Справа № 2а-10092/08
Суддя: Данилова М.В.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-10092/08

“25”листопада 2008 року
м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого -
Судді Данилової М.В.,

Суддів Кухар
М.Д., Чалого І.С.,

при секретарі -
Ланцевич Я.П. ,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської
районної ради м.Харкова, Кабінету Міністрів України, третя особа - Головне
управління праці та соціального захисту населення Харківської
облдержадміністрації про перерахунок та виплату належної соціальної виплати,

встановив :

Позивач
звернувся з даним позовом до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова та
просив зобов'язати відповідача - Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевської районної ради м. Харкова виконати перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2007р.р. виключно на підставі
законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на кінець 2007
року в сумі 460 грн.: за 2005 рік - 2180,00 грн., за 2006 р. - 2180 грн., за
2007 р. - 2180 грн., нарахувавши до виплати загальну суму заборгованості
6540,00 грн.

Ухвалою
Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в якості співвідповідача до
справи було долучено Кабінет Міністрів України та справу було передано до
розгляду в Харківський окружний адміністративний суд.

Позивач
в свою чергу уточнив свої позовні вимоги та просив визнати дії відповідача -
Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської районної
ради м. Харкова незаконними, зобов'язати цю особу призначити, нарахувати та
виплатити позивачу недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007
та 2008 роки в розмірі 4685,00 грн., компенсуючи зазначену грошову
заборгованість за відповідний період на момент виплати відповідно до чинного
законодавства. До відповідача - Кабінету Міністрів України позивач фактично
позовних вимог не висунув.

В
обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відноситься до І категорії
осіб, постраждавши внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, інвалід ІІ групи.

Відповідно до Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому
належить виплачуватися щорічна допомога
на оздоровлення за місцем проживання, а саме: щорічна грошова допомога на
оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат згідно ч.4 ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Позивач зазначає,
що його право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення було зупинено на
2007 рік відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2007
рік», що, на думку, є незаконним та необґрунтованим, враховуючи рішення
Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. у справі про
соціальні гарантії громадян, яким визнано неконституційними окремі положення
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» . Однак відповідно до
зазначеного рішення перерахунок виплати позивачу відповідачем зроблено не було.

На письмове звернення позивача до Управління праці та
соціального захисту населення Орджонікідзевської районної ради м. Харкова та до
третьої особи йому було відмовлено в перерахунку допомоги з посиланням на відсутність закладених коштів бюджету на
дані цілі.

Позивач зазначає, що вважає дії Управління праці та
соціального захисту населення Орджонікідзевської районної ради м. Харкова та
третьої особи - Головного управління праці та соціального захисту населення
Харківської облдержадміністрації незаконними та такими, що порушують його права
та законні інтереси.

В судовому засіданні позивач також підтримав свої позовні
вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, виходячи з доводів,
викладених в позовній заяві.

Представники відповідачів, повідомлених належним чином
про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибули, подавши до суду
письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнали та просили в їх
задоволенні відмовити через безпідставність. Представник Кабінету Міністрів
України просив розглядати справу без своєї участі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення
позивача, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є потерпілим
внаслідок аварії на ЧАЕС І категорії, відповідно до ч.4 ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, віднесеним до І,ІІ категорії, щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. Згідно із ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно п.30 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік», з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом,
дію зазначеної норми зупинено на 2007 рік.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії», виключно законами України визначається
мінімальний розмір заробітної плати.

Статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» були
встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати на відповідні періоди
2007 року, а саме: 400 гривень - з 01 січня по 31 березня 2007 року; 420
гривень - з 01 квітня по 30 червня 2007 року; 440 гривень - з 01 липня по 30
вересня 2007 року; 460 гривень - з 01 жовтня 2007 р. Зі змісту вимог законів
України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат, Законів України
про Державний бюджет України, якими визначалися мінімальні розміри заробітних
плат, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 р. по
справі «Про соціальні гарантії громадян» визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення статті 29, пункту 13
статті 71, пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік». Також встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними. Конституційний Суд України дійшов висновку, що
зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо
надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті
8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Доводи відповідачів, які надані в
запереченнях, що позивачу правомірно виплачена щорічна допомога на
оздоровлення, виходячи із розмірів, що встановлені Постановою Кабінету
Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 р. «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає безпідставними
та зазначає, що встановлений ще в 1996 році Постановою КМУ № 839 розмір
щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався і не
відповідає розміру, встановленому іншими Законами України.

