Справа № 22а-4602/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-4602/08 р. Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 46
інстанції - Дьяченко С.В.
Доповідач - Семененко Я.В. (№ 2а-1208)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
листопада 2008 року м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді
- Семененка Я.В.

суддів - Баранник Н.П.,
Юхименка О.В.

при секретарі
- Галоян О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради
Запорізької області

на постанову
Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 січня 2008року у
справі № 2а-12/08 року за позовомОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської
ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Головне управління праці та соціального захисту населення
Запорізької обласної державної адміністрації про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

в с т а
н о в и л а:

У листопаді 2007
року ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального
захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області, в якому
просила стягнути з відповідача недоплачені суми одноразової допомоги на
оздоровлення, яка передбачена ст. 48 Законом України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від
28.02.1991 р. № 796-ХІІ, на отримання якої вона має право, як особа, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи та ліквідована із зони відчуження. Вказувала, що
відповідач у справі за період за 2003, 2004, 2006 роки не виплачував їй
допомогу на оздоровлення в повному обсязі, у зв'язку з чим і виникла
заборгованість у сумі 2284 грн. 60 коп.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької
області від 29 січня 2008року позовні вимогиОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік у
розмірі 1305 грн., в іншій частині позову відмовлено, у зв'язку із пропуском
строку позовної давності.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Управління праці та
соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області
подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просило скасувати постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якої відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, в межах доводів апеляційної
скарги, оцінивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги
учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто,
позивачем порушено питання щодо правомірності дій відповідача, який в даних
правовідносинах, при нарахуванні ним та
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, є суб'єктом владних повноважень.

Так, позивачка, вказуючи на неправомірність дій
відповідача, посилалася на те, що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Управління праці та соціального захисту населення
Енергодарської міської ради наполягало на тому, що граничні розміри виплат,
особам які постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, визначені
Постановою КМУ, які і підлягають до застосування при визначені розміру щорічної
допомоги на оздоровлення.

Спору між сторонами щодо наявності у позивачки права на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення, як особа, що постраждала внаслідок
ліквідації катастрофи на ЧАЕС та евакуйована із зони відчуження у 1986 році, не
існує.

Апелянт, зокрема посилався на те, що допомога на оздоровлення
виплачена позивачу у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів від
26 липня 1996 р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами і доповненнями, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562, тому підстав
для її виплати в більшому розмірі немає.

З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не
погоджується з наступних підстав.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що
щорічна допомога на оздоровлення особам евакуйованим із зони відчуження у 1986
році виплачується у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. При цьому,
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент здійснення виплати.
Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального захисту населення.

Разом з тим, ст..71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» зупинено дію статті 48 Закону «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007
рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р.
визнано неконституційним п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено дію Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальних заробітних плат.

Таким чином, з 09.07.2007р. у позивачки виникло право на
отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік у розмірі
трьох мінімальних заробітних плат, як то
визначено ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Між тим, відповідач будь-яких дій на виконання вимог
Рішення Конституційного Суду України та вимог ст..48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не вчинив, чим припустився неправомірної бездіяльності.

Колегія суддів вважає, що позивачка має право
на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», а оскільки відповідачем вказане право не
визнається, то має і право на стягнення не отриманої частини такої грошової
допомоги з відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи
апелянта про те, що виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, повинні здійснюватися в межах бюджетного фінансування та вважає їх
необґрунтованими з наступних підстав.

Право позивача на отримання щорічної допомоги
у розмірі трьох мінімальних заробітних плат не залежить від наявності чи
відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане
державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава,
через створені нею органи, в даному випадку органи соціального захисту
населення, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у
розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те,
що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно, з
урахуванням встановлених обставин справи, стягнув з відповідача різницю між
виплаченою сумою щорічної допомоги на оздоровлення та тією сумою, яка мала бути
виплаченою у 2007 році відповідно до вимог Закону.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.
200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Енергодарської міської ради Запорізької області залишити без
задоволення, а постанову Енергодарського міського суду від 29 січня 2008р. -
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня виготовлення повного
тексту ухвали.

(Повний текст ухвали
виготовлено 14.11.2008р.)).

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Судді: Н.П. Баранник

О.В. Юхименко