Справа № 2-а-5260/08
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2008-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-а-5260/08

08 жовтня 2008 року Одеський окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого- судді Іванова Е.А.

при секретарі Мезнер О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання неправомірними наказів, зобов'язання відмінити накази, виплатити
середній заробіток, та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом у якому просить
визнати неправомірними накази ОСОБА_3 від 14.03.2007 року НОМЕР_1 та від
15.03.2007 року НОМЕР_2 в частині звільнення з органів внутрішніх справ
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 капітана міліції ОСОБА_1., зобов'язати ОСОБА_3, відмінити
накази від 14.03.2007 року.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав та пояснив, що
він проходив службу на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. Під час його
знаходження на лікувані у Одеському
обласному психоневрологічному диспансері наказом ОСОБА_3 НОМЕР_1 від
14.03.2007 року його було звільнено з органів внутрішніх справ за ст.66
(дискредитацію) „Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом
органів внутрішніх справ України” та 15.03.2007 року наказом ОСОБА_3 НОМЕР_2 його звільнено у
запас Збройних сил України за п.66 (дискредитацію). Вважає, що накази є
незаконними. При цьому позивач посилався на те, що з 2000 року по 2007 рік він проходив службу в органах внутрішніх справ. На службі
09, 12-15 березня 2007 року він був відсутній, так як звернувся за медичною
допомогою до Одеського обласного психоневрологічного диспансеру де знаходився
на днівному стаціонарі, про що усно повідомив безпосереднього начальника, на що
отримав його усну згоду. Про те що його звільнили він дізнався від начальника
карного розшуку на наступний день після виходи з лікарні. Протее з наказами про звільнення його не
ознайомлювали. В наступному він до відповідачів за
отриманням трудової книжки, грошового розрахунку та копії наказів про
звільнення не звертався. Про номер наказу про звільнення вже дізнався після
отримання листа у лютому 2008 року. За адресою прописки не проживає, більш ніж
чотори роки, про що повідомляв письмовим рапортом керівництво завчасно.

Представник ОСОБА_3 позов не
визнав та просив відмовити мотивуючи це тим, що позивач не вийшов на службу
протягом трьох робочих днів 09,12,13 березня 2007року, про причину невиходу
керівництво не повідомляв, в зв'язку з чим було призначено службове розслідування та 13 березня 2007р. складений висновок, який
був наданий ОСОБА_3 За наслідками його розгляду ОСОБА_3 прийняв оскаржувані
накази про звільнення позивача.

Представник ОСОБА_3 позов не
визнав за підстав зазначених представником ОСОБА_3.

Представник ОСОБА_5 позов не
визнав, та зазначив, що позивач проходив службу в ОСОБА_5 та до звільнення
декілька разів притягався до дисциплінарної відповідальності. В зв'язку
з невиходом на службу 09,12 березня начальником відділення карного
розшуку Хмельницького ОМ був складений рапорт на ім'я начальника Хмельницького ОСОБА_5 ОСОБА_3
України в Одеській області та проведено службове розлідування висновок якого
був наданий ОСОБА_3 Трудова книжка позивача до цього часу знаходиться в ОМУ
УМВС України Одеській області, та розрахунок з грошового забезпечення з
позивачем не проводився.

Представник ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, про дату, час та місце судового
засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив,

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши
матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково за наступних підстав.

Відповідно до пункту 15
частини першої статті 3 КАС публічна служба - це діяльність на державних
політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба,
служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Будь-яка публічна служба є державною службою.

Сторонами визнається що позивач
до часу звільнення в березні 2007 року проходив службу на посаді старшого
оперуповноваженого відділення карного розшуку Хмельницького ВМ ОСОБА_5 у званні
капітана міліції, тому відповідно до ч.3 ст.72КАС України суд вважає ці
обставини доведеними.

Судом встановлено, що з 09 по 16 березня 2007 року позивач знаходився на
лікуванні на денному стаціонарі Одеського обласного психоневрологічного
диспансеру, про що свідчить довідка від 06.2008 року (а.с.65). Про те що він
буде знаходитися на лікуванні він повідомив безпосереднього начальника м-ра
ОСОБА_6.

