Справа № 2а-7756/08
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2008-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-7756/08
Харківський окружний адміністративний суд
в складі: головуючого - судді
за участю секретаря судового
засідання Макєєвої Г.О.,
за участю представника позивача - ОСОБА_1.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові справу
за адміністративним позовом
Управління Пенсійного Фонду України в Краснокутському районі Харківській області про визнання дій
неправомірними, стягнення коштів, зобов'язання вчинення дій, -
звернулася до суду з позовом до Пенсійного фонду України, Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління Пенсійного Фонду
України у Краснокутському районі Харківській області, Міністерства Фінансів
України, Державного Казначейства України,
Головного управління соціального захисту населення Харківської області, треті особи Управління Державного Казначейства
в Харківській області, Управління соціального захисту населення Краснокутської
районної державної адміністрації про відновлення пропущеного строку для
звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з
01 січня 2006 року до 1 липня 2008 року;
визнання дії відповідача неправомірними; стягнення недоплаченої, як дитині війни, щомісячної
державної соціальної допомоги до пенсії за 2006 - 2008 роки в сумі 3304 гривні
20 копійок; зобов'язання нараховувати щомісячну соціальну допомогу, відповідно
до Закону України „Про соціальний захист дітей війни” в подальшому при
нарахуванні пенсії, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.
Позивач належить до соціальної категорії „Дитина
війни” та відповідно до ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” з 01 січня 2006 року має право на
отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за
віком. У 2006-2008 роках позивачу така
допомога не виплачувалась.
Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року по
справі №1-29/2007, керуючись статтями 147,150,152 Конституції України та
статтями 45, 51,61,63,65 Закону України „Про конституційний Суд України”,
вирішив: пункт 1. визнати такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними
положення Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” пункт 12
статті 71, яким зупинено дію статті 6 Закону України №2195- IV від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист дітей
війни”, пункт 3 положення статті 71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007рік” № 489-V від 19
грудня 2006 року визнані неконституційними.
соціальної допомоги відповідно до статті 6 „Про соціальний захист дітей війни”
становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком
відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність.
Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік”, прожитковий мінімум для
осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня-350 гривень, з 1
квітня-359, гривень, з 1 жовтня-366 гривень.
Законом України „Про Державний бюджет на 2007 рік”, прожитковий мінімум для
осіб, які втратили працездатність, становить; з 1 січня-380 гривень, з 1
квітня-406, гривень, з 1 жовтня-411 гривень.
Законом України „Про Державний бюджет на 2008 рік”, прожитковий мінімум для
осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня-470 гривень, з 1 квітня-481
гривня, з 1 жовтня-498 гривень.
чином, сума невиплаченої допомоги за 2006-2008 роки становить 3304 гривні 20
про порушення прав позивачу стало відомо
тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації.
суду від 18 вересня 2008 року адміністративний позов в частині вимог ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України,
Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області,
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Головного
управління праці та соціального захисту населення Харківської області, треті
особи: Головне управління державного казначейства України в Харківській
області, Управління соціального захисту населення Краснокутської районної
державної адміністрації, про визнання дій неправомірними, стягнення коштів,
зобов'язання вчинення дій був
залишений без розгляду.
позивача в судове засідання з'явився,
позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, надав до канцелярії
суду заперечення проти адміністративного позову, в якому просив відмовити у
задоволенні позову, зазначивши наступне.
Рішенням
Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6рп/2007 було визнано
такими, що не відповідають Конституції положення пункту 12 статті 71 „Про
державний бюджет України на 2007 рік”, яким було припинено на 2007 рік дію
статті 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни”, з урахуванням статті 111
Закону України „Про держбюджет України на 2007 рік”, яка передбачала що в 2007
році підвищення пенсії або щомісячного грошового утримання, яке виплачується
замість пенсії, згідно із ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни” виплачується
особам, які є інвалідами, окрім тих на яких розповсюджується дія ЗУ „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, в розмірі 50% від розміру,
надбавки, встановленої для учасників війни.

Стаття 6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” (Закон № 2195-ІУ від
18.11.2004) передбачає, що „дітям війни” пенсії або щомісячне довічне
утримання, або соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Стаття 7
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” передбачає, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Статтею 6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” (редакція Закону № 2195-ГУ
від 28 грудня 2007 року) передбачає, що дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання
чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Учасникам
війни згідно п. 20 ст. 14 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” підвищення встановлюється в розмірі 10 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стаття 7
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” передбачає, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Закон України „Про Державний бюджет України на 2008
рік” вищевказані виплати затверджені і проведені.

