Справа № 22-а-5729/08
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Бенедик А.П.

Суддів - Калиновського
В.А.,Кононенко З.О.

за участю

секретаря -
Лаба О.П.

з викликаних та повідомлених осіб в судове
засідання ніхто не прибув

розглянувши у судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м.
Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою
ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.05.2005
року по справі № НОМЕР_1

за скаргою ОСОБА_1

зацікавлені особи: Управління Державного
казначейства у Сумській області, УМВС України в Сумській області

на незаконні дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по невиплаті
грошових сум , -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1звернувся до Ковпаківського
районного суду м. Суми зі скаргою на
незаконні дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по
невиплаті грошових сум, зацікавлені особи: Управління
Державного казначейства у Сумській області, УМВС України в Сумській області, в
якій, після доповнення вимог скарги, просив визнати незаконними дії
адміністрації ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у сплаті грошової компенсації за
невикористані в 2003 році тарифну та
пільгову відпустки, як Чорнобильця, а також грошової компенсації за речове
майно; зобов'язати Ковпаківський ВМ СМВ УМВС
України в Сумській області виплатити йому компенсацію за невикористану
відпустку та чорнобильську відпустку, а також компенсацію за речове майно в
розмірі 1070,68 грн.; стягнути компенсацію за продовольчі пайки за період з
квітня 1999 року по день звільнення - 12.01.2004 року.

В обґрунтування своїх
вимог посилався на те, що з 1993
р. проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_1і.
12.01.2004 р. звільнений з посади дільничного інспектора міліції. При
звільненні адміністрація органу внутрішніх справ не провела з ним розрахунку, а
саме: не виплатила компенсацію за
невикористану тарифну відпустку за 2003 рік та додаткову відпустку, як учасника
ліквідації аварії на ЧАЕС; не виплатила компенсацію за формений одяг у
сумі 1070,68 грн.; не виплатила компенсацію за продовольчий пайок. При зверненні до головного бухгалтера у березні
2004 р. за виплатою необхідних компенсаційних сум йому було відмовлено,
при цьому роз'яснено, що виплата
компенсації за продовольчий пайок призупинена Законом України від 2001 р.
"Про економію бюджетних коштів ".

________________________________________________________________________

Справа
№22-а-5729/08
Головуючий 1 інстанції: Кондратенко М.В. Категорія: 28
Доповідач: Калиновський В.А.

Однак,ОСОБА_1 з цим не
згоден, оскільки Законом України "Про відпустки" передбачена відповідна грошова компенсація за
невикористані відпустки. Наказом МВС України від 29.12.97 р. "Про
затвердження Положення про забезпечення речовим майном в системі МВС
України" передбачено проведення фінансового розрахунку на день звільнення
за недоотримане речове майно. Також вимоги Закону України " Про економію
бюджетних коштів" призупинення виплати компенсації за продовольчий пайок стосуються військовослужбовців, а не
співробітників органів внутрішніх справ. Тому вважає такі дії Ковпаківського ВМ
СМВ незаконними.

