Справа № 2а-5286/08
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2008-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-5286/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 17" листопада 2008
р. м.
Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі: Головуючого судді - Спірідонова М.О.

за участю секретаря -
Свіргун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Державної
податкової інспекції в Київському районі м. Харкова до

1. Товариства
з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «АКІК-СХІД»,

2. Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промисловий союз»

про стягненя суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ДПІ у Київському районі м.Харкова звернулось до суду з позовом до ТОВ
виробничої фірми «Акік-Схід» та ТОВ
«Торгівельно-промисловий союз» в якому
просив суд визнати недійсним господарське зобовязання ТОВ«Акік-Схід» та ТОВ
«Торгівельно-промисловий союз», яке виникло на підставі правочину, укладеного
згідно договору від 10.01.2005 року № 1001 на виконання якого виписані
податкові накладні на загальну суму 194 951,1 грн., а саме : податкова накладна
№ 842 від 02.11.2005 року на загальну суму 59997,60 грн., в тому числі ПДВ -
9999,60 грн.; № 897 від 02.12.2005 року на загальну суму 134953,50 грн., в тому
числі ПДВ - 22492,25 грн., та застосувати наслідни визнання господарського зобовязання
недійсним - стягнути з ТОВ «Торговельно-промисловий Союз» на користь ТОВ «АКІКА
СХІД» все одержане ним по договору від 10.01.2005 року № 1001, на виконання
якого виписані податкові накладні на загальну суму 194 951,1 грн., а все
одержане від вказаного зобов'язання з ТОВ «АКІК-СХІД» стягнути в доход держави.
.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ТОВ «Торговельно-Промисловий Союз»
на користь ТОВ «АКІК-СХІД» все отримане по угоді, а саме 194 951,1 грн. та стягнути
з ТОВ «Акік-Схід» на користь держави грошові кошти в розмірі 194951,1 грн.

В обґрунтування позову позивач вказав, що працівниками ДПІ у Київському районі м.
Харкова була проведена виїзна планова
перевірка ТОВ Фірми «АКІК-СХІД» з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 року по 31.112.2007
року, під час якої встановлені наступно що:

10.01.2005
року між ТОВ «АКІК-СХІД» (Замовник) та ТОВ
«Торговельно-Промисловий союз» (Постачальник) укладений договір № 1001 відповідно до якого замовник отримує та зобов'язується сплатити, а
постачальник зобов*язується поставити продукцію відповідно до накладної, яка є невід'ємною
частиною договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума
договору складає 1
000 000 грн., в тому числі ПДВ -166 666,67 грн.

Пунктом 2.1. договору передбачено,
що форма оплати -
готівковий розрахунок.

На виконання вищезазначеного договору ТОВ
«Торговельно-промисловий союз» виписано наступні податкові накладні: № 842 від 02.11.2005
року на загальну суму 59997,60 грн., в тому числі ПДВ - 9999,60 грн.; № 897 від 02.12.05
року на загальну суму 134953,50 грн., в тому числі ПДВ - 22492,25 грн. та видаткові
накладні: №
842 від 02.11.05 року та № 897 від 02.12.05
року.

Як зазначив представник позивача, вищезазначені операції
також відображені у бухгалтерському обліку, про що свідчить обігово-сальдова
відомість за 4
квартал 2005 року, де за кредитом
рахунку 631
- отримано товару на загальну суму 194951,10 грн., за дебетом рахунку 631 - сплата товару на загальну
суму 194951,10
грн.

Так, позивач вказав, що під час проведення перевірки 1-го відповідача ДПІ у Київському районі м. Харкова направила лист до ДПІ
у Печерському районі м. Києва щодо проведення зустрічної
перевірки ТОВ «Торговельно-Промисловий Союз».

