Справа № 2а-481/08
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2008-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2008 року Справа
№2а-481/08

Львівський окружний адміністративний суд
в складі

головуючого-судді Костіва
М.В.

при секретарі судового засідання Мельникович Л.В.

у відкритому судовому засіданні в м. Львові

розглянувши справу за позовом

ОСОБА_1

до

Військової частини А2166

за участю третьої особи на
стороні
відповідача про

Міністерство оборони України про стягнення грошової компенсації за
продовольче забезпечення

з участю представників:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися,

встановив:

ОСОБА_1звернувся із позовом до військової частини А 2166
про стягнення компенсації за продовольче забезпечення в сумі 22 195 грн. 30
коп. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми в
розмірі 640 грн. 32 коп. 18.08.2008 року направив на адресу суду заяву про
збільшення позовних вимог (вх. №3169 від 18.08.2008 року), а саме: 22 195 грн.
30 коп. - грошова компенсація за продовольче забезпечення, 1 274 грн. 88 коп. -
3% річних.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області
від 16.07.2008 р. матеріали позовної
заяви були направлені у Львівський окружний адміністративний суд.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від
18.07.2008 року було відкрито провадження та призначено справу до судового
розгляду.

У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній
матеріалами.

Позивач в позовній заяві стверджує, зокрема, що проходив військову службу в
Збройних Силах України, перебуваючи на речовому і продовольчому забезпеченні. У
відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996 р.
позивач забезпечувався продовольчим пайком по нормі №7. Законом України “Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” була призупинена дія ч. 2 ст. 9
Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або
за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна,
однак, не була відмінена дія ч. 1 ст. 9 вказаного закону, якою
військовослужбовцям гарантовано матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що
стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі та гарантії,
встановлені у ст. 16 Закону України “Про збройні сили України”. Крім того,
рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. №5-РП/2002 визнано неконституційним
положення щодо призупинення дії ч. 2 ст. 9 Закону
України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей". Просить позов задовольнити.

Відповідач в запереченні №1761 від 17.10.2008 року позов заперечив,
посилаючись на чинність Закону України
від 17.02.2000 року «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», а
також те, що у законодавстві відсутні
норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців. Просить у позові
відмовити.

На підставі ч.3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 04.12.2008 року
проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у
повному обсязі відкладено на 09.12.2008 року, про що повідомлено сторонам після
проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з
урахуванням ч.4 ст.167 КАС України.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1проходив військову службу у Збройних Силах Україн та забезпечувався
продовольчим пайком за нормою №7. Позивач посилається на невиплату йому
грошової компенсації замість продовольчих пайків за період з 11.03.2000 р. по
31.12.2006 р., визначену позивачем із врахуванням коефіцієнту інфляції, сума
якої становить 22 195 грн. 30 коп.

Згідно із ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний
захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та
в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. У відповідності до
ст. 16 Закону України “Про Збройні сили України” в редакції, яка діяла на час
існування спірних відносин, військовослужбовцям гарантується одержання за
рахунок держави, зокрема, речового, продовольчого та інших видів забезпечення.
У відповідності до ч. ч. 2, 4 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей” в редакції, яка діяла на час
існування спірних відносин, військовослужбовці одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, за їх
бажанням, грошову компенсацію. Порядок і розміри грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і
продовольчих пайків встановлюється Кабінетом Міністрів України з урахуванням
коефіцієнта індексації грошових доходів.

Постановою Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996
р. “Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних
Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до
законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу
Міністерства внутрішніх справ”, було затверджено та введено в дію з 01.03.1996
р. норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил
згідно з додатком N 1 та
встановлено розмір грошової компенсації за продовольчі пайки, яку одержують
військовослужбовці Збройних Сил та інших військових формувань у встановленому
порядку згідно з додатком N 2.

Відповідно до займаної посади позивачу було встановлено забезпечення
продовольчим пайком по нормі №7 відповідно до вказаної постанови - Пайок для видачі на руки генералам, адміралам,
офіцерам, прапорщикам мічманам, військовослужбовцям, які проходять службу за
контрактом, Збройних Сил, Прикордонних військ, Національної гвардії, Служби
безпеки, Цивільної оборони, Управління державної охорони, військовослужбовцям та
особам рядового і начальницького складу МВС, добова вартість якого була
визначена в сумі 84000 крб.

