Справа № 22-а-11145/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач
Суддя
І інстанції - Христофоров А.Б.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2008 року справа №
22-а-11145/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Миронової Г.М.

суддів: при секретарі за участю представників: позивача відповідача

Горбенко К.П., Яманко В.Г. Білоус К.І.
ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3 - особисто

Розглянувши апеляційну скаргу на постанову від
у адміністративній справі за позовом до про

Шахтарського міжрайонного
прокурора Донецького окружного
адміністративного суду 06 серпня 2008 року
№ 2-а-8146/08 (суддя Христофоров А.Б.) Шахтарського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі Державної служби лікарських засобів і
виробів медичного призначення та Шахтарської об'єднаної державної податкової
інспекції cуб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 стягнення у доход держави коштів,отриманих
від безліцензійної діяльності у розмірі 102804 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2008 року Шахтарський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі
Державної служби лікарських засобів і виробів, Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції звернувся до суду з адміністративним позовом до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_3 про стягнення в доход держави коштів,
отриманих від безліцензійної діяльності у розмірі 102804 грн.

В обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено вимоги п. 9.26 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних
видів господарської діяльності» № 1775-ІІІ від 01.06.2000 року, а саме:
здійснення торгівлі медичними та ортопедичними виробами в періоді з 01.04.2005
року по 09.03.2007 року без спеціального дозволу (ліцензії), в зв'язку з чим відповідачем отримано без
законних підстав 102804 грн., а крім того ці кошти отримані від правочинів, які
по суті є нікчемними.

Суд першої інстанції при
розгляді справи встановив, що Шахтарською ОДПІ проведена позапланова виїзна
перевірка дотримання податкового законодавства та інших законодавчих актів за
період з 03.03.2005 по 24.10.2007. При перевірці наявності ліцензій на право
здійснення окремих видів діяльності за період з 01.04.2005 року по 09.03.2007
року встановлено порушення п. 9.26 ст. 9 Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року № 1775 - III -
здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами та заняття медичною
практикою без наявності ліцензії та відображені в акті перевірки №
1074/273/17-111-1/ від 26.10.2007 року.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2008 року у
задоволенні позовних вимог Шахтарського
міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі
Державної служби лікарських засобів і виробів, Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції було відмовлено.

Не погодившись з висновком суду
першої інстанції, Шахтарської
міжрайонний прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову
з тих підстав, що судом порушені норми матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники позивача у судовому засіданні наполягали на задоволенні
апеляційної скарги, проти чого заперечував відповідач.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає
залишенню без змін.

Судом першої та апеляційної
інстанції встановлено наступне.

Відповідно до п. 1.3 Порядку контролю за
додержанням ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва
лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами,
затвердженого наказом Державного комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва Міністерства охорони здоров'я України від 27.01.2004
№ 03/41 контроль за додержанням суб'єктами господарювання Ліцензійних умов
здійснюють Державна служба лікарських засобів і виробів медичного призначення
як орган ліцензування, Державний комітет України з питань регуляторної політики
та підприємництва та його територіальні органи як спеціально уповноважений
орган з питань ліцензування у межах своїх повноважень шляхом проведення
планових і позапланових перевірок.

Відповідно до п. 4 статті 10 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні» державні податкові інспекції
в районах, містах без районного
поділу, районах у містах, міжрайонні
та об`єднані державні податкові інспекції виконують такі
функції: здійснюють у
межах своїх повноважень
контроль за законністю валютних
операцій, додержанням порядку
проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому
законом порядку, за наявністю свідоцтв про державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності,
ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають
ліцензуванню відповідно до закону,
з наступною передачею матеріалів про виявлені
порушення органам, що видають ці документи, за наявністю
торгових патентів.

Вищенаведені нормативно-правові акти
свідчить про те, що Шахтарська об'єднана державна податкова інспекція мала
право тільки на перевірку наявності у відповідача ліцензії на відповідну
підприємницьку діяльність і більш ні на що.

Щодо застосованих податковим
органом норм цивільного законодавства, то системний їх аналіз свідчить про
наступне.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочин це
дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір - це домовленість (погоджена дія) двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків
(стаття 626 ЦК). За змістом правочин не може суперечити Цивільному кодексу
України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства
(частина 1 статті 203 ЦК). Приписи частини 1 статті 203 ЦК України
узгоджуються з наступними нормами: Під нікчемним правочином необхідно розуміти
правочин, недійсність якого встановлена законом. Під порушенням публічного
порядку розуміється пошкодження майна держави, незаконне заволодіння ним, але у
даній справі порушення публічного порядку укладенням та виконанням договорів
купівлі-продажу шляхом незаконного заволодіння майна держави не було, оскільки
правовідносини склалися між фізичною особою - підприємцем та приватним
підприємством та майно держави в цьому правочині не було предметом
купівлі-продажу, а порушення податкового обліку не є ознакою нікчемності угоди.

