Справа № 22-а-13454/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 року
м.
Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів -
Заверухи О.Б., Пліша М.А.,

при секретарі судового засідання - Соколовській А.С.,

за участю осіб:

від позивача - ОСОБА_1., ОСОБА_2. -
представник,

від відповідача - ОСОБА_3. - представник,

від третьої особи - не явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу

за апеляційною скаргою - Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду
від 20 серпня 2008 року в справі № 2-а-57/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ
України у Львівській області,

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача начальник Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області

ОСОБА_4

про визнання протиправними наказів, поновлення на службі в
органах внутрішніх справ та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного
прогулу, -

в с т а н о в и л а :

07.07.2008 року
позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з
адміністративним позовом до ГУ МВСУ у Львівській
області, в якому просив визнати нечинними накази №396 від 20 травня 2008
року та №204 о/с від 10 червня 2008 року про його звільнення з органів
внутрішніх справ України за п. 64 «д» (через службову невідповідність),
поновити в органах внутрішніх справ на посаді інспектора-чергового чергової
частини ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб
Дрогобицького міського відділу ГУ МВСУ у Львівській
області, стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського
окружного адміністративного суду від 20.08.2008 року у справі № 2а-57/08 заявлений
позов задоволено повністю, визнано нечинними накази ГУ МВСУ у Львівській області № 396 від 20 травня 2008 року
та №204 о/с від 10 червня 2008 року про звільнення ОСОБА_1. з органів
внутрішніх справ України за п. 64 «д» (через службову невідповідність),
поновлено ОСОБА_1. в органах внутрішніх справ на посаді інспектора-чергового
чергової частини ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту
осіб Дрогобицького міського відділу ГУ МВСУ у
Львівській області, стягнено з ГУ МВСУ у
Львівській області на користь ОСОБА_1. заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 11.06.2008 року по 20.08.2008 року за 50 робочих днів в розмірі
4125,00 грн., постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1. в органах внутрішніх
справ та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 1815,00 грн.
звернено до негайного виконання.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив
відповідач _ ГУ УМВСУ у Львівській області, представник якого в поданій
апеляційній скарзі покликаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову повністю.

Як на обґрунтування поданої
апеляційної скарги представник апелянта покликається на те, що в ході судового
розгляду було встановлено, що звільненню позивача з органів внутрішніх справ
України передував висновок службового розслідування за фактом втечі
заарештованого ОСОБА_5. з адміністративного приміщення Дрогобицького МВ ГУМВС
України у Львівській області, згідно якого зазначеній події, зокрема, сприяло
невиконання позивачем п.1.37. Інструкції з організації конвоювання затриманих
та взятих під варту осіб в ОВС України, затвердженої наказом МВС України від
20.01.2005 року №60 дск (надалі - Інструкція №60 дск), в частині заборони
конвоювання заарештованої особи з СІЗО в
міськрайорган при відсутності в ньому ІТТ та невиконання письмової вимоги
слідчого про доставку заарештованого ОСОБА_5. в ІТТ Самбірського МВ, внаслідок
чого ОСОБА_1. підлягав звільненню з органів внутрішніх справ. Відповідач
вважає, що позивач свідомо проігнорував вимоги
(функціональні обов'язки начальника конвою) Інструкції №60дск, в зв'язку з чим
вчинив дисциплінарний проступок, який виразився у зухвалому недотриманні ним
наказів та інших нормативних актів МВС. Крім цього, відповідач в апеляційній
скарзі вказує, що згідно вимог чинного законодавства України було проведено
атестацію позивача, в ході якої атестаційна комісія прийшла до висновку, що
ОСОБА_1. займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню з органів
внутрішніх справ. Як стверджує відповідач, позивач не виявив незгоди з
висновком атестаційної комісії та не оскаржував рішення атестаційної комісії у встановленому
законом порядку. Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суд
проігнорував його зауваження про те, що наказ начальника Дрогобицького МВ
ГУМВСУ у Львівській області №64 від 13.05.2008 року «Про призначення конвойного
наряду Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській області для конвоювання затриманих
і взятих під варту осіб з ЛСІ в Дрогобицький МВ» в своїй резолютивній частині
не містить жодного припису щодо конвоювання заарештованого ОСОБА_5. саме в
Дрогобицький МВ, що суд в своєму рішенні посилається тільки на заголовок цього
наказу як на доказ того, що заарештований мав бути доставлений в Дрогобицький
МВ. Також ГУ МВСУ у Львівській області вважає,
що приймаючи рішення по даній справі, суд скасував в цілому накази ГУ
МВСУ у Львівській області №396 від 20.05.2008 року та
№204 о/с від 10.06.2008 року, а не в частині звільнення ОСОБА_1., хоча
зазначені накази стосуються питань проходження служби не лише ОСОБА_1., а й
інших осіб. При звільненні позивача керівництвом ГУМВСУ у Л/о. було
дотримано вимог чинного законодавства що регулює порядок проходження служби в
ОВС і звільнення з такої.