Пенсійний
Фонд України діє на підставі Положення „Про Пенсійний Фонд України”, здійснює
свої повноваження на підставі п. 15 Положення через створенні в установленому
порядку його територіальні управління.

Управління
Пенсійного фонду України в Краснокутському районі здійснює свої повноваження по
ефективному використанню коштів Пенсійного Фонду України. Реалізація
нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування
пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету
Пенсійного Фонду джерел і відповідно до конкретних напрямів витратної частини
бюджету Пенсійного Фонду України, бюджет Пенсійного Фонду України щорічно
затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пункт 9
Положення „Про Пенсійний Фонд України” передбачає вичерпний перелік напрямів
використання коштів ГІФУ, які використовуються виключно за призначенням і
вилученню не підлягають.

На підставі
ст. 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження
у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 19
Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на
принципах згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено
законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і
органи місцевого самоврядування, їх посадовці зобов'язані діяти на підставі, в
межах повноважень і способом, передбаченим законодавством України.

Законом України „Про соціальний захист дітей війни”
передбачено, що фінансування виплат по даному закону проводиться із Державного
бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету
Пенсійного Фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України. Отже,
управління вважає, що порушення з боку відповідача відсутні.

Крім того,
абзац перший частини першої ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” передбачає про те, що мінімальний розмір пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом. Частина третя цієї ж статті передбачає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої
статті застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до цього закону. А отже, для обчислення підвищень пенсій згідно
інших законів він не застосовується.

На даний
час положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” та
Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік” стосовно „дітей
війни” визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення. Разом з тим рішення про відновлення дії
вищезазначених законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін
до них, Верховною Радою України не приймалося.

У 2008 році
обчислення підвищень, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей
війни” здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 „Деякі питання
соціального захисту окремих категорій громадян”.

Крім того,
у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду з вимогою стягнути недоплату до
пенсії за період з 2006 року по 2008 рік лише 24 липня 2008 року відповідач
наполягає на застосуванні строків, передбачених ст. 99, 100 КАС України, так як
ствердження про необізнаність щодо факту порушення прав позивача являється
безпідставним.

Статтею 28
Бюджетного кодексу України визначено, що вся інформація про бюджет на
відповідний період з додатками, що є його невід'ємною частиною (проект, закон,
виконання) повинна бути оприлюднена, Міністерство фінансів України забезпечує
доступність для публікації. Отже, Державний бюджет щорічно обов'язково
публікується в газеті „Урядовий кур'єр”. Також, оприлюднення проводиться у
Відомостях Верховної Ради України на відповідний рік ( бюджет 2006 - ВВР № 9, №
10-11, ст. 96; бюджет 2007 - ВВР № 7-8, ст. 66; бюджет 2008 - ВВР № 5-6, 7-8,
ст. 78). Крім обов'язкової публікації в офіційних засобах масової інформації,
управління Пенсійного фонду в Краснокутському районі також проводить
роз'яснення та інформаційну публікацію щодо статтей Закону України „Про
Державний бюджет ... ” на місцевому рівні через Редакцію Краснокутської
районної газети „Промінь”.

Суд
вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі
наявних у справі доказів.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом
встановлено наступне.

Позивач має статус „Дитини війни”, що також
підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 23 грудня 1997
року.

Враховуючи
зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” має право на отримання державної соціальної
підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком.

Із
заперечень, встановлено, що відповідач не здійснює позивачу зазначених виплат,
посилаючись на відсутність у нього коштів та на невизначеність розрахункової
величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку підвищень до пенсії
категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Виходячи
із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд
приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних
підстав.

Відповідно
до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Згідно
ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006
рік” від 20 грудня 2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від 19 грудня 2006 року, який набрав
чинності 15 березня 2006 року, до
статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік” було внесено
зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” у 2006 році запроваджуються
поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006
рік” від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет на 2006 рік” від 19 січня 2006 року неконституційними не
визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким
чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідачів не було підстав
нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, оскільки до 15 березня 2006
року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не
запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний
бюджет на 2006 рік ” від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону
України „ Про Державний бюджет на 2006 рік ” від 19 січня 2006 року, суд
виходить з того, що закони є актами єдиного органу
законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює
пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від
03 жовтня 1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив:
„Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить
пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.
Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено
самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі
раніше”.