Постановою Кабінету
Міністрів України №426 від 29.03.2002 р. “Про норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового,
начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної
служби спеціального зв'язку та захисту інформації” вищезазначену постанову Кабінету Міністрів України визнано такою, що
втратила чинність, а також затверджені нові норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, серед яких
норма, еквівалентна колишній нормі №7 - Пайок для видачі на руки генералам,
адміралам, офіцерам, прапорщикам мічманам, військовослужбовцям, які проходять
службу за контрактом, Збройних Сил, Прикордонних військ, Національної гвардії,
Служби безпеки, Цивільної оборони, Управління державної охорони,
військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу МВС,
затвердженій постановою Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996 р.,
відсутня, а на осіб офіцерського складу поширено норму
№1 - загальновійськову. При цьому, розмір грошової компенсації у постанові
Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002 р. не встановлений.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Законом України від 17.02.2000 р. “Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів”, було призупинено дію частини другої статті 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в
частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу
першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення
військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх
сімей безоплатного проїзду у відпустку.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. у
справі за конституційними поданнями 55 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 58, 60
Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" та
Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 9 частини першої статті 58
Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" і підпункту
1 пункту 1 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів" (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), було лише визнано
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення
статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік"
щодо зупинення дії положень законодавчих актів України в частині надання пільг,
компенсацій і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів, та положення
статті 60 цього Закону в частині зупинення дії окремих положень Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", визначених статтею 24 Закону України "Про
Державний бюджет України на 1999 рік"; а також визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 1 статті 1 Закону
України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", яким
виключено перше речення частини дванадцятої статті 44 Закону України "Про
статус суддів", але не п. 2 Закону України “Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів”, яким було призупинено дію частини 2 ст. 9 Закону України
“Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, протягом
періоду, за який позивач вимагає стягнення компенсації, діяла норма п. 2 Закону
України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”, якою призупинено дію
частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них, і яка підлягає застосуванню до спірних відносин.

Наявність передбачених законом підстав для покладення
обов'язку на відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію у заявленій ним
сумі, не доведена суду у встановленому порядку. Відповідно до ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст. 81 КАС України суд може призначити
експертизу. Відповідно до ч.3 ст.81 КАС України особи, які беруть участь у
справі, мають право просити суд призначити експертизу. Як вбачається з
матеріалів справи, проведення економічних досліджень щодо перерахунку грошових
сум з урахуванням коефіцієнта інфляції за період з 10.03.2000 р. по 01.09.2005
р. здійснювалося за особистою заявою позивача, яка поступила у Львівський НДІ
судових експертиз 28.01.2008, за його власний кошт. Отже, оскільки проведення відповідної експертизи відбулося з
ініціативи позивача без належно оформленого клопотання, заявленого суду, то
витрати, пов'язані з цим несе позивач.

Керуючись ст.ст. 2, 11,
69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст.
254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки,
передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя Костів
М.В.

Представникам сторін роз'яснено їх
права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС
України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні
представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній
заяві. Ствердив, зокрема, що позивач проходив військову службу у штабі
Західного оперативного командування з 1978 р. по 17.11.2004 р., перебуваючи на
речовому і продовольчому забезпеченні. У відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України №316 від 12.03.1996 р. позивач забезпечувався продовольчим
пайком. Законом України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” була
призупинена дія ч. 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині
одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна, однак, не була відмінена дія
ч. 1 ст. 9 вказаного закону, якою військовослужбовцям гарантовано матеріальне
та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян
України у військовій службі та гарантії, встановлені у ст. 16 Закону України
“Про збройні сили України”. Крім того, рішенням Конституційного Суду України
від 20.03.2002 р. №5-РП/2002 визнано неконституційним положення щодо
призупинення дії ч. 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Вважає, що порушено його законне право на одержання продовольчого забезпечення
за рахунок держави, а тому просить позов
задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив,
посилаючись на відсутність законодавчо встановлених норм забезпечення та ч. 2
ст. 19 Конституції України, згідно із якою органи державної влади зобов'язані
діяти лише в межах повноважень та у спосіб, встановлений Конституцією України
та законами України. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши
пояснення представників, суд виходив з
наступного.