11.03.08
року на адресу ДПІ у Київському районі м.Харкова надійшов
лист від ДШ у Печерському районі м. Києва, яким повідомлено наступні факти:

·
ТОВ
«Торговельно-Промисловий Союз» не надає податкову звітність до ДПІ у
Печерському районі м. Києва з 01.01.2005 року;

·
ТОВ «Торговельно-Промисловий Союз»
за юридичною адресою
не знаходиться, про що складено акт від 26.05.2005 року № 1315/15-20 та направлено запит на встановлення місцезнаходження платника податків;

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2006 року визнано недійсним запис про проведення державної реєстрації ТОВ
«Торговельно-Промисловий Союз» від 24.06.2004 року за №
40502 з моменту вчинення запису; визнано недійсним статут ТОВ
«Торговельно-Промисловий Союз»; визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість ТОВ «Тороговельно-Промисловий Союз» від 12.07.04 року № 37659801
з дати реєстрації; припинено юридичну особу ТОВ
«Торговельно-Промисловий Союз.

Відповідно до п. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як зазначив представник позивача, рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 06.03.2006 року чітко встановлено,
що ТОВ «Торговельно-Промисловий Союз» створене на підставі неправдивих данних
про засновників цього товариства, оскільки зазначений в реєстраційних
документах як засновник ОСОБА_1.
не вчиняв необхідних дій, пов'язаних із створенням ТОВ
«Торговельно-Промисловий Союз» та не мав наміру займатися підприємницькою
діяльністю, установчі документи останній не складав та не підписував. Директор
ТОВ «Торговельно-Промисловий Союз» ОСОБА_2. позов визнав, зазначив, що ніякого
відношення до створення підприємства не має, не підписував жодного документу,
пов'язаного фінансово-господарською діяльністю ТОВ «Торговельно-Промисловий Союз».
У рішенні суду від 06.03.06
року також зазначено, що під час реєстрації підприємства
були допущені порушення закону, усунути і виправити які в силу закону не
вдається можливим.

Таким чином, ці обставини існували на час укладання угоди
між відповідачами, тобто немає підстав для сумніву щодо наміру 2-го відповідача не дотримуватись приписів законодавства та ухилятися від сплати
податків.

Відповідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочин є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 203 Цівільного
кодексу України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Також позивач
зазначив, що збільшення валових витрат обігу та виробництва за господарським
зобов'язанням, рівно як і за правочином чи угодою, які суперечать інтересам
держави і суспільства, Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»
не передбачено, відтак порушує економічні та податкові інтереси Держави та
суспільства, що вимагає їх захисту.

Крім цього на думку позивача з матеріалів справи
вбачається, що ТОВ
"Торговельно-Промисловий Союз" за юридичною адресою не знаходиться, з
01.01.2005
року підприємство звітність до ДПІ у Печерському районі
м. Києва не надавало, податків не сплачувало (хоча за спірною угодою одержало
доход і на підставі податкової накладної взяло на себе податкові зобов'язання,
які не виконало), а отже, діяльність ТОВ "Торговельно-Промисловий
Союз" з моменту державної реєстрації була завідомо суперечна інтересам держави
та суспільства, так само і угода між ТОВ "Торговельно-Промисловий Союз» та
ТОВ "АКІК-СХІД" були укладені з метою суперечною інтересам держави та
суспільства.

Як зазначив позивач вищенаведені докази доводять, що ТОВ
"Торговельно-Промисловий Союз" не тільки укладало угоду з метою
ухилення від сплати податків, а й фактично ухилялося від сплати податків.
Підтвердженням наявності наміру ТОВ "Торговельно-Промисловий Союз" на
приховання від оподатковування доходів є рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 06.03.2006
року.

Відповідно до ст.208 Господарського кодексу України - якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що здійснене з
метою, завідомо суперечній інтересам держави та суспільства, то при наявності
наміру у обох сторін -
при виконанні зобов'язання двома сторонамии - в доход держави за рішенням суду стягується все отримане ними по
зобов'язанню, а при виконанні зобов'язання однією стороною з іншої сторони
стягується в доход держави все отримане нею, а також усе належне з неї першій
стороні на відшкодування отриманого. При наявності наміру лише у однієї із
сторін все отримане нею повинно бути повернено другій стороні, а отримане
останній або

Виходячи з вище викладеного просив суд задовольнити позов
у повному обсязі.

