Справа № 22-а-12171/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

інстанції - Зінченко Л.М.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:
головуючого судді
суддів при секретарі
Дяченко С.П., Нікуліна О.А. Денисенко К.С.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради
Стахановського міського суду Луганської області
15 вересня 2008 року
у справі
№ 2-а-684/08
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Третя особа - Головне управління Державного казначейства України
в Луганській області
оскарження дій, зобов'язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А :
Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2000-2007
роки, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на день фактичної виплати, на підставі ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Стахановського міського суду Луганської області від 15 вересня 2008 року було
вирішено позов про стягнення недоплаченої щорічної допомоги до 5 травня
відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».
Не погодившись з таким судовим
рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя
особа - Головне управління Державного казначейства України в Луганській області
письмовою заявою приєдналось до апеляційної скарги відповідача.

Особи,
які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню
частково.

Суд апеляційної інстанції при розгляді
справи встановив, що ОСОБА_1. є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, (категорія 1), ї є інвалідом другої групи, що
підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, наявною у матеріалах справи
(а.с. 4).

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від
28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога
на оздоровлення особам, інвалідам другої групи - п'ять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

При виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі -
постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений для інвалідів другої
групи у 2002 - 2005 роках - 26,70 грн. та постановою КМУ № 562 від 12.07.2005
р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова №562), якою розмір допомоги у
2006-2007 роках - 120 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Зазначеними
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи - 26,70
гривень та 120 гривень(за грошовою реформою 1996 року).

З моменту
прийняття постанови № 836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2003-2005, 2007 роки, у той час як
Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної
плати, щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №
836 та № 562.

Відповідно до
ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена одноразова компенсація при
встановленні групи інвалідності. Зокрема при встановленні другої групи
інвалідності передбачена компенсація у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.
Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент встановлення групи.

Щодо зобов'язання управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради провести перерахунок щорічної одноразової допомоги
на оздоровлення за 2000 - 2002 роки та стягнення компенсації при встановленні
другої групи з 23.01.2002 року, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виплату щорічної допомоги на
оздоровлення хоча і здійснюють органи
соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256
(із змінами та доповненнями). Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги
за 2000 - 2002 роки до неналежного
відповідача у справі.

Тому в частині
стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2000 - 2002 роки
та компенсації при встановленні другої групи у 2002 році, колегія суддів вважає
за необхідне відмовити позивачу в стягненні коштів за зазначений період саме до
цього відповідача.

Позовні вимоги про стягнення сум на
оздоровлення за 2003, 2004, 2005 та 2007 роки підлягають задоволенню, оскільки,
виходячи з того, що ст. 48 вищезазначеного закону передбачає щорічну виплату
допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС ІІ категорії в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат, яка Законами України «Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік» була встановлена в середньому
розмірі в 205 грн.; «Про Державний бюджет на 2004 рік» - в 237 гривень; «Про
Державний бюджет на 2005 рік» - в 350 грн., «Про Державний бюджет на 2007 рік»
- в 460 грн.

Положення пункту
30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 р.

Тобто, на користь позивача підлягає
стягненню 6233 грн. 30 коп., виходячи з розрахунку:

За 2003 рік (205х5) = 1025 грн. 00 коп.

За 2004 рік (237х5) = 1185 грн. 00
коп.

За 2005 рік (350х5) - 26 грн. 70
коп. (так як допомога була сплачена позивачу) = 1723 грн. 30 коп.,

За 2007 рік (460х5) = 2300 грн. 00 коп., тобто всього = 6233 грн.
30 коп.

Щодо визнання
дій відповідача неправомірними при нарахуванні позивачеві допомоги на
оздоровлення в 2006 році, враховуючи, що дія абзацу другого та третього частини
четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37
ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 р. «Про Державний
бюджет України на 2006 рік», який до теперішнього часу не визнаний
неконституційним Конституційним Судом України. Тому не можна стверджувати, що
дії відповідача в цій частини були протиправними.

Зупинення дії закону не дає право його застосовувати. Такі ж
висновки й Верховного Суду України в аналогічному по суті спору, викладені в
Ухвалі від 20 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2. до ВВДФССНВВПЗУ в
м. Добропіллі про відшкодування моральної шкоди.

В
частині позовних вимог про зобов'язання відповідача робити нарахування та
сплату вказаної компенсації - щорічної допомоги на оздоровлення у разі
підвищення мінімальної заробітної плати, враховуючи всі зміни та доповнення до
законодавства України постійно також слід відмовити, так як відповідно до
частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Таким
чином, неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії,
оскільки відсутні факти порушення прав позивача у майбутньому.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради за рахунок державного
бюджету на користь ОСОБА_1. необхідно стягнути недоотримані суми допомоги на
оздоровлення за 2003, 2004, 2005 та 2007 роки у розмірі 6233,30 грн.

Тобто, постанова суду першої
інстанції прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 2 ч. 1
ст. 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області - задовольнити частково.

Постанову
Стахановського міського суду Луганської області від 15 вересня 2008 року у
справі № 2-а-684/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області, третя особа -
Головне управління Державного Казначейства України в Луганській області «про
оскарження дій, стягнення суми» - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області, третя особа - Головне управління Державного Казначейства
України в Луганській області «про оскарження дій, стягнення суми» -
задовольнити частково.

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1
недоотриману щорічну допомогу на
оздоровлення за 2003, 2004, 2005 та 2007 роки у сумі 6233,30 грн.

В решті позову
ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: