Справа № 2-а-38/07
Суддя: Кисельова Т.М.
Дата ухвалення: 2007-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа
№ 2-а-3807
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2007
року. Шполянський районний суд Черкаської області в складі: головуючого-судді
КИСЕЛЬОВОЇ Т. М. , при секретарі: КУЛАКОВІЙ В. С,

з участю
представника позивача: ОСОБА_2.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шполі адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1до Лебединської сільської ради,
третьої особи - ОСОБА_3, про
поновлення строку позовної давності та визнання незаконними рішення
Лебединської сільської ради та її виконавчого комітету щодо надання у
користування сараю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом, якого
підтримав у судовому засіданні та вказав,
що 28 листопада 2003 року виконавчий комітет Лебединської сільської ради
виніс рішення про передачу в користування сараю ОСОБА_3, який належав йому раніше та виділявся йому в
користування разом з АДРЕСА_1

21 січня 2003
року, рішенням сесії Лебединської
сільської ради за№1513, рішення від 28
листопада 2003 року було затверджене.

Позивач вказані
рішення визнає незаконними з таких підстав.

У 1971 році він
зі своєю сім"єю отримав у користування квартиру, до якої також виділявся сарай, як її невід"ємна частина. Відповідно до
умов надання в користування сараю,
позивач провів його добудову за власні кошти, так як Лебединський насіннєвий завод, на балансі якого перебували будівлі, не побажав цього зробити. В подальшому, відповідно до договору найму, позивач використовував сарай для власних
потреб та підтримував його у належному стані.

Тривалий час позивач
працював за межами України в районах Півночі Росії по трудовій угоді. Квартиру
він бронював, остання бронь закінчилася 8
жовтня 2003 року, з цього часу позивач
разом зі своєю сім"єю проживає в АДРЕСА_1, але сарай не використовує, так як відповідно до оспорюваних рішень
Лебединської сільської ради, він
використовується ОСОБА_3, та наданий в
тимчасове користування як пенсіонерці Лебединського насіннєвого заводу.

Не погоджуючись
з таким рішенням сільської ради, позивач
вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, та просив суд поновити строк для звернення до
адміністративного суду, який пропущений
ним з поважних причин з вини Лебединської сільської ради, яка належним чином не вирішила спір.

Визнати
незаконними рішення виконавчого комітету Лебединської сільської ради від 28
листопада 2003 року про залишення сараю,
який належав ОСОБА_1 , який
розташований в АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 та
рішення №1513, винесене Лебединською
сільською радою від 21 січня 2005 року в частині затвердження рішення виконкому
Лебединської сільської ради від 28 листопада 2003 року та скасувати їх.
Зобов"язати Лебединську сільську раду відновити право постійного
користування сараєм, який виділявся у
1971 році позивачеві та зобов"язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди позивачеві
у його користуванні.

Судові витрати -
8, 50 грн. оплати судового збору на користь держави та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді просив залишити на
його рахунку.

Представник
позивача в судовому засіданні просив суд задоволити позовні вимоги
позивача, додавши, що Лебединською сільською радою при вирішенні
вказаного спору не враховано, що позивач
самостійно проводив будівельні роботи спірного сараю за власні кошти.

Крім того, приймаючи рішення 28 листопада 2003 року, сільська рада за основу взяла рішення
профкому Лебединського насіннєвого заводу від 4 липня 1997 року, де вказано,
що виділити сарай ОСОБА_4та
ОСОБА_3 у тимчасове користування. Оспорювані позивачем рішення сільської ради
вважав незаконними, таким, що порушують права як власника, так і користувача сараєм, тому вони підлягають до скасування.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд прийняти рішення відповідно до
закону та вказав, що рішення
виконкому, яке затверджене на сесії
Лебединської сільської ради є законним,
підстав до його скасування немає. В заперечення до позову пояснив, що у 2002 році на баланс сільської ради від
Лебединського насіннєвого заводу перейшли будівлі по вул. Першотравневій, с
Лебедина, зокрема самі будівлі, а житлові квартири залишилися у власності
громадян.

28 листопада
2003 року виконком Лебединської сільської ради вирішував питання відносно
користувача сараєм, який належав ОСОБА_1
, було вирішено виділити його у
користування ОСОБА_3, так як вона є
пенсіонеркою Лебединського насіннєвого заводу,
таке рішення було прийняте на підставі рішення профкому заводу від 14
грудня 1994 року.

У 2005 році до
сільської ради повторно надійшла заява ОСОБА_1
про вирішення питання про повернення йому сараю, яка була розглянута сесією Лебединської
сільської ради і знову вирішено залишити за ОСОБА_3 спірний сарай. На час
розгляду його заяви сільська рада не мала ніяких даних щодо власника сараю, тому було вирішено залишити її у користуванні
ОСОБА_3, мотивуючи рішення тим, що вона є пенсіонеркою заводу.

Третя особа в
судове засіданні не з"явилася, про
день та час слухання справи була вчасно і належним чином повідомлена, по телефону повідомила та просила не
викликати її в судове засідання та залишити за нею спірний сарай.

