Справа № 2а-6575/08
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-6575/08
Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року, м.
Харків

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого
судді: П'янової Я.В.

При
секретарі: Басової Н.М.

За участю
представників сторін:

Прокурора:
Воронько О.В.

позивача:
не прибув.

відповідача: ОСОБА_1., ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського окружного
адміністративного суду позовну заяву Куп'янського міжрайонного прокурора
в інтересах держави в особі Харківського обласного відділення фонду соціального
захисту інвалідів до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

Куп'янський
міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Харківського обласного
відділення фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Харківського обласного
відділення фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські
санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів у
2007 році, у сумі 2577,78 грн.

Представник
позивача в судове засідання не прибув та надав клопотання про розгляд справи за
його відсутністю та зазначає, що вимоги позову підтримує у повному обсязі.

Відповідач
проти позову заперечує, в обґрунтування своєї позиції зазначає, що станом на
01.01.2007 р. у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 було працевлаштовано 9 осіб
та десята знаходилась в декретній відпустці. Оскільки Фізична особа -
підприємець працювала по спрощеної системі оподаткування, та згідно Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємства» у неї повинно працювати не більше чим 10 осіб,
тому , на її думку, всі робочі місця були зайняти.

Дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення учасників адміністративного процесу, суд
дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких
підстав.

Відповідно
до ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” № 2960-ІV, забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір
робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність,
з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а
також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства,
установи і організації, фізичні особи, які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати
державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно із
ч. 3 ст. 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” № 2960-ІV державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у
інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наведене
свідчить про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування,
що перелічені в частині першій ст. 18 Закону “Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні”.

Однак, на
підприємство покладається обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих
місць органи працевлаштування інвалідів.

Частиною 1
статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” встановлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків середньо облікової чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості
одного робочого місця. Відповідно до ч.3 ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів
у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Судом
встановлено, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України “Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні” та згідно форми 10-ПІ «Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів» за 2007 рік
середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 у 2007 році становила 9 осіб, тобто, норматив для
працевлаштування інвалідів складав 1 робоче місце.

Відповідно
до п. 2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування»,
затвердженого Постановою КМ України № 70 від
31.01.2007р. інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем
їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за
погодженням з Держкомстатом.

Відповідно
до листа від 19.06.2008 року за № 2111 Куп'янського районного центру
зайнятості, протягом 2007 р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не подавала
звіт за формою 3-ПН (про наявність вільних робочих місць для інвалідів).

Як
вбачається із звіту по формі № 10- ПІ, наданого відповідачем до Харківського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, у 2007 році на
підприємстві не було працевлаштовано жодного інваліду.

Згідно з
п.п. 3.2.5. п. 3.2. Інструкції зі статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005
р. за № 286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 р.
за № 1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників за період з
початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється
шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі
місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного
місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді,
тобто відповідно на 3, 6, 9, 12.

У зв'язку з
наведеним, розрахунок середньооблікової чисельності працюючих інвалідів в 2007
році у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 виглядає наступним чином: 0 повних
місяців, в яких відпрацювали інваліди поділити на 12 місяців 2007 року = 0
(середньооблікова чисельність працюючих інвалідів за рік).

Таким
чином, відповідачем фактично не виконано норматив на 1 робоче місце по
працевлаштуванню інвалідів.

Також по
суті наданих пояснень представника відповідача, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ст. 23 Кодексу законів про працю України трудовий
договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням
сторін. Тобто суб'єкт підприємницької діяльності мав можливість прийняти
на роботу 1 інваліда та укласти з ним при прийомі на роботу договір на
визначений строк для заміщення постійної працівниці у зв'язку з доглядом за
дитиною. Тому ствердження відповідача щодо зайнятості всіх робочих місць є
необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству.

Суд дійшов
висновку, що саме з вини відповідача, який своєчасно не повідомляв центр
зайнятості про наявність вакансій для інвалідів, інваліди не були направлені
для працевлаштування до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у 2007 році, що суд
оцінює як неналежне виконання відповідачем норм ст.ст. 18, 19, 20 Закону
України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Статтею 20
Закону встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, у тому числі
підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де середньо облікова чисельність працюючих
інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону,
щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно - господарські санкції, сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів,
фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідач
не надав до суду доказів, що спростовують вимоги адміністративного позову.

За таких
обставин, суд дійшов висновку, що позов Харківського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів є документально та нормативно обґрунтованим, і
таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно
до вимог ч. 4 ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

З огляду на
викладене, керуючись ст.ст. 94, ч.1 ст.158,
160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
-

ПОСТАНОВИВ:

Позов
Куп'янського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Харківського
обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Харківського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для
працевлаштування інвалідів у 2007 році, у сумі 2577,78 грн.

На
постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги
одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України,
постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанову в повному обсязі виготовлено та підписано 14.11.2008 р.

Суддя Я.В.П'янова