Справа № 2-а-5081/08
Суддя: Бойко С.С.
Дата ухвалення: 2008-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5081/08
ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16жовтня 2008 року
м. Полтава

Полтавський окружний адміністративний суд в
складі:

Головуючого
судді- - Бойко С.С.

При секретарі -
Білан В.В.

За участю:

Представника
позивача - ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського окружного
адміністративного суду адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління правці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної адміністрації, треті особи: Міністерство
фінансів України, Державне казначейство України, Міністерство праці та
соціальної політики України, -

В С Т А
Н О В И В:

04
серпня 2008 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного
управління праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА про доплату
заборгованості одноразової грошової допомоги у розмірі 4200 гривень 00 копійок
на користь ОСОБА_1, посилаючись в позовній заяві на ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» згідно якої щорічно до
Дня Перемоги 9 травня виплачується щорічна разова грошова допомога у розмірі 10
(десяти) мінімальних пенсій за віком.

Позивача
зазначив, що відповідач виплатив одноразову грошову допомогу у розмірі 500
(п'ятьсот) гривень, чим порушив ст.13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» та ч.3 ст.22 Конституції України.
Недоплачена сума щорічної разової одноразової допомоги на думку позивача
складає 4200 гривень 00 копійок.

Представник
позивача в попередньому судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній
заяві.

Відповідач
до суду не з'явився але надав до суду заперечення, якими проти позову
заперечував та зазначив, що мінімальна пенсія за віком, яка встановлена Законом
Українм «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-УІ від
09.07.2003 року із змінами та доповненнями внесеними згідно із Законами України
№2291-УІ та 2505-УІ від 25.03.2005 року - це пенсії, виплата яких здійснюється
за рахунок коштів Пенсійного Фонду України. Виплата щорічної разової грощової
допомоги здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Кабінетом Міністрів
України 03.01.2002 року прийнято постанову №1 «Про підвищення розмірів пенсій
та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Пункт 2 зазначеної
постанови визначає, що розрахунок підвищень, передбачених Законом України «Про
статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» проводиться виходячи
із розміру 19 гривень 91 копійка.

Також
відповідач зазначив, що починаючи із 2002 року розміри разової грошової
допомоги до Дня Перемоги визначені Законами України «Про державний бюджет
України» на відповідний рік.

Відповідач
в задоволенні позовних вимог просив відмовити та залучити в яксоті основних
відповідачів по справі Міністерство фінансів України, Державне казначейство
України та Міністерство праці та соціальної політики України.

Розглянувши
подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника
Позивача та представників Відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав .

Судом
встановлено, що ОСОБА_1, 1956 року народження є інвалідом І групи безтерміново,
що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, виданим 14.04.1983 року.

Згідно рішення
№91 від 17.03.1998 року ОСОБА_3 є опікуном над недієздатним ОСОБА_1.

Спірні
правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»від 22 жовтня 1993 року
№3551-ХІІ, Рішенням Конституційного Суду України від
22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Згідно ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року щорічно
до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова
допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком.

Згідно з
частиною 1 статті 17-1 Закону 3551 - щорічну виплату разової
грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього
Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не
є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Тобто, як
передбачено вищевказаними Законами, виплата щорічної разової допомоги в розмірі
10 мінімальних пенсій за віком інвалідам війни, здійснюється органами праці та
соціального захисту населення.

Позивачу здійснена часткова виплата щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2008 рік. Таким чином фактично одноразова
грошова допомога позивачу виплачена лише частково.

Зазначене обумовлено тим, що законами України про
Державний бюджет України на відповідний рік встановлено інші, значно нижчі, ніж
встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни» гарантії їх
соціального захисту», розміри щорічної одноразової грошової допомоги.

Згідно із статтею 1 Конституції України Україна є
суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Відповідно до статті 22 Конституції України
конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Таким чином, дії Відповідача, суперечать нормам
конституції України про визнання України соціальною державою. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Неправомірність дій Відповідача також підтверджується
наступним.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права
на отримання щорічної разової грошової допомоги (в даному випадку це стосується
можливості реалізації встановленої державою гарантії для інвалідів І групи,
ветеранів Великої Вітчизняної війни, як складової їхнього правового статусу),
будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє
державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає
механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших
актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі ОСОБА_3v. Home Office (Case 41/74
ОСОБА_3 v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені
особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть
якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має
автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим
принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може
посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

При цьому, якщо держава чи орган публічної влади
схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання учасникам бойових дій,
інвалідам війни певних гарантій, а саме забезпечення їх щорічною разовою
грошовою допомогою, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи
поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для
виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою
чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Згідно із положеннями статті 12 Європейської соціальної
хартії від 3 травня 1996 року, яка ратифікована Законом України № 137-V від 14
вересня 2006 року метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне
забезпечення Сторони зобов'язуються: започаткувати систему соціального
забезпечення або підтримувати її функціонування; підтримувати систему соціального
забезпечення на задовільному рівні, принаймні на такому, який дорівнює рівню,
необхідному для ратифікації Європейського кодексу соціального забезпечення; докладати зусиль
для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий
рівень; вживати заходів шляхом укладання відповідних двосторонніх і
багатосторонніх угод або в інший спосіб і відповідно до умов, визначених у
таких угодах, для забезпечення: рівності між їхніми власними громадянами та
громадянами інших Сторін у тому, що стосується прав на соціальне забезпечення,
включаючи збереження пільг, які надаються законодавством про соціальне
забезпечення, незалежно від пересування захищених осіб по територіях держав
Сторін; надання, збереження та поновлення прав на соціальне забезпечення такими
засобами, як сумарний залік періодів страхування або роботи, що були здійснені
за законодавством кожної зі Сторін.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України -
права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є
нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є
вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними.

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні
права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Враховуючи вищевикладене суд погоджується з позицією
Позивача щодо порушення його права на отримання грошової допомоги у розмірі 10
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги чи заперечення. Відповідач не довів суду належними та
допустимими доказами обґрунтованість своїх заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи,
суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи Позивача є
обґрунтованими та відповідно такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі
вищевикладеного, керуючись статтями 71 та 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне Управління праці та соціального
захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації провести
перерахунок щорічної до 5 травня разової грошової допомоги ОСОБА_1, як інваліду
війни за 2008 рік, виходячи з 10 мінімальних пенсій за віком та здійснити
відповідну додаткову виплату.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня складання постанови в повному
обсязі та подачі апеляційної скарги у 20-денний термін після подачі заяви про
апеляційне оскарження, в порядку, визначеному ст. 186 КАС України.

Повний
текст постанови виготовлено 21 жовтня 2008 року.

Суддя
Бойко С.С.