Справа № 22-а-16006/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Лебеденко С.В. Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 грудня 2008 року справа №
22-а-16006/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Дяченко С.П., Нікуліна О.А.
Денисенко К.С. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради

на постанову

Пролетарського районного суду м. Донецька

від

14 жовтня 2008 року

по справі

№ 2-а-651/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради

про

оскарження дій, стягнення суми, - В С Т А Н О В И Л А :

17.09.2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Постановою Пролетарського
районного суду м. Донецька від 14 жовтня 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради про стягнення
грошових сум на оздоровлення за 2002-2007 роки було задоволено частково, а саме
задоволено за 2003-2005 та 2007 роки, стягнуто допомогу у розмірі 4425 гривень.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 1 категорії і є інвалідом 3 групи, та перебуває на
обліку у відповідача, проте фактично за 2003-2005 та 2007 роки відповідачем було
недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 4425 гривень.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права, та у задоволені позову
відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач заперечував проти
задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не
прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив,
що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії і є інвалідом 3 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії
3 групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

За 2003 та 2004 роки Управління виплатило щорічну
допомогу на оздоровлення частково - у розмірі по 21,50 грн., установлені
постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - постанова №836), за 2005 та 2007 рік - по 90 грн.,
встановлені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - постанова №562).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами № 836 та № 562 усупереч Закону №
796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно
до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення
виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії 3 групи - 21,50 гривень та 90 гривень (за грошовою реформою 1996
року).

З моменту прийняття постанови № 836 встановлені нею
розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися незмінними на 2003-2007
роки, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними
актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови № 836 та № 562.

Положення пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати -абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого
частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого,
п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 р.

Тобто, дії відповідача в частині виплати позивачу
грошової допомоги на оздоровлення у розмірі по 21,50 за 2003-2004 роки і 90
грн. за 2005 та 2007 роки суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними.

Проте суд першої інстанції при підрахунку розміру недоплаченої
допомоги на оздоровлення допустився помилки, взявши такі розміри мінімальних
заробітних плат, що не відповідають розмірам мінімальних заробітних плат на
момент виплати допомоги позивачу.

Таким чином з
відповідача підлягало стягненню з урахуванням позовних вимог не 4425 гривень, а
(205 х 4 - 21,50) + (290 х 4 - 21,50) + (332 х 4 - 90) + (460 х 4 - 90) = 4925
гривень.

Однак, відповідно до положень ч.1 ст. 195 КАСУ суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може
вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення справи.

Тому перегляд постанови Пролетарського
районного суду м. Донецька від 14.10.2008 року має здійснюватися лише в
межах апеляційної скарги відповідача.

Змістом цієї апеляційної скарги є незгода зі стягненням з
відповідача певної суми та визнання неправомірними його дій щодо виплати
щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення позивачу за 2003-2007 роки в
розмірі, визначеному відповідним нормативно-правовим актом КМУ.

Тобто, в апеляційній скарзі відповідач доводив
апеляційному суду правомірність своїх дій, проте ніяким чином не висловлював,
наприклад, що з нього стягнуто меншу суму, ніж встановлено законодавством, і не
просив стягнути більшу суму.

Друге речення ч.1 ст. 195 КАСУ дозволяє суду вийти за
межі доводів апеляційної скарги, а не самої апеляційної скарги.
Конструкція цієї норми не містить відповідних положень і не дозволяє її
трактувати як можливість апеляційного суду повторно
розглядати справу та перевіряти законність і обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі, де такі повноваження надані апеляційним судам в
господарському судочинстві (ст. 101 Господарського процесуального кодексу
України) чи цивільному судочинстві при розгляді справ окремого провадження (ч.4
ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України).

За відсутності апеляційної скарги позивача, з чого можна
зробити висновок, що він погодився з постановою місцевого суду, встановивши
необґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача, суд апеляційної
інстанції має залишити судове рішення без змін.

Тобто, суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1
ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку
ради - залишити без задоволення.

Постанову Пролетарського
районного суду м. Донецька від 14 жовтня 2008 року у справі № 2-а-651/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної у м. Донецьку ради «про оскарження дій, стягнення суми»
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: