Справа № 22-а-5228/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

апеляційний адміністративний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

16 травня 2008 року справа
№ 22-а-5228/08

приміщення суду за адресою: м.Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суд у складі:

головуючого

Арабей Т.Г.

суддів при
секретарі

Геращенко І.В.,
Малашкевич С.А. Танцюрі Н.С.

розглянувши у
відкритому апеляційну скаргу
відповідача:

судовому
засіданні Управління праці та
соціального захисту населення Жданівської міської ради Донецької області

на
постанову

Жданівського
міського суду Донецької області

від 01.04.2008
року

по справі

№ 2-а-43/08
/суддя Бузанова П.М./

за позовом

ОСОБА_1

до третя особа

Управління
праці та соціального захисту населення
Жданівської міської ради Донецької області Головне управління Державного Казначейства
України в Донецькій області

про

визнання дій
неправомірними, стягнення разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулась до Жданівського міського суду Донецької області з адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту населення Жданівської міської ради Донецької області,
третя особа - Головне управління Державного Казначейства України в Донецькій
області про визнання дій неправомірними, зобов'язання сплатити недоотриману
разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, як дружині
померлого інваліда війни 1 групи за 2007 роки.

Постановою
Жданівського міського суду Донецької області від 01.04.2008р. позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному
обсязі. Визнано відмову УПСЗН Жданівської міської ради Донецької області в
виплаті разової допомоги за 2007 рік неправомірною та стягнуто на користь
ОСОБА_1 1880 грн. за рахунок коштів державного бюджету.

01.04.2008р.
Управлінням праці та соціального захисту населення Жданівської міської ради
Донецької області подана апеляційна скарга, в якій апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу в задоволенні його
позовних вимог.

Апеляційну
скаргу мотивує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції
ухвалено рішення, виходячи із загальних засад пріоритетності Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» над Законом України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», а саме судом встановлено, що при вирішенні даного спору
підлягає застосуванню ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої позивачу передбачена
щорічна грошова допомога в розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Але в даному випадку таке рішення є
необґрунтованим, оскільки питання щодо визначення розміру мінімальної пенсії за
віком для призначення такої допомоги чинним законодавством не врегульовано.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідними статтями законів України
про Державний бюджет України на 2007 роки розміри щорічної разової грошової
допомоги встановлювалися, виходячи з обсягу видатків, виділених на цю мету при
формуванні показників Державного бюджету на відповідні роки. Цим Законом було
також призупинено дію ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії її
соціального захисту». Відповідно до вищезгаданого Закону разова грошова
допомога була сплачена до 5 травня, а положення статей Закону України «Про
Держаний бюджет на 2007 рік», які були визнані неконституційними, втратили
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом Рішення, тобто 09 липня 2007
року. Так само відповідач зазначає, що УПСЗН має право брати на себе бюджетні
зобов'язання лише в межах затверджених на основі бюджетного розпису цільових
бюджетних асигнувань, тому управління є неналежним відповідачем, так як не може
нести відповідальність за зобов'язання держави.

У судовому засіданні позивач
заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву у якій просив
розглянути апеляційну скаргу без його участі, також у заяві зазначив, що доводи
апеляційної скарги підтримує.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про час і
місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить
повідомленням про вручення поштового відправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту» має статус вдови померлого учасника війни і відповідач сплатив їй одноразову грошову
допомогу до 5 травня у 2007 році у розмірі 55 грн.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове
рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення
повинно бути законним та обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до вимог, які
містяться у ч.2 ст. 10 Закону 3551-ХІІІ має статус вдови померлого учасника
війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.3) і має право на
пільги, встановлені законодавством України для учасників війни.

Згідно листа
відповідача, позивачу було фактично сплачено одноразову грошову допомогу
передбачену спеціальним Законом № 3551-ХІІ до 5 травня у 2007 році в розмірі
150 грн.(а.с.4).

Правовий статус учасників війни,
визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-12. Розділом ІІІ цього Закону визначені
пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту, стаття 15 якого передбачає пільги учасникам війни та
особам, прирівняним до них.

Відповідно до ч. 4 ст. 15
зазначеного Закону встановлено, що щорічно до 5 травня дружинам померлих
учасників війни виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Фінансування витрат, пов'язаних
з введенням в дію цього Закону, відповідно до статті 17 здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого бюджетів, а виплата разової грошової допомоги до
5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, відповідно до
статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального захисту
населення, внаслідок чого колегія суддів не приймає посилання скаржника на те,
що з Управління є неналежним відповідачем.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно
до принципу верховенства права та законності-суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
держави. Крім того, як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України №
9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя»,- судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, постанови Верховної
ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України) підлягають
оцінці на відповідно як Конституції України так і закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають частинам 2 і 3
ст. 22 Конституції України, серед інших, положення ст. 29 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007р.» відповідно в частині зменшення розмірів
виплат учасникам війни в порівнянні з тими, які встановлені Законом про
ветеранів.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджує
висновок суду першої інстанції щодо
стягнення з Управління одноразової щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік.

Апеляційний
розгляд справи здійснений, виходячи з зазначених норм, з урахуванням Рішення
Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України», а саме з врахуванням
зауважень Суду, якими визначено, що в межах свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може
вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні
зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату
певних надбавок і дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної
влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є
чинними.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність порядку сплати щорічної
допомоги за 2007 роки у зв'язку із прийняттям
Конституційним Судом України рішень з огляду на те, що судові рішення
ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від надходження коштів з Державного бюджету
України на виплату допомоги.

Стосовно розрахунку розміру
допомоги колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції розрахунок
здійснений, виходячи з норм діючого законодавства, посилання на яке викладене в
мотивувальній частині постанови суду першої інстанції, враховуючи норми, які
діяли на час виплат допомоги, відповідно у 2007 році.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 24, ст.ст.
160, 167, 184 ч.1, 195, 196, п.1 ст. 198, 200, ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення Жданівської міської ради Донецької
області на постанову Жданівського міського суду Донецької області від 01 квітня
2008 року у справі № 2-а-43/08 - залишити без задоволення.

Постанову Жданівського міського
суду Донецької області від 01 квітня 2008 року у справі № 2-а-43/08 - залишити
без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали
постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 травня
2008 року. Ухвала у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 19 травня 2008
року.

Ухвала суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г.Арабей

Судді: І.В.Геращенко

С.А.Малашкевич