Виходячи
із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав
для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до
пенсії за 2006 рік.

Відповідач
по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не
мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15
березня 2006 року дія ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
була зупинена, а з 15 березня 2006 року здійснення доплат, визначено у інший
спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006
року Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік”.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення
позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково підлягаючими
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України „Про
Державний бюджет на 2007 рік”, дію статті 6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”, з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007
року за №6-рп2007 року, у справі за поданням 46
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст.
66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98,
101, 103, 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” (справа
про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України „Про
Державний бюджет на 2007 рік”, яким зупинено дію ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”, з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно
до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи
з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішення
Конституційним Судом України, відповідач
повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” з 09 липня
2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення
щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний
бюджет України”, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже,
відповідач з 09 липня 2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої
норми ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, нараховувати та
здійснювати позивачу відповідні доплати.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання
відповідача виплачувати йому в 2008 році щомісячну надбавку до пенсії в розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”
текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
викладено в наступній редакції. Дітям війни
(крім тих, на
яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх
соціального захисту")
до пенсії або
щомісячного довічного
грошового утримання чи
державної соціальної допомоги,
що виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до
цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним
із законів.

З 01 січня 2008
року позивачу було нараховане та виплачується зазначене підвищення відповідно
до встановленого розміру, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного
фонду України в Куп'янському району Харківської області від 19 серпня 2008 року
№ НОМЕР_2.

Рішенням Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року за №10-рп2008 року, у справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3
розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України” і 101 народних депутатів
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.
67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України” (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет
України), визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2
Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України”.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.
Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм
законодавства, рішення Конституційного Суді України від 22 травня 2008 року та
приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22 травня
2008 року відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” в
редакції, яка діяла до 01 січня 2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України”, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже,
відповідач з 22 травня 2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої
норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком.

Між тим, до 22 травня 2008 року, тобто до ухвалення
зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи
позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни” в редакції від 01 січня 2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України”, діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених
законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 64 Конституції України
конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно
ч.ч.3 та 4 ст.8 КАС України звернення до
адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється
відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти,
неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Таким
чином, доводи відповідачів, в частині неврегульованості на законодавчому рівні
порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути
підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів стосовно відсутності
підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не
заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає
необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч. 3 ст. 28
зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної
гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати
до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”.

Крім того,
безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення
виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Суд також
вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності
Положення „Про Пенсійний фонд України” і здійснює свої повноваження на підставі
п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” рішення про призначення та перерахунок пенсій
приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” покладено
відповідача, за місцем проживання позивача.

Суд
відхиляє заяви відповідачів про наявність підстав для відмови в задоволенні
позову через пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з
позовом, через наступне.

Порушення
прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тривало з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року і припинилось лише 01 січня
2008 року після внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”. Таким чином, суд, не вбачає
пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щодо
отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни”.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд
виходить з того, що вимоги про стягнення з відповідача доплати до пенсії у
визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі
виплати не були йому нараховані, а суд
не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії
замість органу, якому надані такі повноваження.

Між тим,
виходячи зі змісту позову та для повного захисту прав позивача, за захистом
яких він звернувся до суду, суд вважає необхідним, на підставі ч.2 ст.11 КАС
України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність
відповідача, по не виконанню з 09 липня 2007 року приписів статті 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни”, яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії.

Судові
витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС
України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64,
124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни”, ст.ст. 6-14, 71, 159-163,
167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Краснокутському районі Харківській області про визнання дій
неправомірними, стягнення коштів, зобов'язання вчинення дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в Краснокутському
районі Харківської області.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в Краснокутському районі Харківської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_21 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне страхування” та
провести відповідні виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та за 2008 рік з 22 травня 2008
року.

В іншій
частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2
витрати зі сплати судового збору у розмірі 31 ( тридцять одна) гривня 50 копійок.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного
адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження в десятиденний строк з дня складання
постанови в повному обсязі та поданням після цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги, з одночасною подачею її копії до суду апеляційної
інстанції, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне
оскарження чи апеляційної скарги.

Постанову
в повному обсязі виготовлено 4 листопада
2008 року.

Суддя О.В.
Присяжнюк