Справа № 22-а-8899/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Босюк В.А. Справа № 22-а-8899/08
Шепетівський міськрайонний суд
Хмельницької області ряд. стат. звіту № 46
№ 2-а-265/08
Суддя-доповідач: Онишкевич
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого-судді
- Онишкевича Т.В.,

суддів
- Улицького В.З., Ліщинського А.М.,

при
секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного казначейства України
та ОСОБА_2 на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області
від 03 квітня 2008 року у справі № 2-а-265/08 за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_2,
Старокостянтинівського міжрайонного прокурора Хмельницької області в інтересах
ОСОБА_26 до управління праці та соціального захисту населення
Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області,
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної
політики України про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,
-

в с т а н о в и л а :

Постановою
Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2008 року
частково задоволено адміністративні позови вищевказаних осіб до управління
праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської районної державної
адміністрації Хмельницької області (далі - УПСЗН Старокостянтинівської РДА),
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства
праці та соціальної політики України про стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги, передбаченої ст.ст. 12-14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2004-2007 роки і
вирішено стягнути з Державного бюджету України в особі Державного казначейства
України на користь позивачів ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_23, як інвалідів війни I
групи, 3650,60 грн. спірної виплати за 2007 рік; на користь позивача ОСОБА_16,
як учасника бойових дій, 1770,30 грн. за 2007 рік, а на користь усіх інших
позивачів, як учасників війни, по 1175,18 грн. недоплати за аналогічний період.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Вказане
судове рішення в апеляційному порядку оскаржено позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем Державним казначейством України.

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищезазначену постанову скасувати у
частині відмову у задоволенні його позовних вимог про стягнення недоплаченої
разової грошової допомоги за 2005-2006 роки і ухвалити нову, про задоволення
відповідних позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального права та неповноту з'ясування істотних
обставин справи. Стверджує, що він не пропустив строку звернення до суду з
вищевказаними вимогами, оскільки про порушення відповідачами своїх прав
дізналася лише на початку 2008 року. Крім того, при вирішенні справи просить
врахувати його вік та соціальний статус. Вважає, що у 2005-2006 роках, як
учасник війни, мав право на отримання разової грошової допомоги у розмірі трьох
законодавчо встановлених мінімальних пенсій за віком, а не у істотно занижених
розмірах, що були передбачені Законами України про державний бюджет на
відповідні роки.

Відповідач
Державне казначейство України у поданій апеляційній скарзі просить постанову
Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2008 року
скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні вимог
позивачів, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права та неповноту з'ясування істотних обставин справи. Вимоги
за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що Державне казначейство України
належним чином та відповідно до вимог Бюджетного кодексу України і Законів
України про Державний бюджет України на 2004-2007 роки виконало свій обов'язок
щодо асигнування Міністерства праці та соціальної політики України за цільовою
програмою «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни». Просить врахувати,
що казначейство не є головним розпорядником бюджетних коштів, не змінює видатки
Державного бюджету України і не має права розпоряджатися коштами, які
призначені для виплати спірної допомоги. Вважає, що встановлений ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій,
призначених згідно із цим Законом, і не може враховуватися для розрахунку
разової щорічної допомоги. Вказує на порушення судом першої інстанції норм
бюджетного законодавства України.

Особи,
які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що
не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянтів у їх сукупності,
колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2
задоволенню не підлягає, а подану Державним казначейством України апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з наступних мотивів.

Частково
задовольняючи вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_23 є інвалідами війни I групи, позивач ОСОБА_16 -
учасником бойових дій, а усі інші позивачі - учасниками війни, та згідно із
вимогами ст.ст. 12, 13, 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» мають право на одержання грошової допомоги у розмірі
відповідно десяти, п'яти і трьох мінімальних пенсій за віком щороку до 5
травня. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано
такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік», що обмежували розмір щорічної
разової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». Розмір отриманої позивачами у 2007 році
разової грошової допомоги суперечить вимогам зазначеного Закону і недоплачена
їм спірна допомога за вказаний період, яку слід обчислювати виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком, становить, зокрема, перед позивачами ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_23 по 3650,60 грн., перед позивачем ОСОБА_16 - 1770,30 грн. і
перед усіма іншими позивачами - по 1175,18 грн. При цьому недоплачена позивачам
у справі спірна допомога підлягає стягненню з Державного бюджету України через
Державне казначейство України. У іншій частині позовних вимог позивачі без
поважних причин пропустили строк звернення до адміністративного суду і про його
поновлення перед судом не клопочуть.

Такі
висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають
нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Безспірно
встановлено, що позивачі ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_23 є інвалідами війни I
групи, яким відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

Крім
того, позивач ОСОБА_16 є учасником бойових дій і згідно із ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щороку до
5 травня має право на одержання грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Усі інші
позивачі є учасниками війни та відповідно до ст. 14 цього ж Закону користуються
правом на щорічне одержання грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення ст.
29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було
обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із вказівкою на
те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

За
чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається
лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду
на викладене колегія суддів приходить до переконання, що положення ч. 3 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність
такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є
підставою для відмови в реалізації позивачами конституційної гарантії та права
на отримання щорічної допомоги до 5 травня, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено нормами Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту».

За таких
обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність вимог
позивачів у частині заборгованості з виплати щорічної грошової допомоги за 2007
рік.

Розмір
такої заборгованості судом першої інстанції вірно визначений виходячи із
розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму, встановлених
законами України на 2007 рік.

Поряд із
цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про
необхідність покладення обов'язку щодо виплати недоплаченої щорічної
одноразової грошової допомоги на Державне казначейство України, оскільки такий
порядок виплати спірної суми суперечить вимогам бюджетного законодавства
України та не відповідає завданням і функціям вищевказаного державного органу.

З
врахуванням положень ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів приходить до
переконання, що обов'язок із виплати позивачам заборгованої щорічної допомоги
слід покласти на відповідне управління праці та соціального захисту населення.

Покликання
апелянта Державного казначейства України
на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розмірів щорічної
грошової допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі «Кечко проти України»).

Позовні вимоги
ОСОБА_2 про виплату спірної грошової допомоги, як учаснику війни, за 2005-2006
роки задоволенню не підлягають, оскільки положеннями ст. 34 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та ст. 30 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік», які на предмет конституційності не розглядалися, у
встановленому порядку неконституційними визнанні не були та своєї чинності не
втратили. Тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості із одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2005-2006 спірні
роки, на думку колегії суддів, немає.

Таким чином,
оскільки судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору
порушено норми матеріального права у частині визначення порядку і способу
захисту порушених прав та інтересів позивачів у справі, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою обов'язок щодо виплати недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги слід покласти на УПСЗН Старокостянтинівської
РДА.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну
скаргу Державного казначейства України задовольнити частково.

Постанову
Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2008 року
у справі № 2-а-265/08 скасувати і прийняти нову постанову, якою вимоги
позивачів задовольнити частково.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської
районної державної адміністрації Хмельницької області провести нарахування та
виплату недоплаченої ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_24, ОСОБА_2, ОСОБА_26 у
2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі по 1175, 18
грн. кожному, а ОСОБА_25 - у розмірі 1168 грн.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської
районної державної адміністрації Хмельницької області провести нарахування та
виплату недоплаченої ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_23 у 2007 році разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня у розмірі по 3650,60 грн. кожному.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської
районної державної адміністрації Хмельницької області провести виплату
недоплаченої ОСОБА_16 у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5
травня у розмірі 1770,30 грн.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

А.М.Ліщинський