Представником позивача ОСОБА_2. було подано письмові
заперечення на апеляційну скаргу, які повністю підтримані позивачем в судовому
засіданні. Зокрема, в заперечення на апеляційну скаргу позивач та його
представник зазначили, що ОСОБА_1. у відповідності до
ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (надалі -
Дисциплінарний статут ОВС України), виконуючи наказ начальника Дрогобицького МВ
ГУМВСУ у Львівській області №64 від 13.05.2008 року «Про призначення конвойного
наряду Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській області для конвоювання затриманих
і взятих під варту осіб з ЛСІ в Дрогобицький МВ», зобов'язаний був доставити
заарештованого ОСОБА_5. з СІЗО в Дрогобицький МВ для проведення з ним слідчих
дій. Зазначили, що доказом цього є проведення з позивачем та іншими членами
конвою інструктажу підполковником міліції ОСОБА_6., а також пояснення самого
ОСОБА_6., начальника ІТТ Дрогобицького МВ ОСОБА_7., які є в матеріалах
службового розслідування. Позивач стверджує, що у відповідності до п.1.26
Інструкції №60 дск точно та своєчасно виконав поставлене прямими начальниками
завдання щодо конвоювання заарештованого ОСОБА_5. в Дрогобицький МВ. Після
доставки ОСОБА_5. в Дрогобицький МВ позивачу більше конвоювання цього заарештованого не
доручалося. Позивач вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку, що накладення на нього
дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення було проведено з порушенням ст.
14 Дисциплінарного статуту ОВС, згідно якої звільнення з органів внутрішніх
справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Оскільки безпосередньої
причетності ОСОБА_1. до втечі ОСОБА_5. немає, зважаючи на те, що з останнім вчинялися слідчі дії з 14 по 17
травня 2008 року працівниками Дрогобицького МВ, Сколівського РВ ГУМВСУ у
Львівській області, Долинського МВ ГУМВС в Івано-Франківській області,
враховуючи відсутність дисциплінарних стягнень та позитивну характеристику
позивача за час служби в органах внутрішніх вправ, позивач вважає, що до нього
незаконно застосовано крайній захід дисциплінарного стягнення - звільнення з
органів внутрішніх справ. ОСОБА_1. також вважає, що накази ГУ МВСУ у Львівській області №396 від 20.05.2008 року та №204 о/с
від 10.06.2008 року в частині його звільнення винесені з порушенням норм
Дисциплінарного статуту ОВС України та Положення про проходження служби рядовим
і начальницьким складом ОВС Української РСР, затверджене постановою КМ України
від 29.07.1001 року, що його звільнення проведено з порушенням Інструкції про
порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ
України, затвердженої наказом МВС України від 22 березня 2005 року №181.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, заперечення
позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та дослідивши апеляційну скаргу в межах наведених у ній
доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, наказом
ГУ МВСУ у Львівській області №204 о/с від
10.06.2008 року ОСОБА_1. був звільнений з органів
внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справи України за п. 64 «д» на
підставі наказу ГУ МВСУ у Львівській області
від 20.05.2008 року №396 (а.с.6).

В п.2 наказу №396 від 20.05.2008 року ГУ МВСУ у Львівській області
(а.с.20-22) вирішено за грубі порушення службових обов'язків та наказу МВС
України від 20.01.2005 року № 60дск, що призвело до надзвичайної події - втечі
заарештованого, на начальника конвою - інспектора-чергового ІТТ Дрогобицького
МВ капітана міліції ОСОБА_1. у відповідності до ст.12 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, накласти дисциплінарне стягнення - звільнення
з органів внутрішніх справ. Як вбачається з мотивувальної частини цього наказу,
позивач не виконав пункт 1.37 Інструкції в частини заборони конвоювання
заарештованої особи з СІЗО в міськрайорган при відсутності у ньому ІТТ та
невиконання письмової вимоги слідчого про доставку заарештованого ОСОБА_5. в
ІТТ Самбірського МВ.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права
начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних
стягнень визначається Дисциплінарним статутом ОВС України.