В судовому засіданні суду першої інстанціїОСОБА_1 свої вимоги підтримав у
повному обсязі і пояснив, що про порушення свого права по невиплаті компенсації
за формений одяг дізнався у лютому 2004
року, коли на руки отримав офіційну довідку речової служби про суму
належних йому виплат. Адміністрація органу внутрішніх справ при його звільненні
запевняла, що компенсація за продовольчі
пайки давно не нараховується. Однак, у квітні 2004 р. під час знаходження у місті
Києві в лікарні МВС України дізнався, що співробітникам міністерства такі
компенсаційні виплати здійснюються, що й було підставою для подачі додаткової
заяви про стягнення такої компенсації. При звільненні з роботи по виходу на
пенсію йому була надана відпустка за поданим рапортом на ім'я свого начальникаОСОБА_2. Однак, у зв'язку з службовою необхідністю, відкликався
на роботу, з обіцянкою виплати грошову компенсацію за дні невикористаної
відпустки, на що дав згоду. Однак обіцяної компенсації так і не отримав, як і компенсації за додаткову відпустку, на яку має
право у зв'язку із статусом учасника ліквідації аварії на ЧАЕС. А тому
просив зобов'язати
Ковпаківський райвідділ внутрішніх справ виплатити належні йому суми
компенсацій, зазначених у залучених до справи довідках.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 скаргуОСОБА_1 не визнав з тих підстав, що на
виплату компенсації за формений одяг з державного бюджету не надходить відповідних
коштів. Компенсація за продовольчий пайок не нараховується і не виплачується,
відповідно до Закону України " Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів " від 17.02.2000 р. і листа МВС України від 07.09.01 р. Також, відповідно
до п. 56 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України", скаржник не має права на грошову
компенсацію за невикористану відпустку, яку сам не використав і на це бажання
свого не виявив, про що свідчить відсутність документів про надання такої
відпустки. А щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, як
учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, поясненив, що вона буде виплачена скаржнику при умові
надходження відповідних коштів з Чорнобильського фонду. Крім того зазначив,
що скаржником пропущений строк,
передбачений ЦПК України, для подачі відповідної скарги до суду на дії
адміністрації Ковпаківського ВМ СМВ. Враховуючи викладене, просив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник зацікавленої особи, Управління Держказначейства у Сумській області, до суду не прибув, однак установа подала
письмове пояснення з проханням звільнити її від участі у справі, бо до
правовідносин щодо виплати компенсацій працівникам органу внутрішніх справ
Управління відношення не має /а.с. 26, 27 /.

Рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 31.05.2005 року скарга ОСОБА_1задоволена
частково, а саме: визнано незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по невиплаті йому
грошових коштів; зобов'язано Ковпаківський ВМ СМВ УМВС України в Сумській
області виплатити ОСОБА_1 грошові компенсації: за формений одяг у сумі 1070
грн. 68 коп., не виданий продпайок у сумі 869 грн. 06 коп., за не використану
додаткову відпустку, як учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, - 279 грн. 50 коп.,
що становить загальну суму 2219 грн. 24 коп.; а при умові несплати сум,
стягнути їх з органу внутрішніх справ, які виділяються йому як бюджетній
установі на статті видатків по виплаті вказаних коштів; про зобов'язання
виплати компенсації за невикористану чергову відпустку за 2003 рік ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю вимог.

Не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області подано
апеляційну скаргу, в якій він, просить
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нове, яким залишити скаргу ОСОБА_1без розгляду.

В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення,
норм матеріального та процесуального права, а саме: Наказу Державного
казначейства України № 103 від 19.10.2000 р., Указу Президента України № 352
від 21.08.1993 року «Про невідкладні заходи щодо посилення соціального захисту
військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів», Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», ЦПК України, посилаючись на обставини
та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_1 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 і звільнений з органів внутрішніх
справ за віком наказом по УМВС України в Сумській області № НОМЕР_1.
/а.с. 9 /.

За період служби він не
доотримував у повному обсязі по нормам забезпечення речове майно, за яке не виплачувалась також
грошова компенсація, що становить заборгованість 1070,68 грн. /а.с. 3/. При
звільненні скаржника вказана сума йому також не виплачена,
відповідно до вимог "Положення про забезпечення речовим майном органів
внутрішніх справ та військовослужбовців ВВ МВС України ", затвердженого наказом МВС України № 1489 від 05.12.2003 р., про що й не заперечував
представник Ковпаківського ВМ СМВ.

Представник органу внутрішніх
справ заявив, що підставою для невиплати скаржнику коштів
є відсутність належного
фінансування з державного бюджету, подавши кошториси асигнувань Ковпаківського
ВМ СМВ за 2001 - 2004 роки / а.с.20, 21 /.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи вимоги скаржника, виходив з того, що відсутність коштів не може бути підставою для
відмови в задоволенні законних вимог заявника на отримання грошової компенсації
у зазначеній вище сумі.

Указом Президента України від 15.12.93
року № 593 на осіб рядового, начальницького складу МВС України поширена
чинність дії ст. 3 Указу Президента України від 21.08.93 року № 352 "Про
невідкладні заходи щодо посилення соціального захисту військовослужбовців і
членів їх сімей " щодо видачі продовольчих пайків.

