Справа № 22-а-6881/08
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2008-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2008 року
м. Львів

Обрізко І.М. Онишкевича Т.В. Улицького В.З.

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого

суддів:

за участю
секретаря - Романишин О.Р.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної
адміністрації на постанову Яворівського районного суду Львівської області від
24 грудня 2007 року по адміністративній справі №2а-205/07 за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної
державної адміністрації, треті особи Міністерство праці та соціальної політики України,
Міністерство фінансів України, Державне казначейство України про стягнення
невиплачених сум щорічної разової грошової допомоги,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася
01.08.2007 року в місцевий суд з адміністративним позовом до управління
праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної
адміністрації про зобов'язання провести виплату
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги як учаснику війни у розмірі
3946.93 грн. за період 2001 - 2007 років.

Вимоги
мотивовані тим, що вона являється учасником війни, тому їй відповідно до ч. 5
ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 5 травня повинна виплачується разова грошова допомога у
розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

За період 2001 - 2007 років їй виплачено 155 грн., коли з врахуванням
Закону України «Про Державний бюджет України на відповідні роки», мали б
виплатити 4101.93 грн..

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року
позовні вимоги задоволено частково. Суд
виходив з того, що позивачці щорічна разова допомога
була виплачена за 2002, 2003, 2005 та 2006 роки у відповідності до
вимог, встановлених Законами України «Про Державний бюджет України», тому
відповідач діяв на підставі та у межах повноважень і у спосіб, що передбачено,
діючими на час здійснення виплат Законами України. В
частині стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік, то вимога
підлягає задоволенню з огляду на Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007
року. З приводу вимоги за 2004 рік то застосовується ст. 99 КАС України.

Головуючий 1-ї інст. Варениця В.С.
Рядок
статзвіту № 49 Яворівський
райсуд Львівської обл.
Справа №22-а-6881/08 Доповідач : Обрізко І.М.

Не
погодившись із зазначеним судовим рішенням управління
праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної
адміністрації подало апеляційну скаргу з якої із-за
порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків
суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

В
обґрунтування апеляційної скарги покликання маються на те, що не передбачено
застосування мінімального розміру пенсії за віком для визначення розміру
допомог Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Крім того, за зобов'язанням яке поклав місцевий суд, слід
збільшити видаткову частину Закону України «Про Державний бюджет», а це не в
компетенції відповідача.

Судова
колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу
задоволити частково.

Відповідно
до ст. 201 КАС України суд апеляційної інстанції змінює постанову або ухвалу
суду першої інстанції, коли має місце правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального
права, а також вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, що
ОСОБА_1 є учасником війни, якій згідно ч. 5 ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня повинна виплачуватись разова грошова допомога у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно
до ст. 19 Закону України «Про Державний бюджет на 2002 рік», ст. 28 Закону
України «Про Державний бюджет на 2003 рік» подібні виплати не проводились.
Статтею 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та ст. 30
Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», виплата щорічної
разової допомоги за вказані роки була визначена сталою сумою по 50 грн., які
позивачка отримала.

Що
стосується 2004 року, то ст. 44 Закону України «Про Державний бюджет України на
2004 рік», подібних виплат не передбачалось. Рішенням Конституційного Суду
України від 01.12.2004 року за №20-рп/2004, було визнано вказану норму
неконституційною, проте таке рішення прийняте поза терміном визначеним в ст.
17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

Також,
при вирішені спору, колегія суддів зауважує, що вказаним Рішенням
Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 54 народних
депутатів України щодо відповідності Конституції України положень статей 44,
47, 78, 80 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік»
Конституційний Суд не визнав неконституційною ст. 80 означеного Закону, тим
самим підтвердив конституційне право Верховної Ради приймаючи закони про
Державний бюджет в цілях збалансованості бюджету призупиняти дію деяких
законів, як в цілому так і окремих його положень на поточний бюджетний рік.

Наведене
не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, а саме при розгляді
справи «Качко проти України» (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини
зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету, держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок, вносячи зміни в законодавство. Однак, якщо
чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення
суду).

Саме,
приймаючи Закони України про Державні бюджети України на відповідні роки
держава, в особі Верховної Ради, в межах повноважень передбачених ст. 95
Конституції України, визначає видатки на загальносуспільні потреби, розмір та
їх цільове спрямування.

