
щодо правильності нарахування належних позивачу компенсаційних виплат зі
сторони відповідача з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст.
19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України
і повинні відповідати їй.

Згідно з
положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

Постановою KM
України №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою
KM України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №836 від 26.07.1996 року встановлені розміри виплат
у твердих грошових сумах, всупереч ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де
встановлено виплати у виді мінімальних заробітних плат у кратних розмірах.

Колегія
суддів вважає, що виходячи з загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню
ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету
Міністрів України №836 за 1996 р. та №562 за 2005 р. Окрім того рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційними
положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими
зупинено дію на 2007 рік виплат згідно ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів
визнає безпідставним покликання відповідача та суду першої інстанції в
постанові на ст.ст.62,67 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими
передбачено, що роз'яснення порядку застосування Закону провадиться у порядку
визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого
права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий
порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених
цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону.

З огляду на вказане вище колегія суддів вважає, що вимоги
ОСОБА_1 підлягають до задоволення, а саме в частині стягнення одноразової
компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, як встановлено ч. 1 п. 2
ст. 48 даного Закону. Виходячи з ч. 7 ст. 48 цього ж Закону розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати. Як вбачається з матеріалів
справи виплата одноразової компенсації проводилась позивачу в травні 2002 року
в розмірі 284,40 грн., на той час мінімальна заробітна плата становила 165
грн., тому з Управління праці та соціального захисту населення Кузнецовської
міської ради на користь ОСОБА_1( з огляду на суму ним заявлену в уточненнях до
позову (а.с.108)) слід стягнути 6015,60 грн. одноразової компенсації, як
різниці між виплаченою сумою одноразової компенсації та тією, що мала бути
виплачена з огляду на вимоги Закону.

Також судом, колегія суддів апеляційної інстанції встановила,
що у відповідності до ч. 4 ст. 48 Закону на користь позивача слід стягнути
п'ять мінімальних заробітних плат за кожен рік з 2002 р. по 2007 рік включно за
мінусом отриманих виплат щорічної допомоги на оздоровлення. Аналогічно розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплат. Виплати проводились
ОСОБА_1 за 2002 рік, де мінімальна зарплата становила 185 грн., в розмірі 26,7
грн. внаслідок чого недовиплачено 898,3 грн., за 2003 рік, де мінімальна
зарплата становила 205 грн., в розмірі 26,7 грн. внаслідок чого недовиплачено
998,3 грн., за 2004 рік, де мінімальна зарплата становила 262 грн., в розмірі
26,7 грн. внаслідок чого недовиплачено 1283,3 грн., за 2005 рік, де мінімальна
зарплата становила 332 грн., в розмірі 26,7 грн., доплата 93,30 грн. внаслідок
чого недовиплачено 1540 грн., за 2006 рік, де мінімальна зарплата становила 375
грн., в розмірі 120 грн. внаслідок чого недовиплачено 1755 грн., за 2007 рік,
де мінімальна зарплата становила 420 грн., в розмірі 120 грн. внаслідок чого
недовиплачено 1980 грн., а тому відповідача слід зобов'язати виплатити позивачу
8454,90 грн. щорічної допомоги на оздоровлення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що Управління
праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської
міської ради Рівненської області, як суб'єкт
владних повноважень, виплачуючи позивачу одноразову компенсацію, як
учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом
другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічну допомогу на
оздоровлення виходячи з розмірів встановлених Постановою KM України №562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою KM України «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» №836 від 26.07.1996 року,
діяло не на підставах, що передбачені Конституцією і чинними законами України,
тобто неправомірно, а тому позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до
задоволення.

Відповідно до
ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ч.1
ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на не повно, не об'єктивно і всебічно не
з'ясованих обставинах, не відповідає вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,138,143,159,161-163
КАС України, прийнята з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної
скарги її спростовують, тому наявно підстави для скасування постанови суду
першої інстанції та прийняття нової про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л
а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову
Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 січня 2008 року по
справі № 2-а-4/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради
Рівненської області, про визнання неправомірними дій, зобов'язання провести
виплату одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став інвалідом другої групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи та щорічної допомоги на оздоровлення - скасувати та прийняти нову,
якою позов задовольнити.

Визнати
протиправними дії відповідача, щодо виплати
позивачу одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом другої групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи та щорічної допомоги на оздоровлення виходячи з
розмірів встановлених Постановою KM України №562 від 12.07.2005 року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та Постановою KM України «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №836 від
26.07.1996 року.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Кузнецовської міської ради Рівненської області виплатити позивачу ОСОБА_1
6015(шість тисяч п'ятнадцять) гривень 60 копійок недовиплаченої одноразової
компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
який став інвалідом другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи та 8454
(вісім тисяч чотириста п'ятдесят чотири) гривні 90 копійок недовиплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення, а всього 14470 (чотирнадцять тисяч чотириста
сімдесят) гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення. Постанова може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а
у разі прийняття постанови в порядку
ч.3ст.160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення такої в повному
обсязі.

Головуючий суддя
: І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

М.А.Пліш