З
довідки Ковпаківського
ВМ СМВ, вбачається
заборгованість передОСОБА_1 по продовольчим пайкам, яка складає 869,06 грн. та яка
списана у 2001 р. і 2003 р. /а.с.35 /. Ця кредиторська заборгованість, виходячи
з доводів представника Ковпаківського ВМ СМВ, списана на підставі Закону
України від 17.02.00 року за № 1459 "Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів" /надалі по тексту Закону/, який передбачав призупинення дії ч. 2 ст. 9
Закону України від 1991 р. "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" в частині одержання військовослужбовцями продпайків і грошової
компенсації замість них, речового майна, а також листа МВС України від 07.09.2001 р. "Про формування
бюджету системи МВС України на 2002 рік", з вимогою переглянути існуючу заборгованість перед особовим складом, з необхідністю термінового списання
компенсаційних виплат за продпайки, яка утворилась після прийняття вказаного
законодавчого акту /а.с.30/.

Однак, відповідно до вказаного вище
Закону від 17.02.2000 року, призупинена дія Закону України від 20.12.91 р. щодо
видачі продпайків військовослужбовцям, а не працівникам МВС України.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що дія Закону України від 17.02.2000 р. "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів" не може поширюватись на працівників міліції,
які набули право на отримання продпайків згідно Указу Президента України від
15.12.93 р. № 593, дію якого не призупинено , бо відповідних доказів
представником Ковпаківського ВМ СМВ суду не надано.

Також, суд першої інстанції зазначив,
що до суду не надано доказів, що підтверджують поширення дії Закону України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей" на особовий склад органів МВС України щодо отримання продпайків і
компенсації замість них, що давало б підставу стверджувати про безпідставність
вимог скаржника на виплату такої компенсації як колишньому співробітнику органу
внутрішніх справ, у зв'язку із зупиненням дії даного законодавчого акту.

Суд першої інстанції вважає, що
посилання представника Ковпаківського ВМ СМВ на лист МВС України від 07.09.2001
р., який не має навіть статусу підзаконного нормативного акту відомчого
характеру, щодо вказівки на необхідність термінового списання заборгованості
компенсаційних виплат за продпайки на підставі Закону України від 17.02.2000
р. не ноже прийматися до
уваги, оскільки цей документ
суперечить вказаному Закону, який тільки призупинив дію деяких нормативних
актів щодо окремих гарантій і компенсацій. Цей лист МВС України також не може
замінювати собою Указ Президента України від 15.12.93 р. № 593.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що вимоги скаржника про зобов'язання виплати
грошову компенсацію за продпайок є обґрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції
зазначив, що при вирішення питання про порушення права скаржника на отримання компенсації за
невикористану відпустку необхідно керуватись не Законом України "Про
відпустки", на що посилаєтьсяОСОБА_1, а на нормативні акти, що регулюють
проходження служби в органах
внутрішніх справ.

Відповідно до п.п. 55, 56
Положення про проходження служби рядовим
і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.91 р. № 114 /із змінами та доповненнями/ (надалі по тексту Положення),
особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим з
органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я,
скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова
відпустка. Особам, що звільнились з інших підстав, у році звільнення за невикористану відпустку виплачується грошова
компенсація. Відкликання з чергової
відпустки допускається у разі крайньої необхідності з дозволу посадових осіб
від начальника управління внутрішніх справ області, Кримської АР, м.
Києва, йому рівних. А невикористана частина відпустки надається, як правило, в
поточному році. Таким чином,
виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться у випадках
і на підставах, прямо передбачених законодавством.

Як пояснили суду першої інстанції опитані свідки -
працівники Ковпаківського ВМ СМВОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4,ОСОБА_5скаржник
ходив наприкінці 2003 року з написаним рапортом на відпустку, в якому повинні
поставити свої підписи начальники різних служб. Однак, до відділу кадрів цей рапорт не надходив
і тому наказ про відпусткуОСОБА_1 не видавався, в тому числі, з відкликанням з неї по причині службової
необхідності.