В період його знаходження на
лікуванні за рапортом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.03.2007 року вже 13.03.2007 року було проведено службове
розслідування та 14 березня 2007р. ОСОБА_3
виданий наказ НОМЕР_1 від 14.03.2007 року про звільнення з органів
внутрішніх справ за ст.66 (дискредитацію) „Положення про проходження служби
рядовим, начальницьким складом органів внутрішніх справ України” підставою для
якого стало як зазначено в наказі порушення ст.7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ, що виразилась в невиході позивача на службу без
поважних причин з 09.03.2007 р. по
13.03.2007 року.

Та 15.03.2007 року ОСОБА_3 виданий наказ НОМЕР_2 у якому серед іншого
вказано звільнити з 15 березня 2007 року у запас Збройних сил України за п.66
(за дискредитацію) капітана міліції ОСОБА_7 старшого оперуповноваженого
відділення карного розшуку в частині звільнення з органів внутрішніх справ
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 капітана міліції ОСОБА_1. з посиланням на підставу його видання -наказ ОСОБА_3 від
14.03.2007 року НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів
службового розслідування невиходу позивача на службу (а.с.51,52) перевірка
здійснювалась за адресою його реєстрації АДРЕСА_1, без опросу його родини, що
мешкають з цією адресою, та сусідів, але з пояснень позивача та копії схеми
сповіщення (а.с.93) вбачається що позивач мешкав за іншою адресою :АДРЕСА_2,
про яку було відомо керівництву, проте за другою адресою перевірка не
здійснювалась.

Свідок ОСОБА_8. який працював
разом з позивачем в одному кабінеті пояснив, що йому та керівництву було
відомо, про те що позивач з 2004 року мешкає на АДРЕСА_2, про те що проводиться
службове розслідування він не знав, та його ніхто не запитував, де мешкає позивач.

Статтею 12 Закону України „Про
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України” визначені види
дисциплінарних стягнень, як і можуть покладатися на осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження;

2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну
посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному
званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 вказаного Закону
з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою
рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його
призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника
надання письмового пояснення.

Судом встановлено, що службове
розслідування було проведено за декілька днів, а саме 12,13 березня 2007 року.

Згідно ст.10 Інструкції про
порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України затвердженого
наказом МВС України НОМЕР_3 від
06.12.1991 року при проведенні службового розслідування повному, об'єктивному і
всесторонньому дослідженню підлягають: подія порушення, наявність вини
працівника в стаєнні порушення, мета та мотиви порушення, обставини, що
впливають на ступінь, і характер відповідальності порушника як пом'якшуючі, так
і обтяжуючи його відповідальність, причини та умови, що сприяли сканню
порушення, характеристику особи, що скоїла порушення, характер та розмір
нанесених порушенням збитків.

Відповідно до ст.14 вказаної
Інструкції посадова особа при проведенні службового розслідування зобов'язана прийняти всі законні заходи по
встановленню обставин вказаних у ст.10 Інструкції , дотримуватись передбачених
законом прав та інтересів заявника, особи у відношенні якої проводиться
службове розслідування(а.с.81), чого виконано відповідачами не було.

Сторонами визнається, що від
позивача пояснень під час проведення службового розслідування не відбирали, та
з матеріалами службового розслідування не ознайомлювали. Також позивача не
ознайомлювали з наказами про його звільнення та про накладення дисциплінарного
стягнення. Тільки в лютому 2008 року
йому передали лист НОМЕР_4 від 05.02.2008 року (а.с.12) з повідомленням про
наказ НОМЕР_2 та було запропоновано отримати квіток та трудову книжку.

Згідно абз.10 ст.14 вказаного
Закону при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Суд вважає, що під час прийняття
рішення про звільнення позивача ці вимоги закону враховані не були, що дає
підстави для визнання цих наказів неправомірними.

