Справа № 2-а-5427/08
Суддя: Олійник В.М.
Дата ухвалення: 2008-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 2-а-5427/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Олійника В.М.

при
секретарі
Середа А.О.

за
участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до військової частини А-1314 про визнання протиправною
бездіяльність та стягнення матеріальних
збитків,-

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2008 року ОСОБА_1
звернувся із адміністративним позовом до військової частини А-1314, в якому
просить:

-
визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - військової
частини А-1314 у вигляді невиплати
ОСОБА_1 грошової компенсації за продовольче забезпечення;

-
стягнути з військової частини А-1314 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки
за не отримане ним продовольче
забезпечення у розмірі 33 273 грн. 90 коп.;

- визнати протиправною бездіяльність суб'єкта
владних повноважень - військової частини А-1314 у вигляді невиплати ОСОБА_1
грошової компенсації замість не отриманого ним речового забезпечення;

-
стягнути з військової частини А-1314 на
користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за не отримане ним речове забезпечення у
розмірі 6510,68 грн.;

-
визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - військової
частини А-1314 у вигляді не виплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошового
забезпечення;

-
стягнути з військової частини А-1314 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за
не отримане ним в повному обсязі грошове
забезпечення у розмірі 14331,53 грн.

-
всі витрати пов'язані із розглядом цього позову покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, посилаючись на те, що він звернувся до суду із
зазначеним позовом, у якому вказав, що
відповідно до постанови КМ України № 316 від 12.03.1996 року "Про норми
забезпечення продовольчими пайками ЗС України і інших військових
формувань" позивач до 10 березня 2000 року забезпечувався продовольчими
пайками по нормі № 7, а з 11 березня 2000 року відповідно до Закону України
" Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000
року була призупинена дія ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальних та
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині
отримання військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або, по їх
бажанню, грошової компенсації. Однак,
вказаним Законом не було скасовано ч. 1 ст. 9 ЗУ " Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка гарантує
матеріальне, продовольче та інші види забезпечення військовослужбовців. В
порушення чинного законодавства позивачу не видавався продовольчий пайок та не
отримувалось ним речове забезпечення і не проводилась замість нього грошова
компенсація, тому вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, його
представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне.

Позивач ОСОБА_1 22 грудня 2006 року наказом
командира 6 АК Південного Оперативного Командування № 77 був призначений
на посаду начальника сумісного командного пункту протиповітряної оборони і
армійської авіації військової частини А-3139, яка дислокується в м.
Дніпропетровську, у військовому званні «майор» та знаходився на грошовому,
продовольчому та речовому забезпеченні у військовій частині А-1314. яка
дислокується в м. Дніпропетровську.

21 березня 2008 року наказом Командувача Сухопутних військ ЗС України №143
ОСОБА_1 був звільнений з військової служби на підставі п. 63 п.п. «в»
«Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України», затвердженого Указом Президента України
№1053/2001 від 7 листопада 2001 року, за станом здоров'я.

25 квітня 2008 року наказом командира військової частини А-3139 № 83 на
підставі наказу Командувача Сухопутних військ ЗС України №143 від 21.03.2008
року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби на підставі п. 63 п.п. «в»
«Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України» затвердженого Указом Президента
України №1053/2001 від 7 листопада 2001 року, тобто за станом здоров'я, та із
25 квітня 2008 року виключений із списків особового складу частини.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від
20 грудня 1991 року № 2011-XII військовослужбовці одержують за рахунок
держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за
бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Дію ч.2
ст. 9 Закону України № 2011-XII в частині
одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за
бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них зупинено Законом
України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів"
від 07.02.2000 року № 1459-III.

Законом
України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань
соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших
осіб" від 3 листопада 2006 року № 328-V була
викладена в новій редакції ст. 9 Закону № 2011-XII
та доповнено ст.9-1, другим пунктом якого
визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом
або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість
належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової
компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової
компенсації визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1 Прикінцевих
положень зазначений Закон набирає чинності з 1 січня 2007 рок.

Однак,
дія викладеного пункту 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
зупинена на 2008 рік Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік»
від 28.12.2007 року.

Враховуючи викладене слід зазначити, що позивач на час
звільнення з військової служби не мав право на отримання грошової компенсації замість
належного до видачі речового майна у зв'язку з зупиненням дії пункту 2 статті 9-1 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким
чином, позов щодо стягнення грошової компенсації замість належного до видачі
речового майна не підлягає задоволенню, виходячи з вищевикладеного та оскільки
діючим законодавством на час виникнення
спірних правовідносин право на таку компенсацію передбачено не було.

Щодо стягнення
щомісячної надбавки за безперервну службу, згідно п. 1 Указу Президента України
"Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу" за №
389/2003р. від 05.05.2003р., порядок,
умови виплати і розмірі щомісячної надбавки за безперервну військову службу в
Збройних Силах України визначається
Міністром оборони України, виходячи з наявного фонду грошового
забезпечення. Також, у вищевказаному Указі Президента України вказано не
твердий процентний розмір надбавок для військовослужбовців, а лише їх граничний
розмір "до", який залежить від результатів у службовій
діяльності.

П.2 Указу
Президента України " Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ,
Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної
охорони України за безперервну службу" за № 389/2003р. від 05.05.2003р.
передбачено, що виплата надбавок повинна
здійснюватись за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на
утримання Збройних Сил України, в межах якого і здійснювалося матеріальне
забезпечення військовослужбовців, в тому
числі і позивача.

Тобто,
встановлюючи надбавку за безперервну військову службу, Президент України надає
Міністрові оборони України повноваження щодо визначення порядку і умови її
виплати. Розмір зазначеної надбавки залежить від стажу військової служби і
визначається у відсотковому відношенні до стажу служби, при цьому Указ
Президента України не визначає
фіксований розмір надбавки, використовуючи слово "до", а визначає
суто її максимальний розмір.

Отже,
відповідач сплачував позивачу, як і всім іншим військовослужбовцям, щомісячну
надбавку за безперервну військову службу в Збройних Силах України у розмірах,
встановлених Міністром оборони України в межах коштів, передбачених у
Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України та прав, наданих
йому Президентом України.

Таким чином,
вимоги позивача щодо отримання надбавки
за безперервну службу у Збройних Силах України із розрахунку у
максимальних розмірах безпідставні.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 122, 162 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини А-1314 відмовити.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього
строку.

Постанова
суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного
суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження через Дніпропетровський
окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складання постанови у
повному обсязі, а апеляційна скарга на постанову суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови складений 16
вересня
2008 року.

Суддя
В.М.Олійник