Судом першої інстанції також були вивчені і оглянуті у судовому засіданні
книги реєстрації рапортів і виданих
наказів за 2003 р. і 2004 р., які не містять ніякої інформації щодо надходження
рапорту скаржника на відпустку за 2003 рік, видання
відповідного наказу .

Суд першої інстанції зазначив, щоОСОБА_1, у свою чергу, відповідно
до вимог ст. 30 ЦПК України,
крім своїх пояснень не надав суду ніяких доказів щодо подачі ним рапорту до
відділу кадрів на чергову відпустку у 2003 році, та проте що такий наказ видавався і
відпустка також надавалась, з подальшим
скликанням з неї по причині крайньої необхідності.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що оскільки, право на
отримання грошової компенсації за невикористану відпустку прямо передбачено у
випадках, зазначених у п. 56 Положення, скаржник, звільнений зі служби на пенсію за віком, на отримання грошової компенсації
за невикористану відпустку не має, а
тому вимоги ОСОБА_1щодо
зобов'язання виплати грошову компенсацію за
невикористану щорічну відпустку за 2003 рік задоволенню не підлягають.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що,
відповідно до ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", скаржник
як учасник ліквідації такої „зарії, з віднесенням до 2-ї категорії, має право
на отримання додаткової відпустки із із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік.
Грошова компенсація за таку додаткову
невикористану відпустку нарахована ОСОБА_1 у сумі 279,50 грн., згідно довідки
/а.с. 4, 33/, про що й не
заперечував представник Ковпаківського ВМ СМВ. А тому скаржник мав право на
отримання цієї суми на час звільнення, а відсутність відповідних коштів, не
перерахованої Чорнобильським
фондом до органу внутрішніх справ, не є підставою для відмови в отриманні цієї
суми.

Відповідно до ст. 248-5 ЦПК України,
скарга до суду на дії або бездіяльність службових і посадових осіб, органу
влади чи місцевого самоврядування, що ущемляють права чи свободи, законні
інтереси громадян, може бути подана у двомісячний строк, обчислений з дня, коли
особі стало відомо або їй
повинно було стати відомо про порушення її прав.

Судом першої інстанції також встановлено, щоОСОБА_1 дізнався про порушення свого
права на отримання компенсації за форменний одяг у лютому 2004 року при
отриманні на руки довідки речової служби з переліком недоотриманого майна і
суми належних виплат, подавши скаргу до суду у березні місяці цього ж року. А
про можливість звернення зі
скаргою про стягнення компенсації за продпайок дізнався у квітні місяці 2004 року, подавши додаткову заяву
21.05.04 року. Також, як
вбачається з доданих копій листів непрацездатності, скаржник у грудні 2003 р.
хворів, а з 31.12.03 р. по 16.01.04 р. знаходився на стаціонарному лікуванні,
що перешкоджало йому за станом здоров'я звертатись до суду /а.с. 37-39 /.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що скаржником не пропущений строк, передбачений
ЦПК України для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, оскільки права
ОСОБА_1на належних сум при
звільненні з органів внутрішніх справ порушені, то вони підлягають захисту у судовому
порядку, із зобов'язанням
виплати органом внутрішніх справ на його користь компенсацій: за формений одяг
у сумі 1070,68 грн., не виданий продпайок у сумі 869,06 грн., не використану додаткову відпустку як, учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, - 279,50 грн., що становить загальну суму
2219,24 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З копій лікарняних /а.с. 37-39/,
вбачається, що з 01.12.2003 року по 16.01.2004 рокуОСОБА_1 хворів. Під час його
хвороби був виданий наказ про його звільнення, а тому заслуговують на увагу
доводи позивача, що те, що про своє звільнення він дізнався, коли отримав розрахункові
вкінці січня 2004 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідач
зі свого боку не надав достовірних даних про те, коли фактично позивач був
ознайомлений з наказом про своє
звільнення і отримав розрахункові.

З пояснень позивача вбачається що про
те, що він має право на отримання компенсації замість належних предметів
форменого обмундирування він дізнався лише у лютому 2004 року, коли отримав
відповідну довідку.

