Справа № 22-а-4216/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

11 листопада 2008
року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Заверухи
О.Б., Старунського Д.М.

при
секретарі Бацику О.Р.,

з участю
осіб :

від
позивача - не явився,

від
відповідача - Семеняк В.П. -
представник,

від 3-ї
особи - не явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові

апеляційну
скаргу Кременецько-Почаївського державного історико -
архітектурного заповідника

на
постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 листопада
2007 року у справі № 2-а-71/07

за
адміністративним позовом ОСОБА_1

до
Кременецько-Почаївського державного історико - архітектурного заповідника,

третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кременецьке
відділення державного департаменту у справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб,

про
визнання відмови реєстрації місця проживання протиправною, зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и л
а :

В
жовтні 2007 року позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом
до Кременецько-Почаївського державного історико - архітектурного заповідника, в
якому ставила вимогу про визнання відмови (бездіяльності) відповідача стосовно
надання згоди на реєстрацію її проживання в квартирі АДРЕСА_1 протиправною та
зобов'язати відповідача дати згоду на реєстрацію її по місцю проживання.

30
листопада 2007 року Кременецьким районним судом Тернопільської області було
прийнято постанову в даній адміністративній справі, згідно якої позов було
задоволено, а саме визнано протиправною відмову адміністрації
Кременецько-Почаївського державного історико - архітектурного заповідника в
надані згоди на реєстрацію позивачки по місцю її проживання, зобов'язано
відповідача дати таку згоду та при цьому зобов'язано 3-тю особу зареєструвати
позивачку по місцю проживання.

Вказану
постанову суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач, представник якого в
поданій апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова суду
першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та
матеріального права, в зв'язку з чим просить постанову скасувати та постановити
нову, якою відмовити в задоволені позову.

Представник
апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивачка,
її представник, та представник 3-ї особи в судове засідання не явились, що
згідно ч.4 ст.196 КАС України не є перешкодою у проведені апеляційного розгляду
за їх відсутності.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів
апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, постанова
суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю, з наступних
підстав.

Розглядаючи
спір та приймаючи постанову про задоволення позову суд першої інстанції виходив
з того, що поданий на розгляд спір підвідомчий адміністративним судам.

Однак, з таким
висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки колегією суддів
апеляційного суду встановлено, що позивачка звернулась з позовом до
відповідача, в якому нею фактично
оскаржувалась бездіяльність з приводу реєстрації її за місцем проживання в
квартирі, що фактично належить відповідачу, чим нею ставилось питання про
захист своїх житлових права, які не визнає відповідач.

Як, вбачається з
матеріалів справи оскаржувану бездіяльність позивачка бажає визнати
протиправною та бажає зобов'язати відповідача вчинити дії, щодо надання згоди
на її реєстрацію в квартирі, що належить відповідачу лише з однією метою, з
метою поновити свої порушені житлові права.

Суд першої
інстанції не взяв до уваги те, що вимоги позивачки про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити дії відповідача нерозривно пов'язані з її
вимогами про поновлення житлових прав (права користування житловим
приміщенням), відносини з приводу реалізації та захисту яких регулюються
житловим законодавством.

Крім того,
відповідачем в даній справі позивачка визначила юридичну особу, що у спірних
правовідносинах не наділена, щодо неї управлінською функцією, і яка не є
суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, з огляду на зміст позовної заяви,
характеру спірних правовідносин, та обставин встановлених судом першої
інстанції, слід зробити висновок, що в даному випадку наявний спір про право на
користування житловим приміщенням, яке підлягає захисту на підставі норм
Цивільного Кодексу України та Житлового Кодексу України, в порядку цивільного
судочинства.

Однак,
незважаючи на це 30.11.2007 року судом першої інстанції ухвалено по даній
справі постанову в порядку адміністративного судочинства, з чого слід зробити
висновок, що суд вважав дану справу адміністративною і при її вирішені
керувався нормами КАС України, що регулюють вирішення справ адміністративної
юрисдикції.

Колегія
суддів, як зазначено вище, не погоджується з висновками суду першої інстанції
та вважає їх неправильними.

Так,
відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно
п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією
зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські
функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно
до ч.1 ст.15 глави 2 ЦК України суди розглядають
в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно
до ч.1 ст. 17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з
приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з
публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу
реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих
повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання
адміністративних договорів; 4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень
у випадках, встановлених законом; 5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом референдуму.

Згідно
п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає, що компетенція Кременецького районного
суду Тернопільської області, як адміністративного суду не поширюється на даний
спір, що виник з житлових правовідносин, який не є публічно-правовим, а тому
постанова підлягає скасуванню, провадження у даній справі закриттю, а подана
апеляційна скарга частковому задоволенню.

Поряд
з цим, позивачка вправі звернутись до суду для вирішення даної справи в порядку
цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Кременецько-Почаївського державного історико -
архітектурного заповідника, - задовольнити частково.

Постанову
Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2007 року
у справі № 2-а-71/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Кременецько-Почаївського державного історико - архітектурного заповідника,
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Кременецьке відділення державного департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб, про визнання відмови реєстрації місця
проживання протиправною, зобов'язання вчинити певні дії - скасувати, а
провадження у справі - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення.

На
ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
проголошення, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160
КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий
суддя : І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

Д.М.Старунський