Справа № 2-а-6076/08
Суддя: Бойко С.С.
Дата ухвалення: 2008-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2008 року
м. Полтава

Полтавський окружний адміністративний
суд в складі:

Головуючого
судді- - Бойко С.С.

При секретарі -
Беленок О.О.

За участю:

Позивача
-ОСОБА_1.

розглянувши
в судовому засіданні в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та
соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації,
треті особи: Головне управління державного казначейства України в Полтавській
області, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, -

В С Т А Н О В И В:

12
серпня 2008 року позивачОСОБА_1. звернулась до Полтавського окружного
адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління
праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА про доплату
заборгованості одноразової грошової допомоги у розмірі 2235 гривень 00 копійок
на її користь, посилаючись в позовній заяві на ст.15 п.23 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» згідно якої щорічно до
Дня Перемоги 9 травня, а саме до 5 травня виплачується щорічна разова грошова
допомога у розмірі 5 (п'яти) мінімальних пенсій за віком.

Позивач
зазначив, що відповідач виплатив одноразову грошову допомогу у розмірі 170 (сто
сімдесят) гривень, чим порушив ст.15 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.64 Конституції України.
Недоплачена сума щорічної разової одноразової допомоги на думку позивача
складає 2235 гривень 00 копійок.

В судовому
засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники
відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явились, будучи
повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 128 ч.4
КАС України, суд розглядає справу у відсутність представників відповідача та
третіх осіб за наявними в матеріалах справи доказами.

В матеріалах
справи маються письмові заперечення проти позову представника відповідача
Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації та пояснення третіх осіб. В запереченні
відповідача зазначено, що згідно частини 3 ст. 28 Закону України «про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний
розмір пенсій за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом. У 2008 році виплата разової грошової допомоги
проводилася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 183 від
12.03.2008 року та статті 8 пункту 20 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»
у розмірі 170 грн., а тому, просив у
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, щоОСОБА_1 є вдовою загиблого в Афганістані і згідно ст.10 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є особою
на яку поширюється дія цього Закону.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ, Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Згідно
ст. 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993
року щорічно до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова
грошова допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 17-1
Закону 3551 - щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.

Тобто, як передбачено вищевказаними
Законами, виплата щорічної разової допомоги в розмірі 5 мінімальних пенсій
вдові загиблого в Авганістані, здійснюється органами праці та соціального
захисту населення.

Позивачці
здійснена часткова виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за
2008 рік. Таким чином фактично одноразова грошова допомога позивачу виплачена
лише частково.

Зазначене
обумовлено тим, що законами України про Державний бюджет України на відповідний
рік встановлено інші, значно нижчі, ніж встановлені Законом України «Про статус
ветеранів війни» гарантії їх соціального захисту», розміри щорічної одноразової
грошової допомоги.

Згідно
з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008), зміни,
внесені підпунктом "б" підпункту 4 пункту 20 розділу II Закону
України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними).

Згідно
і частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно
із статтею 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична,
соціальна, правова держава.

Відповідно
до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і
не можуть бути скасовані.

Таким
чином, дії Відповідача, суперечать нормам конституції України про визнання
України соціальною державою. При прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Неправомірність
дій Відповідача також підтверджується наступним.

Правовідносини,
що виникають в процесі реалізації права на отримання щорічної разової грошової
допомоги (в даному випадку це стосується можливості реалізації встановленої
державою гарантії для осіб на яких поширюється дія Закону «Про соціальний
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), будуються на
принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі
посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм
реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших
актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі ОСОБА_3v. Home Office (Case 41/74
ОСОБА_3 v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені
особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть
якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має
автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим
принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися
на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

При
цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному
випадку це надання учасникам бойових дій, інвалідам війни певних гарантій,
вдовам загиблих в Афганістані, а саме забезпечення їх щорічною разовою грошовою
допомогою, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно,
якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних
осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці,
оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом
публічної влади такої політики чи поведінки.

Згідно
із положеннями статті 12 Європейської соціальної хартії від 3 травня 1996 року,
яка ратифікована Законом України № 137-V від 14 вересня 2006 року метою
забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони
зобов'язуються: започаткувати систему соціального забезпечення або підтримувати
її функціонування; підтримувати систему соціального забезпечення на
задовільному рівні, принаймні на такому, який дорівнює рівню, необхідному для
ратифікації Європейського кодексу
соціального забезпечення; докладати зусиль для поступового піднесення
системи соціального забезпечення на більш високий рівень; вживати заходів
шляхом укладання відповідних двосторонніх і багатосторонніх угод або в інший
спосіб і відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення: рівності
між їхніми власними громадянами та громадянами інших Сторін у тому, що
стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг, які
надаються законодавством про соціальне забезпечення, незалежно від пересування
захищених осіб по територіях держав Сторін; надання, збереження та поновлення
прав на соціальне забезпечення такими засобами, як сумарний залік періодів
страхування або роботи, що були здійснені за законодавством кожної зі Сторін.

Відповідно
до частини 2 статті 3 Конституції України - права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею
8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно
до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та
правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно
із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією
України.

Враховуючи
вищевикладене суд погоджується з позицією Позивача щодо порушення його права на
отримання грошової допомоги у розмірі 5 (п'яти) мінімальних пенсій за віком.

Щодо розрахункової величини
мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати розмір одноразової грошової допомоги, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

При цьому, ч. 3 ст. 28 цього ж
Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним
законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та,
зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої
держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який
визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на
зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (Yvonne
van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van
Duyn v. Home Office), суд вважає за можливе
застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» для розрахунку зазначеної
одноразової грошової допомоги. Крім того, в даному випадку мінімальний
розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої
пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру грошової
допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію
визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної
пенсії за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч. 3 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи
заперечення. Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами
обґрунтованість своїх заперечень.

Відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким
чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
Полтавський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.
Адміністративний позовОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту
населення Полтавської обласної державної адміністрації задовольнити.

2.
Зобов'язати Головне Управління праці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної адміністрації провести перерахунок щорічної до 5
травня разової грошової допомоги ОСОБА_1, як
вдові загиблого в Афганістані, за 2008 рік, виходячи з 5 мінімальних
пенсій за віком та здійснити відповідну додаткову виплату.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня
складання постанови в повному обсязі та подачі апеляційної скарги у 20-денний
термін після подачі заяви про апеляційне оскарження, в порядку, визначеному ст.
186 КАС України.

Повний текст
постанови виготовлений 13 жовтня 2008 року.

Суддя С.С.Бойко