Вимоги
позивачки про стягнення разової допомоги за 2001 рік, які залишились поза
увагою місцевого суду, не можуть бути задоволені, позаяк статус учасника війни
вона набула 25.07.2001 року відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1, коли з
огляду на ст. 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» разова грошова допомога не виплачується в разі смерті
отримувача до 5 травня або набуття громадянином статусу згідно із статтями 6,
7, 9, 10, 11 означеного Закону, після 5 травня відповідного року.

Що стосується вимог по 2007 році,
то Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня
2007 року, справа №1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини
першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46
статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет
України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Вказане
рішення Конституційного Суду України набрало чинності ще до закінчення терміну
30 вересня поточного року, визначеного в ст. 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в який особа може звернутись
за отриманням грошової разової допомоги.

Беручи до
уваги той факт, що положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» учасникам війни проводилась у розмірі 55 грн. визнано
такою, що не відповідає Конституції України, тому місцевим судом зроблено
підставний висновок, що стороні позивача її виплачено не в повному обсязі.

З огляду на
наведене та беручи до уваги вимоги ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», зі змінами і доповненнями та ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких з 1 квітня по 1
жовтня 2007 року розмір мінімальної пенсії в зазначений період складає 410,06
грн., тому до виплати підлягає різниця в сумі 1175.18 грн., в чому слід
погодитись з висновком місцевого суду.

Посилання
апелянта на відсутність коштів на подібні цілі не є достатнім аргументом для
відмови в задоволенні позовних вимог.

Отже,
враховуючи, що відповідач у справі повинен діяти лише в межах передбачених
Конституцією та законами України, суд приходить до висновку, що відповідно до
ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 року за № 177,
останній в особі саме управління праці та соціального захисту населення
Яворівської районної державної адміністрації має нести відповідальність за дії
(бездіяльність) вчинені в межах належного йому правового поля.

Не
можна погодитись з позицією місцевого суду, якою обрано юридично некоректний
спосіб захисту сторони позивача, позаяк в ч. 3 ст. 105 КАС України наведено
законодавцем вимоги які може містити адміністративний позов, а ч. 2 ст. 162 КАС
України передбачено повноваження суду при вирішенні справи по суті. Так у разі
визнання судом бездіяльності відповідача - суб'єкта владних повноважень
протиправною, що має місце і в досліджуваних правовідносинах, суд може зобов'язати
такого відповідача вчинити певні дії, які той зобов'язаний виконати, зокрема
провести нарахування та виплату не в повній мірі виплаченої одноразової
щорічної грошової допомоги до 5 травня. Суд може стягнути з відповідача на
користь позивача певну суму грошових коштів лише у тому випадку, якщо така
нарахована ним але всупереч закону не здійснена її виплата чи в разі
відшкодування спричиненої шкоди. Причому спосіб захисту, обраний судом, не
обов'язково має збігатися з тим, що запропонував позивач у вимогах (друге
речення частини другої статті 11 КАС України).

Поряд
з наведеним, судом застосовано ст. 99 КАС України до вимог які стосувались за
2004 рік, коли з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, кошти це
майно особи, а тому на подібні правовідносини строки звернення до
адміністративного суду не поширюються.

Судова
колегія вважає, що доводи апеляційної скарги щодо скасування оскарженого
судового рішення в цілому суттєвими не являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду обставинам справи, проте вбачаються підстави для
його зміни із-за порушень процесуальних норм.

Керуючись
статтями 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

п о с т а н
о в и л а :

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення
Яворівської районної державної адміністрації задоволити
частково.

Змінити
резолютивну частину постанови Яворівського районного
суду Львівської області від 24 грудня 2007 року, виклавши її в такій редакції :

адміністративний позов ОСОБА_1
задоволити частково. Зобов'язати управління праці та соціального захисту
населення Яворівської районної державної адміністрації провести ОСОБА_1
нарахування та виплату недоплаченої суми разової щорічної грошової допомоги за
2007 рік в сумі 1175, 18 грн.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після
набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Обрізко І.М. Онишкевич
Т.В Улицький В.З.

Головуючий суддя:

судді колегії:

Повний текст постанови виготовлено

та підписано 29.10.2008 року.