Представник першого відповідача в судове засідання
з'явився та з позовом не погодився вказавши, щ о він є необґрунтованим, а дії
відповідача є законними.

Представник другого відповідача в судове засідання не
з'явився про дату, місце та час слухання справи повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що
Товариство з обмеженою відповідальністю фірма „АКІК-СХІД" як
суб'єкт підприємницької діяльності зареєстровано виконавчим комітетом
Харківської міської ради 19.02.1997 року за № 1005286. ТОВ
«АКІК-СХІД» як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) знаходиться
перебуває на податковому обліку у ДПІ Київського району м. Харкова з 27.02.1997 р. За №
2860, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану
вартість №
28660247 від 04.07.1997 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю
"Торгівельно-Промисловий Союз" як суб'єкт підприємницької діяльності
зареєстровано Печерською районною державною адміністратцією м. Києва 24.06.2004 року, про що зроблено запис № 40502. ТОВ «Торгівельно-Промисловий Союз» як платник податків, зборів
(обов'язкових платежів) перебуває на податковому обліку в ДПІ у Печерському
районі м. Києва з 05.07.2004
року за № 35688, свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану вартість № 37659801 від 07.07.2004
року.

Також судом встановлено, що працівниками ДПІ у Київському районі м.
Харкова була проведена виїзна планова
перевірка ТОВ Фірми «АКІК-СХІД» з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 року по 31.112.2007
року, під час якої встановлені наступно що:

10.01.2005
року між ТОВ «АКІК-СХІД» (Замовник) та ТОВ
«Торговельно-Промисловий союз» (Постачальник) укладений договір № 1001 відповідно до якого замовник отримує та зобов'язується сплатити, а
постачальник зобов'язується поставити продукцію відповідно до накладної, яка є невід'ємною
частиною договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума
договору складає 1
000 000 грн., в тому числі ПДВ -166 666,67 грн.

Пунктом 2.1. договору передбачено,
що форма оплати -
готівковий розрахунок.

Суд зазначає, що дійсність розрахунків за угодами та факт
виконаних робіт позивачем не заперечується та підтверджується податковими
накладними: ТОВ «Торговельно-промисловий союз» виписано наступні податкові
накладні: № 842 від 02.11.2005 року на загальну суму 59997,60 грн., в тому
числі ПДВ - 9999,60 грн.; № 897 від 02.12.05 року на загальну суму 134953,50
грн., в тому числі ПДВ - 22492,25 грн. та видаткові накладні: № 842 від
02.11.05 року та № 897 від 02.12.05 року.

Крім цього вищезазначені операції також відображені у
бухгалтерському обліку, про що свідчить обігово-сальдова відомість за 4 квартал 2005
року, де за кредитом рахунку 631 - отримано товару на загальну суму 194951,10 грн., за дебетом рахунку 631 - сплата товару на
загальну суму 194951,10
грн.

Судом також встановлено, що Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 06.03.2006 року визнано недійсним
запис про проведення державної реєстрації ТОВ «Торговельно-Промисловий Союз»
від 24.06.2004
року за № 40502 з моменту вчинення
запису; визнано недійсним статут ТОВ «Торговельно-Промисловий Союз»; визнано
недійсним свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ
«Тороговельно-Промисловий Союз» від 12.07.04 року № 37659801
з дати реєстрації; припинено юридичну особу ТОВ
«Торговельно-Промисловий Союз.

Вислухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.01.2005 року між ТОВ «АКІК-СХІД»
та ТОВ «Торговельно-Промисловий союз» був укладений договір № 1001 відповідно
до якого замовник отримує та зобов'язується сплатити, а постачальник
зобов'язується поставити продукцію відповідно до накладної, яка є невід'ємною
частиною договору.