Поспішне видання оскаржуваних
наказів без вжиття усіх заходів для з'ясування місцезнаходження та причин не
виходу на службу призвело також крім іншого до невиконання приписів ст.18 Закону України „Про
Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України” яка визначає, що такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів
внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які
тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються
після їх прибуття до місця проходження служби.

Суд вважає, що невихід на службу
в наслідок проходження лікування в медичному закладі не є дискредитацією в
розумінні ст.66 Постанови Кабінету міністрів України від 29 липня 1991 р.
НОМЕР_5 „Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ” яка визначає, що особи рядового
і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і
начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому
звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Судом встановлено, що за час, що
минув з дня звільнення позивача з Хмельницького ВМ ОСОБА_5 згідно Наказу
ОСОБА_3 НОМЕР_6 від 12.10.2007 року відбулися зміни у штатах ОСОБА_5 ОСОБА_3,
разом з тим, посада старшого оперуповноваженого
у сектору карного розшук яким стало називатися колишне відділення
карного розшуку залишилось.

Суд вважає необґрунтованими
посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду за
захистом, так як ст. 21 Закону України „Про дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України” встановлює, що дисциплінарне стягнення може бути
оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку
воно накладено.

Судом встановлено, що до часу
звернення позивача до суду його не ознайомлювали з наказом, з копій листів які
направлялись до позивача (а.с.51,52) вбачається, що до них не додавались копії
наказів, та взагалі йшло посилання тільки на наказ НОМЕР_2, без зазначення його
змісту, тому суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду.

Щодо позовних вимог про виплату
позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд вважає що
позовні вимоги підлягають задоволенню, так як з пояснень сторін вбачається, що
з часу звільнення позивача з органів внутрішніх справ він не отримував
заробітну плату у відповідача, та на іншу роботу не працевлаштовувався.

Законами України "Про
міліцію" від 20 грудня 1990 року НОМЕР_7, „Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України” та Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР урегульовані
питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну
службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням).

У вказаних нормативних актах не визначено порядок поновлення прав
працівників щодо отримання грошового забезпечення після поновлення на посаді,
тому суд вважає необхідним керуватися нормами трудового законодавства.

Згідно ст. 235 КЗпП у разі
звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника,
орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином позовні вимоги
позивача, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди
у розмірі 75000грн., то в судовому засіданні позивач не обґрунтував її розмір,
разом з тим, як встановлено судом позивач не звертався до відповідачів
після його звільнення з приводу його
поновлення на посаді, та документів про причини невиходу на службу не надавав,
тому суд вважає, що сплата заробітку за час вимушеного прогулу є достатньою
компенсацією заподіяної неправомірним звільненням шкоди, тому в цій частині в
задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з частиною третьою
статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
і законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Враховуючи викладене суд
приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Для поновлення порушених прав
позивача суд вважає необхідним застосувати ч.3 ст.162 КАС України згідно якої
суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Керуючись
ст.2,7-9,158,160,163КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати неправомірними накази ОСОБА_3 від 14.03.2007 року НОМЕР_1 та від
15.03.2007 року НОМЕР_2 в частині звільнення з органів внутрішніх справ
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 капітана міліції ОСОБА_7.

Скасувати накази ОСОБА_3 від
14.03.2007 року НОМЕР_1 та від 15.03.2007 р. НОМЕР_2 в частині звільнення з
органів внутрішніх справ ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 капітана міліції ОСОБА_7.

Поновити ОСОБА_7 на
посаді старшого оперуповноваженного сектору карного розшуку Хмельницького ВМ
ОСОБА_5.

Виплатити ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В решті позовних вимог відмовити.

Звернути до негайного
виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_7
на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та зобов'язати ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_3 України в
Одеській області сплатити ОСОБА_7 середню заробітну плату за місяць.

Заяву
про апеляційне оскарження постанови може бути подано протягом десяти днів з дня
її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарженя. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до
Одеського адміністративного апеляційного суду.

Апеляційна скарга може
бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Постанова виготовлена у повному обсязі 13
жовтня 2008 року.

Суддя
Е.А.Іванов