Справа № 22-а-15079/08
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2008-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі:

головуючого-судді
- Богаченка С.І.,

суддів - Попка
Я.С., Яворський І.О.,

при секретарі
судового засідання - Питлеваній Н.А.,

з участю
представників відповідача Марчак Н.І. та Болюби О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.09.2008р.

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Залізничному
районі м.Львова

про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної
допомоги дітям війни,-

В С Т А Н О В И
Л А :

ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова нарахувати та виплатити їй як дитині війни щомісячну державну соціальну
допомогу за період з 2006 по квітень 2008 року в сумі 3297,3 грн.

Постановою
Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2008 року
заявлений позов задоволено частково. Постановлено стягнути з управління
Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова на користь ОСОБА_1
недоплачену надбавку до пенсії як дитині війни, за період з серпня по грудень
2007 року в сумі 517,39 грн. В решті позовних вимог відмовити.

Не погодившись
із постановою суду, її оскаржив відповідач Управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.Львова, який посилаючись на
порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, просить у поданій апеляційній скарзі постанову суду першої інстанції
скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує відсутністю нормативного регулювання порядку
виконання вимог ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” щодо
підвищення розміру пенсій дітей війни.

Представники
відповідача Марчак Н.І. та Болюба О.В. в судовому засіданні підтримали
апеляційну скаргу та дали пояснення аналогічні наведеним в апеляційній скарзі.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у
їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга
задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивач належить до категорії
громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому
він має право на встановлене ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей
війни” підвищення до пенсії.

Суд врахував
рішення Конституційного Суду України № 1-29/2007 від 09.07.2007р. яким визнано
неконституційними окремі положення Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, зокрема п.12 ст.71 та ст.111, і якими було зупинено та обмежено
право на отримання спірних виплат, тому позовні вимоги вважає підставними з часу
прийняття відповідного рішення.

Такі висновки
суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам
матеріального права та є правильними.

Безспірно
встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус дитини війни та відповідно до ст.6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних правовідносин та вирішення даного публічно-правового
спору судом, мали право на отримання підвищення виплачуваної їм Управлінням
Пенсійного фонду України в Залізничному
районі м.Львова пенсії за віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення п.12 ст.71, ст.111 Закону України
“Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Положення Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними,
втрачають чинність лише з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення.
Таким чином, враховуючи норми ч. 2 ст. 152 Конституції України, відповідно до
якої закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом
України рішення про їх неконституційність, рішення Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09.07.2007р. зворотної дії в часі не має, і на період до 09
липня 2007 року не поширюється.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних
вимог ОСОБА_1 щодо стягнення доплати до пенсії як дітині війни, та
правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції.

Оскільки функції
з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд
України в особі управління в Залізничному районі м.Львова, відповідний
обов'язок слід покласти на відповідача у справі.

Достатніх
правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” розмірі
колегія суддів не вбачає.

Покликання
апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України
“Про соціальний захист дітей війни” доплат до пенсії як на причину невиконання
покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “Кечко проти України”).

Доводи апелянта
в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків
суду не спростовують.

З огляду на
викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому
підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну
скаргу на неї слід залишити без задоволення.

На підставі
наведеного, керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова без задоволення.

Постанову
Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2008р. залишити без
змін.

Ухвала апеляційного
адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена до касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя-доповідач Богаченко І.С.

Суддя Попко Я.С.

Суддя
Яворський І.О.