Справа № 22-а-14531/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Чиркін С. М.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2008 року справа №
22-а-14531/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронової Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, повідомлений належним чином,

від відповідача:

не з'явився, в скарзі зазначив про розгляд справи за
відсутністю представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м.
Первомайську Луганської області

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду

від

25 вересня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-14011/08 (суддя Чиркін С. М.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Первомайськ

до

Управління Пенсійного фонду України в м.
Первомайську Луганської області

про

визнання дій неправомірними, зобов'язання
встановити та виплатити підвищення до пенсії за віком

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 17 липня 2008 року до Луганського окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 2-5) до Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області (далі по
тексту - УПФУ в м. Первомайську) про визнання неправомірними дії УПФУ в м.
Первомайську щодо відмови у виплаті з 1липня 2007 року по 1 липня 2008 року
підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», зобов'язання УПФУ в
м. Первомайську встановити та виплатити підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, як дитині війни з 1 липня 2007 року по 1 липня
2008 в розмірі 1031 грн. 25 коп.

Постановою
Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2008 року (арк.
справи 21-22) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Суд першої інстанції визнав незаконною бездіяльність УПФУ в м.
Первомайську з невиплати підвищення до пенсії позивачу у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, як дитині війни з 9 липня 2007 року, визнав
неправомірними дії УПФУ в м. Первомайську щодо відмови у виплаті позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни,
зобов'язав УПФУ в м. Первомайську здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 9 липня 2007 року, стягнув з
Державного бюджету на користь позивача судові витрати в сумі 1 грн. 70 коп. Дані щодо задоволення чи відмови в задоволенні іншої
частини позовних вимог в резолютивній частині постанови суду першої інстанції
відсутні.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач про час,
місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, проте правом
бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Відповідач в
апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи за відсутністю представника
(арк. справи 24-25).

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004
року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин),
який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей
війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну
захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1
вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

ОСОБА_1 згідно
паспорту НОМЕР_1, виданого Первомайським МВ УМВС України в Луганській області
30 березня 2000 року (арк. справи 6), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто станом на
2 вересня 1945 року їй було 4 роки. Статус позивача як дитини війни
підтверджується посвідченням (арк. справи 7).

Позивач
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни за 2007 - 2008 роки зазначає
наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

За приписами
абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-V,
який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для
осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007
року - 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415 грн. 11 коп. Виходячи з
цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" складає:
з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп., з
1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Таким чином,
розмір невиплаченої відповідачем суми доплати до пенсії за період з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року складає 710 грн. 90 коп. (91 грн. 26 коп. (410
грн. 06 коп. х 30 % : 31 день) х 23 дня
(період з 9 липня 2007 року по 31 липня 2007 року) + 246 грн. 04 коп. (410 грн.
06 коп. х 2 місяці х 30 %) + 373 грн. 60 коп. (415 грн. 11 коп. х 3 місяці х
30).

З огляду на те,
що сума підвищення до пенсії за статтею 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» складає з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року 710 грн. 90
коп., а не з 1 липня 2007 року, як зазначив позивач в позові, то в цій частині
позов підлягає частковому задоволенню. Судом першої інстанції дав оцінку даному
питанню, проте в резолютивній частині нічого не визначив, тому постанова
Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-14011/08 в цій частині підлягає зміні.

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Підпунктом
2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007
року N 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка
передбачає, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників війни, тобто на 10 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, при цьому зміни

Зміни,
внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N
10-рп/2008. У вказаному рішенні Конституційним судом України було зазначено, що
положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Статтею
152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Суд першої
інстанції правильно визначив, виходячи з рішення Конституційного суду N
10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, що передбачене статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком діяло з 22 травня 2008 року.

За
приписами статті 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року
№ 107-VI для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу
першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" для осіб, які втратили працездатність
затверджений прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць: з 1
квітня 2008 року по 30 червня 2008 року в розмірі 481 грн., з 1 липня 2008
року по 30 вересня 2008 року в розмірі
482 грн., з 1 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року в розмірі 498 грн.
Виходячи з цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком за статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
складає: з 22 травня 2008 року - 144 грн. 30 коп. (481 грн. х 30%), з 1 липня 2008 року - 144 грн. 60 коп. (482
грн. х 30%). Суд першої інстанції дав оцінку даному питанню, проте в
резолютивній частині нічого не визначив, тому постанова Луганського окружного
адміністративного суду від 25 вересня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-14011/08 в цій частині підлягає зміні.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови у
виплаті з 1 липня 2007 року по 1 липня 2008 року підвищення до пенсії,
передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої
інстанції одночасно визнав незаконною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області щодо відмови у
виплаті підвищення до пенсії як дитині війни та неправомірною відмову
відповідача у проведенні щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, як дитині війни.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся 30 червня 2008 року до відповідача з
заявою про виплату підвищення до пенсії як дитині війни (арк. справи 35),
відповідач листом від 7 липня 2008 року (арк. справи 9-10) відмовив в
перерахунку підвищення до пенсії за заявою позивача, тобто мають місце
протиправні дії, питання про визнання яких протиправними ставив позивач, проте
суд визнав незаконною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області щодо відмови у виплаті
підвищення до пенсії як дитині війни. Виходячи з вищевикладеного апеляційний
суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконною бездіяльність УПФУ в м. Первомайську,
тому в цій частині постанова Луганського окружного адміністративного суду від
25 вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-14011/08 підлягає зміні.
В той же час суд першої інстанції визнав
неправомірною відмову відповідача у проведенні щомісячного підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, тому апеляційний
суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо визнання незаконними дій УПФУ
в м. Первомайську щодо відмови позивачу у проведенні
щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни.

Згідно частини 2
статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Статтею 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Частиною 3
статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо
адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки адміністративний позов містить декілька вимог, розмір компенсації
судових витрат визначається виходячи з кількості задоволених/незадоволених
позовних вимог.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 10 грн. 31 коп.,
згідно квитанції № 64. 066612 від 15 липня 2008 року (арк. справи 1). Згідно
пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України, підпункту «б» пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про державне мито» розмір судового збору, що сплачується при поданні
адміністративного позову складає 3 грн. 40 коп. Сума зайво сплаченого судового
збору повертається позивачу за його клопотанням ухвалою суду відповідно до
частини 2 статті 89 Кодексу адміністративного судочинства України. Як
вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено дві вимоги негрошового
характеру, таким чином, враховуючи задоволення однієї позовної вимоги та
часткове задоволення другої позовної вимоги, сума судового збору повинна бути
стягнута на користь позивача складає 2 грн. 55 коп.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що
обумовлює зміну постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтею 24, частиною 1 статті 94, статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2008
року по адміністративній справі №
2-а-14011/08 задовольнити частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-14011/08
змінити.

Виключити
абзац 2 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 25 вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-14011/08.

Вважати
абзаци 3, 4 резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 25 вересня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-14011/08 абзацами 2, 3.

Змінити
абзац 3 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 25 вересня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-14011/08, виклавши в наступній редакції:

«Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області
встановити та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, як дитині війни з 9 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року».

Резолютивну
частину постанови Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня
2008 року по адміністративній справі №
2-а-14011/08 доповнити абзацом 4, виклавши в наступній редакції:

«В
задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

Змінити
абзац 5 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 25 вересня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-14011/08, виклавши в наступній редакції:

«Стягнути
з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2 грн. 55
коп.».

В
іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25
вересня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-14011/08 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та
підписаний колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошений в судовому
засіданні 10 грудня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко

оригіналом згідноманко