Колегія суддів приймає такі доводи
позивача до уваги, оскільки зазначена довідка була складена лише 11.02.2004
року /а.с.3/, а відповідач не надав доказів про те, що про наявність
заборгованості у вигляді грошової компенсації замість належних предметів
форменого обмундирування позивач міг знати раніше 11.02.2004 року.

Виданням зазначеної довідки відповідач фактично
визнав за ОСОБА_1 борг у вигляді грошової компенсації замість належних
предметів форменого обмундирування.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відсутність коштів на ці цілі не
звільняє відповідача від обов'язку виплати названу компенсацію.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що вимоги скаржника
щодо зобов'язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 грошові компенсації за
формений одяг у сумі 1070 грн. 68 коп. та за не використану додаткову
відпустку, як учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, 279 грн. 50 коп. підлягають
задоволенню.

Відповідно до п.п. 55, 56
Положення про проходження служби рядовим
і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.91 р. № 114 /із змінами та доповненнями/ (надалі по тексту Положення),
особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим з
органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я,
скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова
відпустка. Особам, що звільнились з інших підстав, у році звільнення за невикористану відпустку виплачується грошова
компенсація. Відкликання з чергової
відпустки допускається у разі крайньої необхідності з дозволу посадових осіб
від начальника управління внутрішніх справ області, Кримської АР, м.
Києва, йому рівних. А невикористана частина відпустки надається, як правило, в
поточному році. Таким чином,
виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться у випадках
і на підставах, прямо передбачених законодавством.

Судом першої інстанції було встановлено, що
відповідно до пояснень
свідків - працівників Ковпаківського ВМ СМВОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4,ОСОБА_5скаржник ходив наприкінці 2003 року з написаним
рапортом на відпустку, в якому повинні поставити свої підписи начальники різних
служб. Однак, до відділу
кадрів цей рапорт не надходив і тому наказ про відпусткуОСОБА_1 не видавався, в
тому числі, з відкликанням з
неї по причині службової необхідності.

Судом першої інстанції також були вивчені і оглянуті у судовому засіданні
книги реєстрації рапортів і виданих
наказів за 2003 р. і 2004 р., які не містять ніякої інформації щодо надходження
рапорту скаржника на відпустку за 2003 рік, видання
відповідного наказу .

Також, судом першої інстанції було встановлено, щоОСОБА_1, у свою
чергу, відповідно до вимог ст. 30
ЦПК України, крім своїх пояснень не надав суду ніяких доказів щодо подачі ним
рапорту до відділу кадрів на чергову відпустку у 2003
році, та про те що такий
наказ видавався і відпустка також надавалась, з подальшим скликанням з неї по причині крайньої
необхідності.

Колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що оскільки, право на отримання грошової компенсації за
невикористану відпустку прямо передбачено у випадках, зазначених у п. 56
Положення, скаржник, звільнений зі служби на пенсію за віком, на отримання грошової компенсації за
невикористану відпустку не має, а
тому вимоги ОСОБА_1щодо
зобов'язання виплатити
грошову компенсацію за невикористану щорічну
відпустку за 2003 рік задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог щодо зобов'язання Ковпаківський ВМ СМВ УМВС України в Сумській
області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не виданий продпайок у сумі
869,06 коп., з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що, заборгованість за продовольчий пайок
виникла до 2000 року. Тобто, на момент виникнення заборгованості ст. 9 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» в частині одержання військовослужбовцями продпайків і грошової
компенсації замість них не була зупинена.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.05.2005 року
по справі № НОМЕР_1 прийняте з
дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для
його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ковпаківського районного суду м.
Суми від 31.05.2005 року по справі №
НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від
31.05.2005 року по справі № НОМЕР_1 за
скаргою ОСОБА_1 зацікавлені особи: Управління Державного казначейства у
Сумській області, УМВС України в Сумській області на незаконні
дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по невиплаті грошових сум -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з
дня складання ухвали у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий (підпис) А.П. Бенедик

Судді (підпис) В.А. Калиновський

(підпис) З.О. Кононенко

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний
03.11.2008 року

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду
В.А. Калиновський