Як вже зазначалось судом
ТОВ "Торгівельно-Промисловий Союз" як суб'єкт підприємницької
діяльності зареєстровано Печерською районною державною адміністратцією м. Києва
24.06.2004 року, про що зроблено запис № 40502. ТОВ «Торгівельно-Промисловий
Союз» як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) перебуває на
податковому обліку в ДПІ у Печерському районі м. Києва з 05.07.2004 року за №
35688, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану
вартість №
37659801 від 07.07.2004 року. Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2006 року визнано недійсним запис про проведення державної реєстрації ТОВ
«Торговельно-Промисловий Союз»

Таким чином, суд робить висновок, що на момент виникнення спірних
правовідносин та на час вчинення угод ТОВ «Торгівельно-Промисловий Союз»
був суб'єктом господарської діяльності
та платником податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і
зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється
цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у
суді. Згідно ст. 91 ЦК України Цивільна правоздатність юридичної особи виникає
з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного
реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ст., ст. 207, 208 Господарського кодексу України Господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним. Якщо
господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави
за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі
виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход
держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе
одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход
держави.

Частина друга ст.207 Господарського кодексу України зазначає, що недійсною
може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка
самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та
законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Частина 1 ст.203 Цивільного кодексу України визначає, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У
цьому разі визнання такого право чину недійсним судом не вимагається.

Тобто, виходячи з положень Господарського кодексу України, правочин, який
вчинено з метою за відомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас
суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203 та ч.2
ст.215 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Згідно приписів ст.67 Конституції України - кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених
законом.

З наданих до суду
документів встановлено, що підставою висновків позивача про нікчемність угоди між ТОВ «АКІК-СХІД» та ТОВ
«Торговельно-Промисловий союз» є неможливість
позивача провести перевірку у ТОВ
«Торговельно-Промисловий союз», оскільки останній згідно листа
ДПІ у Печерському районі м. Києва не надає податкову звітність до ДПІ у
Печерському районі м. Києва з 01.01.2005 року та за юридичною
адресою не знаходиться, про що
складено акт від 26.05.2005 року № 1315/15-20.

У відповідності до висновків Верховного Суду України,
вміщених в у п.6 Постанови N 3 "Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними" до угод, укладених з метою, суперечною інтересам держави
і суспільства, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та
юридичними особами від оподаткування доходів, тощо. Угода може бути визнана недійсною
лише з підстав та з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожному
конкретному випадку при визнанні угоди недійсною суди повинні встановити
наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Враховуючи, що оскаржуваний позивачем договір, укладених між 10.01.2005 року між ТОВ «АКІК-СХІД» та ТОВ «Торговельно-Промисловий союз» № 1001 відповідно щодо поставки продукції ,
з яких виникло господарське зобов'язання укладені юридичними особами,
проявом вини юридичної особи у договірних відносинах є виключно винні дії
уповноважених органів та посадових осіб. Органи юридичних осіб формуються з
фізичних осіб, а вина визначається як психічне ставлення особи до скоєного
протиправного діяння та його наслідків. Отже за змістом ст. 92 ЦК України
доведення умислу у діях юридичної особи можливе через доведення умислу у діях
фізичних осіб, які діяли від імені юридичної особи.

Суд зазначає, що зміст
спірних
договорів
не суперечить актам цивільного законодавства. Судом не встановлено фактів, які
свідчили б про те, що зміст договору не відповідає дійсним намірам сторін і, що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеного
договору. Не посилається на такі обставини і позивач.

Суд зазначає , що доказів відсутності повноважень
у посадових осіб ТОВ «АКІК-СХІД» та ТОВ «Торговельно-Промисловий союз» на підписання такого
договору
в момент його укладання суду позивачем не надано.