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного
статуту ОВС України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх
справи за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види
дисциплінарних стягнень як усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про
неповну посадову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один
ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Про накладення дисциплінарного стягнення
видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх
справ (ч.6 ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України).

Частиною 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України
передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна
шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до
виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною 15 ст. 14
Дисциплінарного статуту ОВС України передбачено, що звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім
заходом дисциплінарного впливу.

Однак, і в наказі ГУ МВСУ у Львівській області №
396 від 20.05.2008 року, і в наказі №
204 о/с від 10.06.2008 року відсутні будь-які обґрунтування того, чому до
відповідача був застосований саме
крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення, а не менш суворі
заходи дисциплінарного стягнення.

З пояснень позивача,
висновку службового розслідування за фактом втечі заарештованого ОСОБА_5. з
адміністративного приміщення Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській
області (надалі - висновок службового розслідування) вбачається, що 13.05.2008
року заступником начальника відділу - начальником МГБ Дрогобицького МВ
підполковником міліції ОСОБА_6. було підписано наказ №64 «Про призначення
конвойного наряду Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській області для конвоювання
затриманих і взятих під варту осіб, з ЛСІ в Дрогобицький МВ» та проведено
інструктаж із членами конвою, який мав етапувати із ЛСІ №19 заарештованого
ОСОБА_5. в чергову частину Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській області для
проведення слідчих дій (арк. 11, 19 висновку службового розслідування), що
також підтверджується листком про проведення інструктажу. Надалі, на виконання
вказівки начальника відділу - начальника кримінальної міліції Дрогобицького МВ
ОСОБА_8. позивач доставив заарештованого в адміністративне приміщення
Дрогобицького МВ, яке знаходиться по вул. 22 січня, 30 у м. Дрогобичі, та
передав його працівнику СКР ОСОБА_9. (а.с.99-100). Згідно наказу №19 від
11.01.2008 року Дрогобицького МВ ОСОБА_9. закріплений для охорони і конвоювання
затриманих та взятих під варту осіб.

Таким чином, в матеріалах
справи є належні докази того, що вищестоящими начальниками ОСОБА_1. було
зобов'язано останнього доставити заарештованого ОСОБА_5. саме в Дрогобицький МВ
та розмістити його в адміністративному приміщенні для проведення слідчих дій,
тому колегія суддів не бере до уваги зауваження відповідача про те, що суд
першої інстанції посилається лише на заголовок наказу №64 від 13.05.2008 року
як на доказ того, зо заарештований мав бути доставлений в Дрогобицький МВ. В свою
чергу, позивач пояснив, що оскільки накази вищестоящих начальників є
обов'язковими для виконання, тому він у відповідності до ст. ст. 3, 4
Дисциплінарного статуту ОВС та п.1.26 Інструкції №60 дск від 20.01.2005 року
точно та своєчасно виконав поставлене прямими начальниками завдання щодо
конвоювання заарештованого ОСОБА_5. в Дрогобицький МВ.

З довідки по кримінальній
справі №115-1362, яка є в матеріалах службового розслідування, а також з
висновку службового розслідування (а.с.102-603), вбачається, що з 14.05.2008
року по 17.05.2008 року з заарештованим ОСОБА_5 проводилися слідчі дії
працівниками Дрогобицького МВ, Сколівського РВ ГУМВС України у Львівській
області, Долинського РВ ГМВС України в Івано-Франківській області, він
супроводжувався іншими конвоями без участі позивача. Тобто у період що з
14.05.2008 року по 17.05.2008 року і до втечі заарештованого ОСОБА_5. вночі
18.05.2008 року позивач не залучався до його конвоювання, тобто безпосередньої
причетності позивача до втечі ОСОБА_5. з
адміністративних приміщень Дрогобицького МВ вночі 18.05.2008 року немає.

