Справа № 22а-13350/08
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2008-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД_____
1-й інстанції Басай О.В.
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд
Ряд. стат.звіту №36
Справа
№2а-3788/08р.
Доповідач: В.З. Улицький
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого:
Улицького В.З.

суддів:
Ніколіна В.В., Обрізко І.М.

секретаря:
Неміш О.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПІ у м. Івано-Франківську на
постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2008
року справі за позовом ПП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Івано-Франківську, за участю
прокурора, про визнання нечинними податкові повідомлення-рішення, -

встановила:

У травня 2008
року ПП ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДПІ у м. Івано-Франківську про визнання
нечинними податкові повідомлення-рішення про визнання податкового зобов'язання
по ПДВ, податку з доходів та нарахування штрафних санкцій.

Позивач свої
позовні вимоги мотивував тим, що він з 04.07.2006 року зареєстровий як суб'єкт
підприємницької діяльності, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1.

З 31.03.2008
року по 11.04.2008 року відповідачем проведено перевірку
фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання ним вимог
податкового законодавства за період з 05.07.2006 року по 31.12.2007 року, про
що складено акт №2315/17-3/ від 16.04.2008 року.

Даним актом
встановлено: порушення ст.. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» №727/98 від
03.07.1998 року, п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб»,; п.п. п. 4.7 ст. 4, п.п. 7.2.8 ч. 7.2 ст. 7, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану
вартість» №168/97 від 03.04.1997 року.

На підставі акту перевірки від 16.04.2008 року
№2315/17-3/ ДПІ у м. Івано-Франківську 05.05.2008 року винесено
повідомлення-рішення №/0, яким встановлено порушення позивачем п. 4.7
ст. 4, п.п. 7.2.8 ч. 7.2 ст. 7, п. 9.4 ст. 9
Закону України «Про податок на додану вартість» у зв'язку із чим
визначено позивачу суму податкового зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій
по податку на додану вартість в розмірі 1 168 204,00 грн.

На підставі акту перевірки від 16.04.2008 року
№2315/17-3/ ДПІ у м. Івано-Франківську 05.05.2008 року винесено
повідомлення-рішення №/0, яким встановлено порушення позивачем п.
19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.. 13
Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», ст. 1
Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва», у зв'язку з чим визначено позивачу
суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД в
розмірі 110 332,40 грн.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення відповідача
незаконними, позивач звернувся до суду.

Постановою
Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2008 року позов
задоволено. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Івано-Франківську №/0від 05.05.2008 року про визнання фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 110 332,40 грн. Визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення ДПІ в м. Івано-Франківську №/0від 18.04.2008
року про визнання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми податкового
зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій по податку на додану вартість в
розмірі 1 698 204, 00 грн.

Постанову суду оскаржила ДПІ у м. Івано-Франківську.
Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи та підлягає скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 31.03.2008 року по 11.04.2008
року відповідачем проведено перевірку фінансово-господарської діяльності
позивача з питань дотримання нею вимог податкового законодавства за період з
05.07.2006 року по 31.12.2007 року за наслідками якої складено акт
№2315/17-3/ від 16.04.2008 року.

Даним актом встановлено: порушення ст.. 1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року, п. 19.1 ст. 19
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», внаслідок чого
донараховано податку з доходів фізичних осіб в розмірі 110 332,40 грн.; п.п. п.
4.7 ст. 4, п.п. 7.2.8 ч. 7.2 ст. 7, п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану
вартість» №168/97 від 03.04.1997 року в результаті чого донараховано податок на
додану вартість в розмірі 1 130 436,00 грн.

На підставі акту перевірки від 16.04.2008 року
№2315/17-3/ ДПІ у м. Івано-Франківську 05.05.2008 року винесено
повідомлення-рішення №/0, яким встановлено порушення позивачем п. 4.7
ст. 4, п.п. 7.2.8 ч. 7.2 ст. 7, п. 9.4 ст. 9
Закону України «Про податок на додану вартість» у зв'язку із чим
визначено позивачу суму податкового зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій
по податку на додану вартість в розмірі 1 168 204,00 грн.

На підставі акту перевірки від 16.04.2008 року
№2315/17-3/ ДПІ у м. Івано-Франківську 05.05.2008 року винесено
повідомлення-рішення №/0, яким встановлено порушення позивачем п.
19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.. 13
Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», ст. 1
Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва», у зв'язку з чим визначено позивачу
суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД в
розмірі 110 332,40 грн.

Згідно
статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»
спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується і
для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки
яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500
тис. гривень. У відповідності зі ст.2 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва» фізичні особи мають право самостійно
обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку.

Єдиний податок позивачем сплачувався належним чином, що підтвердується поряд із іншими
матеріалами і актом перевірки.

Судом встановлено, що 07 липня 2006 року та
02 січня 2007 року між позивачем - комісіонером та ТзОВ «Бізон - ІФ» - комітентом
укладені договори комісії, згідно яких комітент доручає реалізувати належний йому на праві власності товар, за що комітент
сплачує комісіонеру винагороду,
розмір якої погоджується сторонами.

Дана комісійна
винагорода комітентом перераховувалась на рахунок позивача, що підтверджується
копіями платіжних доручень комітента.

У відповідності до п.1.4. договорів
комісії від 07 липня 2006 року та від 02
січня 2007 року право власності на отриманий ним, комісіонером, товар належить
комітенту - ТзОВ «Бізон-ІФ».

Згідно статті 1018 Цивільного кодексу
України, майно, придбане комісіонером за рахунок
комітента, є власністю комітента.

Крім цього, ТзОВ «Бізон - ІФ», як комітент, у
вартість реалізованої ним продукції щомісячно включав податок на додану
вартість, що підтверджується довідкою.

Зважаючи на те, що
виручкою від наданих комісійних послуг є комісійна плата (винагорода) відповідно до статей 1011, 1013 ЦК України,
позивачем і подавалися звіти, зазначаючи її
обсяг, як виручку від наданих послуг. Власником коштів від продажу товару був
продавець - комітент ТзОВ «Бізон-ІФ».

У
відповідності із положеннями абзацу 5 статті 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

11
квітня 2001 року листом №06-10206 комітет Верховної Ради України з питань
фінансів і банківської діяльності надав роз'яснення, що у нормах Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів
малого підприємництва» мова
може йти лише про виручку від реалізації (продажу) продукції товарів,
робіт, послуг), що належить суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній
особі за правом власності.

При
цьому, Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» (п.1.31 а. 1)
встановлено, що продаж товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни, поставки
та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або
компенсацію, незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем
операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального
зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають
передачу прав власності на такі товари. Таке
ж положення міститься і в Законі України «Про податок на додану
вартість» (п.1.4 ст.1).

Відповідно до листів Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємництва №2151 від 05.04.2004 р., №9375 від 26.10.2005 року, №2274 від
24.03.2006 року. №2588 від 04.04.2006 року, №7489 від 28.10.2004 року кошти, що
надійшли транзитом на розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької
діяльності- платника єдиного податку, не є
власністю цього суб'єкта, оскільки підлягають обов'язковій передачі третій
особі, а тому ці кошти не є виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) чи доходом суб'єкта підприємницької діяльності. Тобто ці кошти не
можуть бути включені до складу виручки від реалізації платника єдиного
податку - фізичної особи. До складу виручки
від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку може бути включена тільки сума комісійної винагороди.

З вищенаведеного випливає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними
і необґрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.
ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України,
колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ДПІ у м.
Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07.07.2008 року - без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу
протягом одного місяця може бути подана касаційна скарга безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
В. Ніколін

І.
Обрізко