Крім цього суд аналізуючи вище зазначені положення нормативно-правових
актів приходить до висновку, що незнаходження юридичної особи за юридичною
адресою, або не можливість проведення зустрічної перевірки контролюючим органом
не є підставою стверджувати що угода є нікчемною.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, мовлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з вище викладено суд приходить до висновку, що позивачем не
наведено та не надано доказів наявності підстав, з якими закон пов'язує
настання наслідків передбачених ч. 1 ст. 207 ГК України та ст. 215 ЦК України,
а тому суд не може погодиться з висновком позивача, що оскаржуваний позивачем договор
№ 1001, укладений 10.01.2005 року між ТОВ «АКІК-СХІД» та ТОВ «Торговельно-Промисловий союз» що поставки
продукції є нікчемними та суперечить інтересам держави та суспільства.

Також суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 208
цього Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони
стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій
стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням
суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що
відповідно до статті 228
Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним. Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу визнання судом такого правочину недійсним не вимагається.
Тому позови податкових органів про визнання такого правочину (угоди,
господарського зобов'язання) недійсним судовому розгляду не підлягають.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці 1 статті
10 Закону України від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ "Про державну податкову
службу в Україні", можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до
судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за
правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. Висновок суду стосовно
нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 208 ГК передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає
статті 41
Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може
бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються
за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської
діяльності, то вони належать не до цивільно-правових, а до
адміністративно-господарських санкцій як такі, що відповідають визначенню,
наведеному в частині першій статті 238 ГК України.

Що стосується позовних вимог в частині застосування наслідків ст. 208 ГК України, суд зазначає наступне.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, застосовуються санкції, передбачені частиною 1 статті 208
ГК України. За змістом статті це можливо лише в разі
виконання правочину хоча б однією стороною. Зазначені санкції не можна
застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових
платежів) однією зі сторін договору, оскільки за таких обставин правопорушенням
була б несплата податків, а не вчинення правочину. Для стягнення цих санкцій є
необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

Для вирішення питання про
застосування наслідків визнання господарського зобов'язання недійсним,
передбачених ст. 208 ГК України, необхідно встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує їх недійсність, а саме наявність протиправної мети при
здійсненні зобов'язання.

Умисел (намір) юридичної особи на свідоме укладення угоди
завідомо суперечної інтересам держави та суспільства визначається як умисел
тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені
юридичної особи, маючи на це належні повноваження. Наявність умислу у сторін
(сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи,
усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди і
суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо
допускали настання протиправних наслідків.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання
доказування наявності або відсутності умислу особи на вчинення дій, які
суперечать інтересам держави або суспільства належить до кримінального
судочинства. Тобто, для застосування вказаних санкцій, позивач повинен надати
належні докази, наприклад вирок суду про притягнення до кримінальної
відповідальності посадових осіб відповідача або відповідачів за відповідну
злочинну дію.

Належних та допустимих доказів щодо наявності умислу
(наміру) хоча б у одного з контрагентів спірної угоди на момент її укладання та
мети укладення, яка завідомо суперечна інтересам держави і суспільства та
настання відповідних наслідків, позивач суду не надав. Тобто, позивач не
виконав обов'язків, покладених на нього ст. 71 КАС України.

Суд, зазначає, що встановлені частиною 1 статті 208
ГК санкції можуть бути застосовані лише з дотриманням
строків, установлених статтею 250 цього Кодексу, - протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через
один рік з дня порушення суб'єктом установлених законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

При укладенні спірного
договору № 1001 від
10.01.2005 року та обізнаності позивача з цим фактом позивача 28.03.2008 року позовна заява була подана до суду 07.05.2008
р., тобто вимога про застосування санкцій, встановлених ст.208 ГК України, була
заявлена за межами граничного річного строку від вчинення правопорушення,
передбаченого ст.250 цього Кодексу, а тому в цій частині
позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163,
167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної
податкової інспекції в Київському районі м. Харкова до товариства з обмеженою
відповідальністю виробничої фірми «АКІК-СХІД», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельно-промисловий союз» про стягненя коштів - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження або у строк встановлений ч.5 ст.186 КАС
України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків
для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова
суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя М.О. Спірідонов

Постанова у повному обсязі виготовлена 21.11.2008 року.