Таким чином, невиконання
позивачем п.1.37 Інструкції №60 дск з врахуванням відданих йому наказів прямими
начальниками щодо доставки заарештованого ОСОБА_5. в Дрогобицький МВ, зважаючи
на відсутність безпосередньої причетності позивача до втечі заарештованого
ОСОБА_5., зважаючи на відсутність дисциплінарних стягнень та позитивну
характеристику позивача за час служби в органах внутрішніх вправ, надану
начальником Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області, його сумлінне
та добросовісне ставлення до виконання функціональних обов'язків, на думку
колегії апеляційного адміністративного суду, не є достатньою підставою для
застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення -
звільнення, а могло бути підставою для застосування менш суворого
дисциплінарного стягнення. Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку, що накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ було проведено з порушенням ст. 14
Дисциплінарного статуту ОВС України.

Відповідно Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС Української РСР,
затвердженого постановою КМ України від 29.07.1001 року, підставою для
звільнення за порушення дисципліни є п. 64 «є». Отже, якщо до позивача у
відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС було застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (підстава звільнення - наказ №396
від 20.05.2008 року), то позивач мав би бути звільнений за п.64 «є» Положення
про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, тобто за порушення
дисципліни.

Однак, як вбачається з наказу №204 о/с від 10.06.2008 року
позивач був звільнений за п.64 «д» - через службову невідповідність.

Згідно вимог п.47,48
розділу V Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів
внутрішніх справ УРСР затвердженого Постановою КМУ 29.07.1991 р. № 114
вбачається, що метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ,
підвищення ефективності їх роботи, поліпшення добору, розстановки і виховання
кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої
активності та відповідальності працівників за доручену справу проводиться атестація
осіб рядового і начальницького складу. При цьому всебічно оцінюються їх ділові,
професійні, моральні та особисті якості, рівень культури і здатність працювати
з людьми, робляться висновки про відповідність займаній посаді і даються
рекомендації щодо подальшої служби.

Атестації осіб рядового і начальницького
складу має передувати підготовча робота (організаційні та виховні заходи,
індивідуальні бесіди з тими, хто підлягає атестації).

Атестація осіб середнього, старшого і
вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через
чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу
посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або
звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у
виняткових випадках незалежно від цього строку.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що
відповідач всупереч вище вказаним вимогам Положення не довів суду
обґрунтованість потреби у проведенні атестації позивача, з урахуванням мети для
якої проведення таких атестацій призначено, не довів суду, що атестації
позивача передувала підготовча робота
(організаційні та виховні заходи, індивідуальні бесіди з позивачем), та не
довів обгрунтованість проведення такої з огляду на встановлені строки
проведення такої атестації.

При цьому колегія суддів вважає, що
Подання про звільнення з органів внутрішніх справ безпосереднього начальника
позивача викликає сумніви у неупередженості його при внесені такого подання.

Пунктом п.4.11. Інструкції про порядок проведення
атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 березня 2005 року № 181,
передбачено, що атестаційна комісія робить висновок про те, чи особа відповідає
чи не відповідає займаній посаді, а також дає рекомендації, що особа підлягає
звільненню з органів внутрішніх справи через службову невідповідність.

Таким чином, звільненню через службову невідповідність має
обов'язково передувати проведення атестації працівника та висновок атестаційної
комісії про невідповідність працівника займаній посаді.

Однак, в наказі №204 о/с від 10.06.2008 року як підстава для
звільнення позивача за п.64 «д» - через службову невідповідність висновок атестаційної
комісії про невідповідність ОСОБА_1. займаній посаді не значиться.

Колегія суддів
вважає, що суд першої прийшов до правильного висновку про порушення
відповідачем Інструкції про порядок проведення атестування особового складу
органів внутрішніх справ України під час проведення атестації ОСОБА_1. Зокрема,
в матеріалах справи відсутні будь-які листи, направлені на адресу позивача чи
вручені йому під розписку, що підтверджували б те, що відповідач заздалегідь
попереджав позивача про час та місце засідання атестаційної комісії, що є
обов'язковим згідно п.4.7. Інструкції про порядок проведення атестування
особового складу органів внутрішніх справ України. Всупереч п.4.12 вказаної
Інструкції в протоколі засідання атестаційної комісії відсутні результати
голосування (не зазначено скільки осіб голосували "за", а скільки
"проти" чи "утрималися"), всупереч п.4.14., 4.15.
Інструкції позивача взагалі не було ознайомлено під розписку з результатами
атестації. Оскільки позивача було звільнення в день проведення атестації, в
наказі №204 о/с від 10.06.2008 року відсутня будь-яка інформація про те, що
підставою для звільнення позивача є висновок атестаційної комісії про його
невідповідність займаній посаді, колегія
суддів приходить до висновку, що відповідач фактично позбавив позивача
можливості оскаржити результати атестації
у встановленому порядку.

