Справа № 22-а-4496/08
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2008-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2008 року
м. Львів

Обрізко І.М., Багрія В.М., Улицького В.З.

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого

суддів:

за участю
секретаря - Сютик Н.І.,

позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2007 року по
адміністративній справі №2-а-18/07року за позовом ОСОБА_1 до головного
управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення
недоплаченої пенсії та зобов'язання проводити виплату відповідно до чинного
законодавства,-

в с т а н о в и л а :

Головуючий 1-ї інст. Гундяк
В.Д.
Рядок статзвіту № 49 Івано-Франківський окружний адміністративний
суд.
Справа №22-а-4496/08 Доповідач: Обрізко І.М.

ОСОБА_1
звернувся в місцевий суд з позовом до головного управління Пенсійного фонду
України в Івано-Франківській області про стягнення недоплаченої пенсії в сумі
76 926 грн., а також ставить питання зобов'язати відповідача в подальшому
виплачувати йому державну та додаткову пенсії відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII, далі Закон № 796-XII та ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
від 22.10.1993 року №3551-ХІІ, надалі Закон №3551-ХІІ.

Вимоги
мотивовані тим, що в період з 2005 по 2007 рік відповідачем основна та
додаткова пенсія нараховувалась та виплачувалась з порушенням ст.ст. 50, 54
Закону № 796-XII та ст. 13 Закону №3551-ХІІ. Також, вказує, що він являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС 1 категорії 3 групи, перебуває на обліку в Пенсійному фонді як пенсіонер
МВС. Відповідно до ст. 54 означеного вище Закону, пенсія особам, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, не повинна бути нижчою, ніж 6 мінімальних
пенсій за віком, а також відповідно до ст. 50 цього ж Закону повинна
призначатись щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі
50% від мінімальної пенсії за віком. Крім того, відповідно до ст. 13 Закону
№3551-ХІІ інваліди війни третьої групи претендують на щомісячне довічне
утримання до пенсії в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком. Таким чином
розмір пенсії повинен був вираховуватися із прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Тому протягом 2005 -2007 року йому до виплати належало
108 811 грн., однак виплатили тільки 31 885 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного
суду від 27 грудня 2007 року в позові відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд посилався на постанову Кабінету
Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 50, 54 Закону
№ 796-XII, ст. 13 Закону №3551-ХІІ.

Не
погодившись із зазначеним судовим рішенням позивач
подав апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить
вище вказану постанову скасувати та задоволити його позовні вимоги. В
обґрунтування апеляційної скарги посилається окрім на обставини викладені в
позовній заяві й на те, що 05 жовтня 2006 року вступив у дію Закон України «Про
внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян , які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», де в ст. 71 чітко сказано, що
«дія положень цього Закону не може призупинятися іншими Законами, крім Закону
про внесення змін до нього».

Судова
колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає підстави для її часткового
задоволення.

Відповідно
до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та
ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Розглядаючи
спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового
висновку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи інвалідності,
пенсіонером органів МВС та з 08.08.2002 року отримує пенсію за вислугу років.

У
відповідності до ст. 49 Закону № 796-XII, пенсії особам, віднесених до першої
категорії, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Статтями 50,
54 вказаного Закону встановлено, що особам, віднесених до першої категорії, які
є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів 3 групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

З наведеного
колегія суддів вважає, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у
позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право
гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до частини
другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4
ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, місцевий
суд прийшли до помилкового висновку, що при визначенні розміру пенсій
позивачеві, застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України за №1
від 03 січня 2002 року, а не ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII,
позаяк подібне істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Не є аргументованими доводи
відповідача з посиланням на ч. 5 ст. 54 Закону № 796-XII, якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки
надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону,
в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за
віком.

Зі статей 50 та 54 Закону №
796-XII випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться
мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей
розмір або встановлював інший розмір, немає.

Безпідставними також є
посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати
зазначених пенсій у таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. ст. 50 та 54 Закону №
796-XII, щодо визначення розміру та виплати пенсій. Подібне не суперечить
позиції Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 67
Закону № 796-XII, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.
54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок
пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми,
яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є
встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок
здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий
мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового
мінімуму.

Оскільки позивачеві слід
визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві
повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Залежно від зміни розміру
прожиткового мінімуму ст. 65 Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік» та ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
було встановлено мінімальний розмір пенсії за віком із 1 жовтня 2006 року в
розмірі 366 гривень, із 1 січня 2007 року - 380 гривень, із 1 квітня 2007 року
- 406 гривень, які слід застосувати відповідачу при проведенні перерахунку
пенсій та виплаті недонарахованої суми.

Відносно
частини вимог з покликанням на ст. 13 Закону №3551-ХІІ, то такі є частково
підставні, позаяк ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи, що вбачається з матеріалів
справи, тому відповідно до вказаного Закону пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна допомога, що виплачується замість пенсії
підвищується такій категорії осіб на 200 процентів мінімальної пенсії за віком,
яка береться в аналогічних розмірах, що було вище обумовлено.

Разом з тим,
таке нарахування слід було проводити до 01.01.2006 року, позаяк шляхом внесення
змін Законом України від 05.10.2005 року за №2939-ІV, із вказаної дати подібній
категорії осіб, підвищення становить 30 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, а не як було раніше 200 процентів
мінімальної пенсії за віком.

З огляду на наведене, в
ході апеляційного розгляду справи не знайшла свого підтвердження сума заявлена
позивачем до стягнення з відповідача в розмірі 76926 грн., тому позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, шляхом зобов'язання головного управління Пенсійного
фонду України в Івано-Франківській області здійснити
перерахунок пенсій ОСОБА_1 з врахуванням наведених вище розмірів та визначити
розмір недонарахованої суми пенсій.

Вимоги
позивача щодо зобов'язання відповідача й надалі проводити нарахування пенсії
згідно ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII, ст. 13 Закону №3551-ХІІ є безпідставні,
позаяк сторона відповідача не позбавила права позивача їх отримувати, а відповідно
в цій частині не порушено позивача права, свободи чи інтереси.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення
справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2007 року
скасувати.

Прийняти
нову постанову, якою задоволити частково позов ОСОБА_1 до головного управління
Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення
недоплаченої пенсії та зобов'язання проводити виплату відповідно до чинного
законодавства.

Зобов'язати головне управління Пенсійного
фонду України в Івано-Франківській області провести
перерахунок пенсії ОСОБА_1 за 2005 - 2007 роки
та виплатити недоотриману пенсію за нормами статей 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та включно до 01.01.2006 року за нормою статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виходячи з
мінімальної пенсії за віком.

В решті
заявлених позовних вимогах відмовити.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після
набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Обрізко І.М.
Багрій
В.М. Улицький В.З.

Головуючий суддя:

судді колегії:

Повний текст постанови виготовлено

та підписано 14.11.2008 року.