Вислухавши
сторони, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов із внесеними до нього змінами підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що 1971 році ОСОБА_1 зі своєю сім"єю отримав від
Лебединського насіннєвого заводу у користування квартиру, до якої також виділявся сарай, як її невід"ємна частина. У
підтвердження цього позивач вказав, що
на момент отримання громадянами 8-ми квартир до будинку також здавалися 8
сараїв, які отримала кожна
сім"я, в тому числі й сім"я
позивача, що представником відповідача
не оспорюється.

28 листопада
2003 року виконавчий комітет Лебединської сільської ради виніс рішення про
передачу в користування сараю ОСОБА_3,
який раніше належав ОСОБА_1 та
виділявся йому в користування Лебединським насіннєвим заводом разом з АДРЕСА_1
Даний факт встановлений в суді та сторонами не оспорюється.

21 січня 2003
року, рішенням сесії Лебединської
сільської ради за №1513, рішення від 28
листопада 2003 року було затверджене.

Відповідно до
умов надання в користування сараю,
позивач провів його добудову за власні кошти, так як Лебединський насіннєвий завод, на балансі якого перебували будівлі, не побажав цього зробити. В подальшому, відповідно до договору найму, ОСОБА_1
використовував сарай для власних потреб та підтримував його у належному
стані.

Тривалий час
ОСОБА_1 працював за межами України в
районах Півночі Росії по трудовій угоді. Квартиру він бронював, остання броня закінчилася 8 жовтня 2003 року,
з цього часу позивач разом зі своєю
сім"єю проживає в АДРЕСА_1, але сарай не використовує, так як відповідно до оспорюваних ним рішень

Лебединськоі'
сільської ради, він використовується
ОСОБА_3, який наданий їй в тимчасове
користування як пенсіонерці Лебединського насіннєвого заводу.

Відповідно
до ст.
60 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи
місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права
комунальної власності, в тому числі
виконують усі майнові операції, можуть
передавати об"єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове
користування юридичним та фізичним особам,
здавати їх в оренду, продавати і
купувати. використовувати як заставу,
вирішувати питання їхнього відчуження,
визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування
об'єктів, що приватизуються та
передаються у користування і оренду.

Виходячи із
змісту вказаної статті Закону, суд
вважає, що ОСОБА_1 є першочерговим користувачем спірним
сараєм, який не може бути об"єктом
права комунальної власності і не може бути переданий будь-кому в будь-яке
користування. Крім цього, приймаючи
рішення, Лебединська сільська рада не встановила
до якого часу ОСОБА_3 може використовувати спірний сарай, адже в рішенні профспілкового комітету
Лебединського насіннєвого заводу від 4 липня 1997 року вказано: "виділити
даний сарай ОСОБА_4та
ОСОБА_3 в тимчасове користування".

Суд вважає, що найом будь-якого приміщення, житлового чи допоміжної господарської споруди
повинен бути погоджений із фактичним або юридичним власником такого
приміщення, а той факт, що рішення сільською радою приймалися без
участі ОСОБА_1 , який на той час
перебував за межами України, є підставою
до скасування таких рішень.

Відповідно
до ст.
103 ЖК України, договір найму
жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім"ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених цим кодексом.

Як встановлено
судом, згоди ОСОБА_1 на здачу його сараю у користування ОСОБА_3 на
момент прийняття рішення Лебединською сільською радою, профспілковим комітетом Лебединського
насіннєвого заводу, не було.

Тому із
наведених вище підстав, суд вважає, що позов із внесеними до нього змінами
необхідно задоволити.

Суд вважає
можливим поновити ОСОБА_1 строк позовної
давності для звернення до адміністративного суду, який визначено законом у один рік, так як він пропущений ним з вини
Лебединськоі' сільської ради, крім
того, позивач звертався до суду з
позовом у порядку цивільного судочинства за захистом своїх прав, передбачених законом.

Судові
витрати - 8, 50 грн. оплати судового збору на користь держави та 30 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді, позивач просив залишити на його рахунку.

На підставі
викладеного, ст. 16,
61, 73, 103 ЖК України, ст.
60 Закону України "Про місцеве самоврядування", керуючись ст. , ст. 89, 11,
12, 159, 161, 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1із внесеними до нього змінами задоволити.

Поновити
ОСОБА_1строк позовної давності для звернення до адміністративного суду, який пропущений ним з поважних причин.

Визнати
незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Лебединськоі' сільської
ради від 28 листопада 2003 року про залишення сараю, який належав ОСОБА_1 , який розташований в АДРЕСА_1, Шполянського району черкаської області за
ОСОБА_3 та рішення №1513, винесене
Лебединською

сільською радою
від 21 січня 2005 року в частині затвердження рішення виконкому Лебединської
сільської ради від 28 листопада 2003 року.

Зобов "язати Лебединську сільську раду відновити право
постійного користування сараєм, який
виділявся у 1971 році ОСОБА_1та зобов"язати ОСОБА_3не чинити перешкоди
ОСОБА_1у його користуванні.

На постанову
сторони вправі подати заяву про апеляційне оскарження до Шполянського районного
суду Черкаської області протягом 10 днів з моменту її проголошення та
апеляційні скарги до Київського адміністративного апеляційного суду протягом 20
днів з моменту подачі заяви про апеляційне оскарження.