Колегі суддів вважає, що з тих же
підстав необгрунтованими і упереженими є і висновки проведеної атестації, при
цьому слід зазначити, що в атетстаційному листі відсутні дані, щодо висновків
та дат попередньої атетстації, відсутні дані про рекомендації попередньої
атетстаційної комісії.

При проведені атетстації ніде не
згадувалось те, що позивача на час проведення атестації не мав жодних
дисциплінарних стягнень.

Про упередженість та необєктивність
висновків проведеної атестації свідчить і той факт, що подання внесено за день
до атестації, а сама аттестація проведена в один і той самий день 10.06.2008
року, як і видано оскаржуваний наказ про звільнення позивача.

Колегія суддів вважає також, що
відповідачем не спростовано покликання позивача на те, що він не приймав участі
у проведенні засідання атестаційної комісії, і про прийняте рішення йому ніхто
не повідомляв, чим було обмежено його право участі у процесі прийняття рішення.

Дані обставини на думку колегії суддів
свідчать про необгрунтовваність висновків відповідача та недоведеність з його
сторони наявності службової невідповідності позивача займаній посаді через, що
він підлягав звільненню з органів внутрішніх справ.

Наведене вище на думку колегії суддів
дає підстави важати, що проведена атестація є неправомірною, а висновки
зроблені на підставі проведення такої необгрунтованими, упередженими і дані
обставини вказують на те що відповідач при прийняті рішення у формі наказу про
звільнення позивача з органів внутрішніх справ через службову невідповідність
діяв - необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення; упереджено; недобросовісно та нерозсудливо; без дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; не
пропорційно, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких
спрямоване рішення; без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття
рішення, що свідчить про неправомірність звільнення позивача зі служби в
порядку передбаченому п.64 „д” Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
УРСР з формулюванням - через службову невідповідність.

Враховуючи наведене колегія судді вважає, що
суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що накази ГУ МВСУ у Львівській області
№396 від 20.05.2008 року та №204 о/с від 10.06.2008 року в частині звільнення
ОСОБА_1. за п.64 «д» (через службову невідповідність) були винесені з
порушенням Дисциплінарного статуту ОВС України, Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом ОВС Української РСР, Інструкції про
порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ
України, що позивача звільнено незаконно та з
порушенням його прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив
дану справу та прийшов до правильного висновку про протиправність дій та
рішення відповідача щодо звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх
справ, правильно скасував оскаржуваний наказ та зобов'язав відповідача поновити
позивача на службі в ОВС на посаді з якої він був звільнений з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу, однак допустив помилкове застосування
норм процесуального права, оскільки в резолютивній
частині постанови суду першої інстанції від 20.08.2008 року визнано
нечинними накази ГУ МВСУ у Львівській області
№396 від 20 травня 2008 року та №204 о/с від 10 червня 2008 року про звільнення
ОСОБА_1. з органів внутрішніх справ України за п. 64 «д» (через службову
невідповідність) повністю помилково, без зазначення чітко в якій частині слід визнати протиправними накази ГУ МВСУ у Львівській області № 396 від 20 травня 2008 року
та №204 о/с від 10 червня 2008 року, а тому в цій частині апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160,195, 196, 198, п.1 ч.1 ст.201,
ст.ст.205, 207 КАС України, колегія суддів
-

п
о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково, а
постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2008 року
в справі № 2-а-57/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальник Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області
ОСОБА_4про визнання протиправними наказів, поновлення на службі в органах
внутрішніх справ та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,
- змінити та уточнити ч.2 резолютивної частини постанови виклавши її в такій
редакції: «Визнати протиправним наказ Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській області №396 від 20 травня 2008 року в
частині, що стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1та
наказ № 204 о/с від 10 червня 2008 року в частині, що стосується звільнення
ОСОБА_1. з органів внутрішніх справ України за п. 64 «д» (через службову
невідповідність)».

В решті постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної
сили негайно після проголошення.

На постанову апеляційного суду може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після проголошення, а у разі прийняття постанови в порядку ч.3ст.160 КАС
України, протягом того ж строку з часу складення такої в повному обсязі

Головуючий суддя : І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

М.А.Пліш