Справа № 22-а-9288/08
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі :

судді-доповідача - Носа С.П.,

суддів: Довгополова О.М., Яворського І.О.,

при секретарі судового засідання - Козирі
В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду
України у м. Хуст та Хустському районі

на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2008 року у справі № 2а-4/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у м. Хуст та
Хустському районі, Головного державного експерта з умов праці Закарпатської
області

про визнання неправомірними та скасування рішення від
24.09.2007 року, висновку експерта від 15.08.2007 року №186, зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И
Л А :

В грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Хуст та Хустському
районі, Головного державного експерта з умов праці Закарпатської області про визнання неправомірними та скасування рішення
від 24.09.2007 року, висновку експерта від 15.08.2007 року №186, зобов'язання
вчинити дії.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано
неправомірним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та
Хустському районі від 24.09.2007 року, яким відмовлено у призначенні пільгової
пенсії ОСОБА_1, Висновок головного державного експерта з умов праці № 186 від
15.08.2007 року та скасовано їх. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду в м.
Хуст та Хустському районі призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком № 2 та
повернути йому пенсію в розмірі 2102 грн.

Вказану постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач - Управління Пенсійного фонду
України у м. Хуст та Хустському районі, представник
якого в поданій апеляційній скарзі покликається на те, що така винесена з
неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення
для справи, тому просить таку скасувати та прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Як на доводи в своїй апеляційній скарзі
представник апелянта покликається на те, що судом не взято до уваги, що право
на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті виконанням протягом
повного робочого дня робіт, передбачених Списком № 1 чи № 2, і право яких
підтверджено атестацією робочих місць. Покликається на пояснення головного
інспектора з умов праці ОСОБА_2., відповідно до яких ним на підприємстві при
перевірці наказів по ОСОБА_1встановлено, що ОСОБА_1ніколи не працював на посаді
майстра будівельно - монтажних робіт, а працював на посаді майстра навантажувально
- розвантажувальних робіт (робота на даній посаді не надає право на пільгову
пенсію.

Під час апеляційного розгляду справи
представник апелянта повністю підтримав вимоги за апеляційною скаргою і надав
суду пояснення відповідно до її змісту.

Позивач у судовому засіданні апеляційну
скаргу заперечив, оскільки вважає її безпідставною, а оскаржуване рішення суду
першої інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги,
пояснення позивача на заперечення проти доводів такої, перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для її
задоволення.

Розглядаючи спір та приймаючи рішення про
задоволення позову суд першої інстанції підставно і обґрунтовано виходив із
вимог ст.ст.13, 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення” та на підставі
досліджених доказів прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_1 з 01.07.1982 року по
28.12.1995 року працював на посаді майстра будівельно-монтажних робіт в
Хустській пересувній механізованій колоні 240, а тому позивач має право на
призначення та виплату йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

При цьому судом першої інстанції правильно
враховано, що у відповідності до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним
документом про трудову діяльність працівника, а у відповідності до вимог ст. 62 Закону України “Про пенсіне забезпечення” основним
документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження
наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних
записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тому суд правильно взяв до
уваги, що позивач представив відповідачу трудову книжку, як основний документ,
що підтверджує стаж роботи, з відповідними записами про роботу майстра будівельно-монтажних робіт в в
Хустській пересувній механізованій колоні 240 з 01.07.1982 року по 28.12.1995
року, що стверджується копією такої (а.с.10-12).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлено, що згідно п.”б” ч.1 ст.
13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” на пільгових умовах мають право
на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті
повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, -
за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць,
зокрема, жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років,
з яких не менше 10 років на зазначених роботах.

Як зазначено вище судом
першої інстанції безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_1безперервно з з 01.07.1982 року по 28.12.1995 року
працював на посаді майстра будівельно-монтажних робіт в в Хустській пересувній
механізованій колоні, що, зокрема,
підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с 10-12), яка є основним документом про трудову діяльність
працівника.

Оскільки як зазначено вище, основним
підтвердженням наявності пільгового стажу є записи в трудовій книжці, записи в
трудовій книжці позивача про періоди його роботи на посаді, яка дає право на
призначення пенсії на пільгових умовах не визнані у встановленому порядку
такими, що внесені помилково, то колегія суддів
критично оцінює покликання апелянта на пояснення головного інспектора з
умов праці ОСОБА_2.

Відповідно до п.3 Порядку
застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників
при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових
умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України
№383 від 18.11.2005 р. при визначенні права на пенсію за віком на пільгових
умовах згідно п.п. “а”, ”б” ч.1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне
забезпечення” застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому
до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або
за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків
(приклад вірного застосування даного положення наводиться у додатку №1 до
Порядку).

Позивач працював в Хустській пересувній механізованій колоні
240 включно до 28.12.1995 року, тобто у період дії постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994
р. “Про затвердження Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і
показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах
“, яка втратила чинність лише у 2003 році на підставі постанови Кабінету
Міністрів України №36 від 16.01.2003 р.

Вказаною постановою №162 від 11.03.1994 р. робота на якій працював
позивач віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників
з шкідливими та важкими умовами праці, а тому весь період роботи ОСОБА_1за цією
роботою слід зарахувати до пільгового стажу.

Крім того, вже згаданою
постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 р., яка була чинною на
час звернення позивача до пенсійних органів за призначенням пенсії відповідно
до п.”б” ч.1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, та є чинною на
даний час, робота на якій працював позивач також віднесена до Списку №2
виробництв, робіт, професій, посад і показників, який надає право на пенсію за
віком на пільгових умовах.

Враховуючи вищенаведене,
колегія суддів приходить до переконання, що Управління Пенсійного фонду України у м. Хуст та Хустському районі Закарпатської області як
суб'єкт владних повноважень, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.”б” ч.1
ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” діяло не на підставах,
що передбачені Конституцією і чинними законами України, тобто неправомірно, а
тому позовні вимоги у даній справі про зобов'язання призначити позивачу пенсію
за віком на пільгових умовах як працівнику, що був зайнятий на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці з часу його первинного звернення підлягають
задоволенню в повному обсязі, що підставно вирішено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів визнає, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив
обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального,
постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно
з'ясованих обставинах, відповідає вимогам
ст.ст.2,10,11,71,72,138,143,159,161-163 КАС України, доводи апеляційної скарги її
не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції не
має.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хуст та Хустському районі залишити без задоволення.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2008 року у справі № 2а-4/08 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у м. Хуст та Хустському районі, Головного державного
експерта з умов праці Закарпатської області про визнання неправомірними та
скасування рішення від 24.09.2007 року, висновку експерта від 15.08.2007 року
№186, зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної
сили.

Суддя-доповідач
С.П. Нос

Судді
О.М. Довгополов

І.О. Яворський