Справа № 22а-13670/08
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Зінченко
Суддя-доповідач - Ястребова Л.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2008 року справа №
22а-13670/08

м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів:

головуючого судді Ястребової Л.В.

суддів Колеснік г.А., Ляшенко Д.В.

при секретарі Агейченковій
К.О.

судового засідання

за участю сторін:

позивача - не з»явився,
надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю

представника
відповідача - не з»явився,надійшла заява про розгляд справи
за його відсутністю

представника
третьої особи - не
з»явився, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної
в м. Луганську ради, третя особа Головне
управління Державного казначейства України в Луганській області

на постанову Артемівського районного суду м. Луганська

від 01 жовтня 2008 року

по справі № 2а-243/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління праці та соціального захисту
населення Артемівської районної в м.
Луганську ради

третя особа Головне Управління Державного казначейства України в Луганській області

про визнання дій неправомірними, стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Артемівського районного суду м. Луганська з
позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення
Артемівської районної в м. луганську ради, третя особа Головне Управління
Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій неправомірними, стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення.

Постановою
Артемівського районного суду м. Луганська від 01.10.2008 року у справі №
2а-243/08 позовна заява задоволена частково: визнані неправомірними дії
Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної в м.
Луганську ради по виплаті ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, щорічної грошової компенсації на
оздоровлення в зменшеному розмірі в 2003 та в 2004 роках в розмірі 26,70 грн, в
2005,2007,2008 роках в розмірі 120 гривень. Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення Артемівської районної в м. Луганську ради за
рахунок державних коштів на користь ОСОБА_1 недоотриману суму щорічної грошової
компенсації на оздоровлення за 2003-2004 роки, за 2005,2007,2008 роки в розмірі
7921,60 гривні. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідачем
подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати судове рішення та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити.

Доводи
апеляційних скарг обґрунтовують невірним застосуванням судом першої інстанції
норми матеріального та процесуального права.

Сторони в судове
засідання не з»явилися, про день слухання справи було повідомлено належними
чином, надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Дослідивши
матеріали справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1 - є
учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, першої категорії, що
підтверджується посвідченням, має 2 групу інвалідності.

Статтею 48
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи ” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, яка виплачується інвалідам 2 групи в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється
на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу така допомога:

за 2003 рік - в
сумі 26,70 грн.

за 2004 рік - в
сумі 26,70 грн.

за 2005 рік - в
сумі 120,00 грн.

за 2007 рік - в
сумі 120,00 грн.

за 2008 рік - в
сумі 120,00 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин
справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній
скарзі вказується на порушення норм матеріального та процесуального права.

Як вважає
Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у м.
Луганську ради, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба керуватись
розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ”, а з 2005 року - Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ”. Колегія суддів вважає такий
висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи ”.

Статтею 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
” передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується інвалідам 2
групи в розмірах 5 мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений
розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч
нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів ” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” та Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 роки, а не
вказані Постанови КМУ.

Колегія суддів зазначає, що зміни,
внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N
107-VI до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від
01.12.2004 р. № 20-рп2004 р., від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005, від
09.07.2007 року № 6-рп/2007, від
22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Крім того, колегія суддів не
приймає посилання відповідача і вважає безпідставним виплату допомоги позивачу
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №
562 від 12.07.05 р. та №836 від 26 липня 1996 року, оскільки, ніякого обмеження
стосовно зазначеного у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміру компенсації ні
Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України не застосовував.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі на
пропущення позивачем процесуального строку для звернення з позовом до суду,
колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту
прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Пунктом 3
частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України передбачається, що позовна
давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

У зв'язку з тим,
що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1
категорії, має 2 групу інвалідності, а спірні грошові кошти йому виплачуються
на оздоровлення у зв'язку з ушкодженням здоров'я, тому позовна давність на ці
правовідносини не поширюється.

Таким
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 26,70 грн.. за 2003, 2004 роки та у розмірі 120,00 грн.
за 2004,2005,2007,2008 роки, суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними.

На підставі
викладеного керуючись Конституцією України, Законом України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195,
ст. 196, п.3 ст. 198, ст. 200, ст. 205,
ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної
в м. Луганську ради на постанову
Артемівського районного суду м. Луганська від 01.10.2008 року у справі №
2а-243/08- залишити без задоволення.

Постанову Артемівського районного
суду м. Луганська від 01.10.2008 року у
справі № 2а-243/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної в м.
Луганську ради, третя особа Головне Управління Державного казначейства України
в Луганській області про визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманих
сум на оздоровлення - залишити без змін.

Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті та
проголошені її вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 25 листопада
2008 року. Повний текст складений та підписаний 26 листопада 2008 року.

Ухвала Донецького
апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий
суддя
Ястребова Л.В.

Судді Колеснік Г.А.

Ляшенко Д.В.