При цьому відповідні Закони не містили обмежень щодо застосування ст. 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними
актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і норма відповідного закону України про визначення
мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова № 839.

Також суд вважає безпідставними доводи відповідачів, які надані в
запереченні, що щорічна разова грошова допомога повинна бути виплачена у
розмірі встановленому ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік», так як дія ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» була зупинена п.13 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», оскільки як зазначено вище положення
ст.29 та п.13 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними.

Згідно вимог ст.8 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого,
людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст
і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАС України, якою передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. У разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому
акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є
Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений
в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що
права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, посилання відповідачів на
те, що тільки Законом України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік ”, Постановою Кабінету Міністрів України № 836
від 26 липня 1996 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено порядок обчислення та розміри щорічної
допомоги на оздоровлення та щорічної разової грошової допомоги, на думку суду,
не відповідає ст.22 Конституції України, оскільки це призводить до звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадянина, закріплених Конституцією
України.

За таких обставин оскаржувані в
даній справі дії відповідачів не можуть
вважатися законними та обґрунтованими, оскільки вони направлені на звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, як громадянина, що суперечить
вимогам Основного Закону України.

В запереченнях відповідачі наполягали на застосуванні до даного спору
наслідків щодо пропущення позивачем строків позовної давності, проте ,
відповідно до поданих уточнень, позивач змінив свої позовні вимоги та просив
нарахувати та виплатити йому заборгованість з щорічної допомоги на оздоровлення
за 2007,2008 р.р., з позовом до суду він звернувся 25.03.2008р., тобто строки
позовної давності ним було дотримано, оскільки відповідно до ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача виплатити позивачу суму заборгованості, яку позивач обчислює в
розмірі 4685,00 грн. , суд відзначає їх як безпідставні та необґрунтовані,
оскільки належними розрахунками дана сума не підтверджена.

Суд також відзначає необґрунтованими вимоги позовної заяви відносно
відповідача - Кабінету Міністрів України, оскільки Згідно 31 ст. 1 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією
цих законів, здійснюється за рахунок державного бюджету. Головним розпорядником
бюджетних коштів з питання згаданих соціальних виплат є органи праці та
соціального захисту населення. При цьому Кабінет Міністрів України, відповідно
до ст. 116 Конституції України лише розробляє проект закону про Державний бю
джет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України
Державного бюджету України.

Судом також встановлено, що безпосередньо до Кабінету Міністрів України
позивач з питання перерахунку належних йому виплат не звертався, відмови з
цього приводу від даного органу не отримував. За таких обставин вбачається, що
відповідач - Кабінет Міністрів України
безпосередньо не виконує виплату допомоги, належної позивачу та прав позивача
не порушував.

На підставі викладеного,
ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09
липня 2007р. по справі «Про соціальні гарантії громадян» та керуючись ст.ст. 9,
11, 99, 100,128, 159, 160,161 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії відповідача - Управління праці та
соціального захисту населення Орджонікідзевської районної ради м.Харкова неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення Орджонікідзевської районної ради м.Харкова призначити, нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги на
оздоровлення за 2007 рік та 2008 рік згідно ч.4 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний суд
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України .

Повний текст постанови складено та підписано
01 грудня 2008 року

Головуючий суддя /підпис/ М.В. Данилова

СУДДІ : /підпис/ М.Д. Кухар

/підпис/ І.С. Чалий

З оригіналом згідно. Оригінал зберігається в справі суду. Постанова не
набула законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ - СУДДЯ :