Шульга Едуард Юрійович проходив військову службу у штабі
Західного оперативного командування на посаді заступника начальника відділу
технічного забезпечення зв'язку. Наказом
№146 від 08.12.2004 р. штабу Західного оперативного командування (по стройовій
частині) позивача, звільненого наказом Головнокомандувача Сухопутних військ
Збройних Сил України від 17.11.2004 р. №307 з військової служби у запас за п.
67 пп. “б” Положення про проходження військової служби особами офіцерського
складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, з 10.12.2004 р.
виключено зі списків особового складу управління оперативного командування.

Позивач посилається на невиплату йому грошової
компенсації замість продовольчих пайків за період з 11.03.2000 р. по 10.12.2004
р., сума якої визначена позивачем із врахуванням коефіцієнту інфляції та
становить 16337,05 грн.

Згідно із ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які
перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових
формуваннях, а також членів їхніх сімей. У відповідності до ст. 16 Закону України
“Про збройні сили України” в редакції, яка діяла на час існування спірних
відносин, військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави,
зокрема, речового, продовольчого та інших видів забезпечення. У відповідності
із ч. ч. 2, 4 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей” в редакції, яка діяла на час існування
спірних відносин, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, за їх бажанням,
грошову компенсацію. Порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення
військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків
встановлюється Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації
грошових доходів.

Генерали,
офіцери, прапорщики та військовослужбовці служби за контрактом до 11.03.2000р. отримували продовольчий пайок за нормою №7
"Пайок для видачі на руки генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом", затвердженою Постановою Кабінету Міністрів
України від 12.03.96 №316 "Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених
відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового складу
Міністерства внутрішніх справ". Вартість продовольчого пайка за нормою №7
до 10 березня 2000 року складала 1,76 грн.
на добу.

Постановою Кабінету Міністрів України №426
від 29.03.2002 р. “Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших
військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та
захисту інформації”, вищезазначену постанову Кабінету Міністрів України (яка
встановлювала норму №7) визнано такою, що втратила чинність. При цьому, розмір
грошової компенсації у постанові Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002
р. не встановлений.

Законом України від 17.02.2000 р. “Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів”, було призупинено дію частини другої
статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації
замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців
Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої
розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної
охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ
України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу
належність військовослужбовців), а також дію абзацу першого частини першої
статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у
відпустку.

Позивач посилається на відсутність підстав
для застосування даної норми цього закону в силу рішення Конституційного Суду
України від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 у справі №1-15/2002. Однак, як вбачається
з Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. у справі за
конституційними поданнями 55 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень статей 58, 60 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2001 рік" та Верховного Суду України
щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2,
3, 4, 5, 8, 9 частини першої статті 58 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України
"Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" (справа щодо пільг,
компенсацій і гарантій), було лише визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення статті 58 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2001 рік" щодо зупинення дії
положень законодавчих актів України в частині надання пільг, компенсацій і
гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів, та положення статті 60 цього
Закону в частині зупинення дії окремих положень Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", визначених статтею 24 Закону України "Про Державний
бюджет України на 1999 рік"; а також визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним), пункт 1 статті 1 Закону України
"Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", яким виключено
перше речення частини дванадцятої статті 44 Закону України "Про статус
суддів", але не п. 2 Закону України “Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів”, яким було призупинено дію частини 2 ст. 9 Закону України
“Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Зазначеним спростовується посилання позивача на неконституційність норми п. 2
Закону України “Про деякі заходи економії бюджетних коштів”.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вирішує
справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Таким
чином, протягом періоду, за який позивач вимагає стягнення компенсації, діяла
норма п. 2 Закону України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”,
якою призупинено дію частини другої статті 9 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в
частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них, і яка підлягає застосуванню до спірних
відносин.

Наявність передбачених законом підстав для
покладення обов'язку на відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію у
заявленій ним сумі, не доведена суду у встановленому порядку. Відповідно до ст.
71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Крім того, суд звертає увагу позивача на ту
обставину, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в
межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У відповідності до
ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

2.
У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС
України.

Суддя /підпис/ Костів М.В.

З оригіналом згідно

Постанова не набрала законної сили

Суддя Костів
М.В.