Справа № 22-а-13850/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко
Головуючий І інстанції
суддя Андрєєв П.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 листопада 2008 року Справа
Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Василенко
суддів Ханової Р.Ф.,
Старосуда М.І.,
при секретареві Кірсановій М.В.,
за участю представника
відповідача Жорової Н.А.,
розглянула апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради
на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02
вересня 2008 року у справі № 2-а-44/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Добропільської міської ради, Головного
управління Державного казначейства України в Донецькій області про стягнення
заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення, і
04.06.2008р. позивач звернувся до суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради (далі -
УПСЗН), Головного управління Державного казначейства України в Донецькій
області про визнання відмови УПСЗН у виплаті недоотриманих сум на оздоровлення
неправомірною та про стягнення на його користь з УПСЗН за рахунок коштів
державного бюджету недоотриманих сум на оздоровлення за 2003, 2005-2007 роки в
Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області
від 02 вересня 2008 року позовні вимоги
ОСОБА_1. задоволені частково: визнанні неправомірними дії УПСЗН щодо
відмови відповідачеві у виплаті заборгованості з допомоги на оздоровлення,
стягнуто з УПСЗН на користь позивача за рахунок коштів державного бюджету
заборгованість з виплати допомоги на оздоровлення за 2003, 2005, 2007 роки в
сумі 2966,3 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив постанову суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме,
не враховано, що відповідач здійснював виплати на оздоровлення у порядку,
встановленому Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які є
обов'язковими для виконання. Апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не
застосовані положення ст. 99 КАС України у відношенні позовних вимог за 2003,
2005, 2007 роки.

Представник
відповідача УПСЗН при апеляційному перегляді справи підтримала доводи
апеляційної скарги, просила постанову суду першої інстанції скасувати та
постановити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Позивач
в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце апеляційного перегляду
сповіщений належним чином.

Представник
відповідача Головного управління Державного казначейства України в Донецькій
області в судове засідання не з'явився. надав суду письмове клопотання про
розгляд справи у його відсутність.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач
перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), категорія 3, у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
йому повинна виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 3
мінімальних заробітних плат. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що дії
відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті допомоги на оздоровлення з
урахуванням положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є незаконними і
що на підставі вказаного Закону відповідач повинен виплатити позивачеві суму
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003, 2005, 2007 роки. В задоволенні позовних вимог за 2006 рік
відмовлено, оскільки виплати, проведені у відповідності з діючим
законодавством, а саме у відповідності до Закону України «Про державний бюджет
України на 2006 рік».

Колегія
суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірила
матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої
інстанції зміні з наступних підстав.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був віднесений до категорії
3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 ( а. с. 4), у зв'язку з
чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і згідно до ст. 48 цього Закону їй повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 3 мінімальних заробітних плат.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, соціального
захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок
надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного Закону, якою
передбачена виплата особам, віднесеним до 3 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомоги у розміри 3 мінімальних
заробітних плат.

При
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова
№ 836), якою розмір такої допомоги встановлений в 15,7 грн., з 2006 року -
Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений у
75,0 грн.

Згідно
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
Постановами № 836 та № 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, і для постраждалих 3 категорії - 15,7 грн. та з 2006 року - 75,0 грн.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003, 2005,
2007 роки, а не Постанов № 836 та № 562.

Таким
чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про
стягнення недотриманої суми на оздоровлення за 2003, 2005, 2007 роки, оскільки
ця заборгованість пов'язана з неправомірними діями відповідача - УПСЗН по
неправильному нарахуванню та виплаті зазначеної щорічної одноразової допомоги.

Проте,
судом першої інстанції невірно визначений розмір недоплаченої допомоги за
2005р., оскільки у розрахунку була допущена помилка - позивачеві взагалі не
була виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2005 рік, а судом першої
інстанції помилково добавлено 75,0 грн. тобто сума недоплаченої допомоги за
2005 рік складає 996,0 грн. ( 332,0 грн. Х 3 мінімальних заробітних плат).
Таким чином, загальна сума недоплаченої допомоги за 2003, 2005, 2007 роки
складає 2891,3грн.

Відповідно
до пункту 3 частини першої статті 268 Цивільного Кодексу України позовна
давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смерті.

З
огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на застосування у межах спірних
відносин річного строку для звернення до суду, оскільки приписами частини 2
статті 99 КАС України, передбачено його застосування у випадку, якщо законом не
встановлено інше. Інше як свідчить аналіз даних норм не встановлено.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно
по суті вирішив справу, але допустив помилку при розрахунку, тому постанова
суду першої інстанції підлягає зміні щодо розміру суми задоволених позовних
вимог за 2005 рік.

Апеляційний
перегляд здійснений в межах заявленої апеляційної скарги.

Керуючись
ч.1 ст. 195, ст.196, п. 3 ч. 1 ст.198, ст.201 ч.1 п.1, ст.205 ч.2, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т
А Н О В И Л А :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської
ради задовольнити частково.

Постанову
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2008 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Добропільської міської ради, Головного управління Державного
казначейства України в Донецькій області про стягнення заборгованості з виплати
допомоги на оздоровлення змінити: в третьому абзаці резолютивної частини
постанови розмір суми, яка підлягає стягненню, з «2966грн.30коп.» змінити на
«2891,3 грн. (дві тисячі вісімсот
дев'яносто одна грн. 30 коп.).

В решті
постанову суду залишити без змін.

Постанова
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення
в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: