Справа № 22-а-6815/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у I інстанції: Гапончук В.В. Справа № 22-а-6815/08
Любешівський районний суд Волинської області ряд. стат. звіту №
№ 2-а-3/08
Суддя-доповідач: Онишкевич Т.В.
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї
К.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі Волинської області на постанову Любешівського
районного суду Волинської області від 11 березня 2008 року у справі № 2-а-3/08
за позовом ОСОБА_1до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі
Волинської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання
підвищити розмір пенсії, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської області (далі - УПФУ в Любешівському р-ні) у
підвищенні розміру його пенсії, як дитини війни, та зобов'язати відповідача
призначити і виплачувати йому передбачене ст. 6 Закону України “Про соціальний
захист дітей війни” підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком починаючи з 09 липня 2007 року.

Оскаржуваною постановою Любешівського районного суду Волинської області від
11 березня 2007 року вказаний позов задоволено, визнано незаконною
бездіяльність УПФУ в Любешівському р-ні щодо підвищення розміру пенсії ОСОБА_1,
як дитини війни, зобов'язано починаючи з 09 липня 2007 року підвищити йому
пенсію згідно із ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” та
здійснювати подальшу виплату пенсії позивача у розмірах, що передбачені
законом.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову
скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального
права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що законодавством України
не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст. 6 Закону України
“Про соціальний захист дітей війни” про підвищення розміру пенсій дітей війни,
не визначено, які саме органи мають проводити такі виплати, за рахунок яких
коштів і джерел. Крім того, залишається невизначеним порядок обчислення такого
підвищення та його розмір.

Просить врахувати, що встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсії за
віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону і не може враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій.

Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані
положення бюджетного законодавства України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик
апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до
ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що
подана скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивач
належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії
дітям війни, а тому він має право на встановлене ст. 6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” підвищення до пенсії. Оскільки Конституційний
Суд України своїм рішенням від 09 липня 2007 року №1-29/2007 визнав
неконституційними окремі положення Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, зокрема п.12 ст. 71 та ст. 111, якими було зупинено і обмежено
право на отримання спірних виплат, відмова УПФ України в Любешівському районі у
проведенні перерахунку пенсії позивача з врахуванням вимог ст. 6 Закону України
“Про соціальний захист дітей війни” є незаконною.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та є правильними.

Безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дитиною війни та відповідно до
ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних правовідносин, мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому УПФУ в Любешівському р-ні пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими,
що не відповідають Конституції України, положення п. 12 ст. 71 Закону України
“Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було зупинено на 2007 рік дію
вищевказаної ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, із
вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне
значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання про підставність
позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною відмови відповідача у
підвищенні розміру його пенсії як дитини війни та правомірність задоволення таких
вимог судом першої інстанції.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в особі управління в Любешівському районі
Волинської області, то відповідний обов'язок слід покласти на відповідача у
справі.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення
пенсії позивача у передбаченому ст. 6 Закону України “Про соціальний захист
дітей війни” розмірі колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування встановленого
дітям війни підвищення до пенсії, як на причину невиконання державною взятих на
себе зобов'язань, до уваги колегією
суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у справі “Кечко проти України”).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив
фактичні обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарга не спростовують
висновків суду і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському
районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Любешівського
районного суду Волинської області від 11 березня 2008 року у справі № 2-а-3/08
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій