Справа № 22-а-15470/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

інстанції - Нємиш Н.В.
Cуддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

«02»
грудня 2008 року справа
№ 22-а-15470/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суд у складі:

головуючого

Старосуда
М.І.

суддів
при секретарі за участю представника позивача

Ханової
Р.Ф., Василенко Л.А. Чуріковій Я.О.
ОСОБА_1.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу відповідача:

управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської міської ради Донецької області

на
постанову

Дзержинського
міського суду Донецької області

від

19
серпня 2008 року

по
справі

№
2-а-196/08 /суддя Нємиш Н.В./

за
позовом

ОСОБА_2

до

управління
праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької
області

про

стягнення
заборгованості по недоотриманій компенсації на оздоровлення за 2008 рік, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом
до управління праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради
Донецької області про стягнення заборгованості по недоотриманій компенсації на
оздоровлення за 2008 рік, згідно до вимог ст. 48 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Постановою Дзержинського міського суду
Донецької області від 19 серпня 2008 року у справі № 2-а-196/08 позовна заява
задоволена повністю, в наслідок чого, визнана неправомірною відмова управління
праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької
області в виплаті ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, стягнуто з управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_2 суму
щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі 2010 (дві тисячі
десять) гривень.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила.

ОСОБА_2. є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії (а.с.5), є інвалідом ІІ
групи (до 17.04.2008 року був інвалідом ІІІ групи) і має право на користування
компенсаціями та пільгами передбаченими Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської міської ради Донецької області.

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні плати, при
цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України» розмір мінімальної
заробітної плати складав 525 грн.

В порушення зазначених норм
відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і
не сплачена. Фактично нараховані та сплачені в 2008 році - 90 грн. При
призначенні допомоги відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року №562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Таким чином, суд першої інстанції
вирішив, що позивач повинен був отримати від відповідача разову грошову
допомогу у такому розмірі за 2008 рік - (525 грн. х 4) - 90 грн. = 2010 грн.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну
скаргу частково, а судове рішення змінити.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної
влади.

Статтею19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного
бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення
сплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники
головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких
належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним
розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного
бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим
застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення розміру
таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, зокрема,
інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні плати, при
цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент
виплати.

Тобто,
нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина,
кратна розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час
здійснення виплати.

Всупереч нормам
спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Відповідно
до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права.

Згідно частини 4
статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2008 рік, а не вказані
Постанови КМУ.

Наряду з викладеним, постанова суду
підлягає зміні з наступних підстав.

Суд першої інстанції в своїй
постанові не вказав за рахунок яких коштів необхідно стягнути разову грошову
допомогу з відповідача. Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити
постанову суду першої інстанції і уточнити, що
стягнення разової грошової допомоги повинно здійснюватися на користь
позивача за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.2 ч.1
ст. 198, ст. 201, п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області на
постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 19 серпня 2008 року
у справі № 2-а-196/08 - задовольнити частково.

Постанову Дзержинського міського суду
Донецької області від 19 серпня 2008 року у справі № 2-а-196/08 - змінити.

Абзац 3 резолютивної частини
постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 19 серпня 2008 року
у справі № 2-а-196/08, доповнити словами "за рахунок Державного бюджету
України".

В іншій частині постанову
Дзержинського міського суду Донецької області від 19 серпня 2008 року у справі
№ 2-а-196/08 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий

Судді