Колегія суддів зазначає, що
статтею 204 Цивільного кодексу України передбачена презумпція
правомірності правочину, під якою розуміється те, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою
гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин, яки вчиняючи
правочин діють правомірно. При цьому, не вимагається прямої вказівки на
правомірність тих чи інших дій в акті цивільного законодавства: достатньо, що
закон не визначає ці дії як заборонені. Спростувати презумпцію правомірності
правочину можливо лише у випадку, коли недійсність правочину передбачена прямою
нормою закону, так само як застосувати наслідки такого правочину можливо лише
за санкціями встановленими законом, проте у спірних правовідносинах податковий
орган всупереч вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства
України не довів ні факту нікчемності правочину, ні підстав для застосування
санкції до відповідача у вигляді стягнення отриманого за правочином в дохід
держави.

Правові наслідки нікчемного правочину статтею 228 Цивільного кодексу
України не передбачені. Такі санкції встановлені лише статтею 208
Господарського кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 207 Господарського кодексу України (далі за
текстом - ГК) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині. Частиною 1 статті 208 ГК України передбачено,
якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру
в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави
за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею
повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. Санкції,
встановлені цією нормою, не можуть застосовуватися за сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових платежів) чи за факт неправильного
відображення результатів господарської операції у бухгалтерському та податковому обліку однією зі сторін
договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення
правочину. Для застосування санкцій, передбачених частиною першою статті 208
Господарського кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення
угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

За частиною 1 статті 250 ГК України адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності, крім випадків, передбачених законом. Так, акт перевірки позивачем
був складений 26 жовтня 2007 року,
договори укладені та виконані
протягом 01 квітня 2005 року - 09
березня 2007 року, позов Шахтарської
ОДПІ був поданий 26 березня 2008 року,
тобто з порушенням річного строку відносно спірних господарських операцій.

Згідно приписів ст. 216 Цивільного Кодексу
України оскільки дійсність чи недійсність нікчемного правочину визначається
безпосередньо законом і не залежить від волі сторін, то наслідки його
недійсності визначаються безпосередньо законом. При цьому правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, встановлені законом, не можуть змінюватися за
домовленістю сторін.

Проте, суд з власної ініціативи, керуючись
власними переконаннями і матеріалами справи, має право визначати, які саме
наслідки недійсності нікчемного правочину будуть застосуватися у кожному
окремому випадку. При цьому пропозиції або бажання сторін не мають правового
значення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів Закону
України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» серед видів
господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, є виробництво лікарських засобів, оптова, роздрібна торгівля лікарськими
засобами.

Згідно ст. 10 Закону України «Про
лікарські засоби», виробництво (виготовлення) - діяльність, пов'язана з
випуском продукції, яка включає всі стадії технологічного процесу, а також
реалізацію продукції власного виробництва. Виробництво
лікарських засобів здійснюється
фізичними або юридичними особами на підставі ліцензії, що видається в порядку,
встановленому законодавством. Підставою
для видачі ліцензії
на виробництво лікарських засобів є
наявність відповідної матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу
(кваліфікації в окремого громадянина в разі індивідуального виробництва), а також умов щодо контролю за
якістю лікарських засобів,
що вироблятимуться. Загальні
вимоги до матеріально-технічної бази для виробництва лікарських засобів, для
проведення виробничого контролю їх якості, а також технологічних
регламентів встановлюються Державним комітетом України з медичної та
мікробіологічної промисловості.

Відповідно до ч. 7 ст.
20 Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської діяльності», контроль за наявністю ліцензії у
суб'єктів господарювання здійснюють спеціально уповноважений орган з питань
ліцензування та інші органи виконавчої
влади в межах їх повноважень шляхом проведення планових та позапланових перевірок.

Згідно ст. 22
зазначеного Закону до суб'єктів господарювання за
провадження господарської
діяльності без ліцензії
застосовуються фінансові санкції
у вигляді штрафів
у розмірах, встановлених
законом. Зазначені штрафи спрямовуються до Державного бюджету України. Рішення про стягнення штрафів приймаються
органом, на який згідно з чинним законодавством покладено функції
контролю за наявністю ліцензій.

Як встановив суд першої
інстанції, і з чим не може не погодитись колегія суддів, спеціальним
законодавством з питань ліцензування певних видів господарської діяльності не
передбачено таких наслідків як стягнення у дохід держави коштів, отриманих за
нікчемним правочином.

Так як судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Повний текст виготовлено 05 листопада 2008 року.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Шахтарського міжрайонного прокурора на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2008 року у справі № 2-а-11145/08 за
позовом Шахтарського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі
Державної служби лікарських засобів і виробів, Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про
стягнення в доход держави коштів, отриманих від безліцензійної діяльності у
розмірі 102804 грн. - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2008
року у справі № 2-а-11145/08 за позовом Шахтарський міжрайонний прокурор в
інтересах держави в особі Державної служби лікарських засобів і виробів,
Шахтарської об'єднаної державної податкової інспекції до до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_3 про стягнення в доход держави коштів,
отриманих від безліцензійної діяльності у розмірі 102804 грн. - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом одного місяця з дня набрання законної сили до
суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України, а в разі
виготовлення повного тексту у відповідності до ч. 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий:
Г.М.
Міронова

Судді: В.Г.Яманко

К.П.Горбенко