Справа № 2-а-5525/08
Суддя: Верба І.О.
Дата ухвалення: 2008-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Категорія статобліку - 47
Справа № 2-а-5525/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Верба І.О.

при секретарі Ромасько Є.В.

за участю представників:

позивача 1 ОСОБА_1.

позивача 2 ОСОБА_2.

відповідача ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну справу за

за адміністративним
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до ОСОБА_4

про
визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись із адміністративним позовом до ОСОБА_4 з
позовними вимогами про:

- визнання відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 у реєстрації права власності ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. на домоволодіння АДРЕСА_1 неправомірною;

- зобов'язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити реєстрацію права власності за
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення
Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 06.12.07 р.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач неправомірно відмовив у
реєстрації права власності, оскільки таке право встановлено рішенням суду, яка
згідно статті 124 Конституції України є обов'язковим для виконання на всій
території України. На думку позивача, відповідач перевищив повноваження,
надавши відмову.

Відповідача проти позову заперечив,
зазначивши, що він рішення про відмову не приймав, крім того, до кола
спадкоємців майна ОСОБА_5. не було
залучено відповідну нотаріальну контору, договір купівлі-продажу був укладений
без отримання витягу з Реєстру прав власності та без проведення технічної
інвентаризації. У судовому засіданні представник відповідача погодився з тим,
що фактично технічна інвентаризація була проведена.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали, представник відповідача
проти позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку що
адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровську від
06.12.07 р., яка набрало чинності 24.12.07 р., визнано за ОСОБА_1 право
власності на Ѕ домоволодіння АДРЕСА_1, та визнано право власності за ОСОБА_2
право власності на Ѕ домоволодіння АДРЕСА_1.

03.03.08 р. ОСОБА_2. звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію пар
вава власності в цілому на домоволодіння по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2. та
ОСОБА_1. на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровську від 06.12.07 р.

Відповідач надав позивачам відповідь листом від 03.04.08 р. НОМЕР_1, в
якому зазначив, що виконати замовлення згідно заяви від 03.03.08 р. неможливо,
оскільки відповідно пункту 3.3. "Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно" , затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від
07.02.2002 року НОМЕР_2, та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від
18.02.2002 року НОМЕР_3, подані документи не дають змог встановити
відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Під час ознайомлення з матеріалами
інвентаризаційної справи було з'ясовано, що право власності на зазначене
домоволодіння було оформлено за гр. ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом
Красногвардійської районної ради депутатів трудящих 26.03.1962 року. У наданому
Вами рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від
06.12.2007 року зазначено, що після смерті ОСОБА_5. його спадкоємці - ОСОБА_6.,
ОСОБА_7., спадщину не оформляли і свідоцтва про право власності в порядку
спадкування на своє ім'я у нотаріальній конторі не одержували. 30.03.1980 року
гр. ОСОБА_2., гр. ОСОБА_1. та ОСОБА_6., ОСОБА_7. уклали домашню угоду
купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння. Додатково повідомлено, що до
встановлення кола спадкоємців майна ОСОБА_5. не було залучено відповідну
нотаріальну контору. Згідно даних інвентарної справи державна реєстрація права
власності на вищевказане нерухоме майно за гр. ОСОБА_6., гр. ОСОБА_7. не
проводилася. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також,
вищезазначений договір купівлі-продажу був проведений без технічної
інвентаризації відчужуваного домоволодіння та без отримання витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно.

Задовольняючи позов частково, суд виходить із того, що відносини, пов'язані
з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх
обмежень та правочинів щодо нерухомості, врегульовані Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно
до пункту 5 Прикінцевих положень вказаного Закону до створення єдиної системи
органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі
державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться
комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень.

Державній
реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності
документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів,
посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших,
передбачених законом підстав.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень» для державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної
реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються
документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або
інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового
права.

Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують
виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих
прав, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень
цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної влади або
органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах
повноважень, визначених законом.

Таким чином, рішення суду є правовстановчим документом, якій посвідчує
право власності.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що у державній
реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо:

1. заявлене право не підлягає
державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2. нерухоме майно або більша
за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі;

3. із заявою про державну
реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути
суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником
такого суб'єкта;

4. подані документи не
відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими
актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам,
що їх посвідчують;

5. заяву про державну
реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого
майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього
майна;

6. заявлене право власності
або інше речове право вже зареєстроване.

Відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Відповідач посилається на правомірність не проведення
реєстрації права власності у зв'язку із
тим, що позивачі не проводили для вчинення правочину відчуження технічну
інвентаризацію відчужуваного домоволодіння та не отримували без отримання
витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Однак, суд дійшов висновку, що закон не визначає такі
обставини підставою для відмови в реєстрації права власності, крім того, саме у
зв'язку із особливостями отримання права власності - не оформленням спадщини,
укладенням договору «домашньої угоди», позивачі реалізували спосіб захисту
права власності шляхом його визнання у судовому порядку.

Пунктом 2.1. «Тимчасового положення про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 р.
НОМЕР_2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за НОМЕР_3, встановлено, що
для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме
майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про
реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1),
їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим
Положенням.

Розділом 3 Тимчасового положення встановлено, що з моменту прийняття заяви
розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів.
Реєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими
правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав;
приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав
власності. У своїх діях реєстратор керується виключно чинним законодавством
України. У реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено, якщо подані
документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами
чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність
заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що під час виконання функцій
реєстрації права власності на нерухоме майно відповідач виконує виключно
реєстраційну функцію, перевіряючи при цьому відповідність заявлених прав.

Лист відповідача про відмову в реєстрації не є рішенням в розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України, оскільки він не відповідає встановлені
формі рішення про відмову в реєстрації, визначений в Додатку 6 до пункту 3.2
«Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме
майно», затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. НОМЕР_2 (у редакції наказу
Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. НОМЕР_4), зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за НОМЕР_3.

Суд дійшов висновку, що державній реєстрації підлягають права на майно на
підставі правовстановлювальних документів в порядку, встановленому Законом, а
підстави відмови є вичерпними, отже, вимога позивача здійснити реєстрацію права
власності на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає
задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд приходить до висновку, що відповідь у листі обласного комунального
підприємства ОСОБА_4, фактично підтверджує бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, який на підставі законодавства мав вчинити певні дії відповідно до
покладених на нього повноважень та обов'язків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд виходить за межі позовних вимог, оскільки вважає, що це
необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, на захист
яких наданий позов.

Суд вважає протиправною бездіяльність обласного комунального підприємства
ОСОБА_4 щодо не проведення реєстрації права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нерухоме майно
домоволодіння 1 по АДРЕСА_1 згідно поданої заяви від 03.03.08 р. та рішення
Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 06.12.07 р.,
таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_4 щодо нездійснення реєстрації
права власності на нерухоме майно домоволодіння 1 по АДРЕСА_1 згідно поданої
заяви від 03.03.08 р.

Зобов'язати ОСОБА_4 зареєструвати
право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нерухоме майно домоволодіння 1 по
АДРЕСА_1 згідно поданої заяви від 03.03.08 р. та рішення Красногвардійського
районного суду міста Дніпропетровська від 06.12.07 р.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне
оскарження відповідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України -
з дня складення в повному обсязі, та подальшої подачі апеляційної скарги
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку статті 186 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
(підпис)
І.О. Верба

Постанову складено у повному обсязі 09.12.08 р.

З оригіналом згідно
Суддя І.О.Верба