Справа № 22-а-5270/08
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2008-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-5270/08 Головуючий
1-ої інстанції - Бобров Ю.М.
Суддя-доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.
м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого судді
Василенко Я.М.,

Суддів: Ситникова О.Ф.,

Бистрик
Г.М.,

при секретарі Литвині
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Городнянському
районі Чернігівської області на постанову господарського суду Чернігівської
області від 24.07.2007 року у справі за адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Городнянському районі
Чернігівської області про спонукання вчинити певні дії, -

в с т а н о в
и л а:

26.04.2007 року Управління Пенсійного фонду
України в Городнянському районі Чернігівської області звернулося до суду з позовом, в
якому просило зобов'язати відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Городнянському районі Чернігівської області включити в акт щомісячної звірки
витрат особових справ потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного захворювання суму витрат на виплату і доставку
пенсії у розмірі 6459,07 гривень з 01.03.2006 року по 28.02.2007 року за
пенсійними справами ОСОБА_1 НОМЕР_1, ОСОБА_2 НОМЕР_2, ОСОБА_3 НОМЕР_3, ОСОБА_4
НОМЕР_4, ОСОБА_5№ НОМЕР_5.

Постановою господарського суду
Чернігівської області від 24.07.2007 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України
в Городнянському районі Чернігівської області подало
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника УПФ України в Городнянському районі Чернігівської області
ОСОБА_6., який з'явився у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної
скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої інстанцій при розгляді справи
по суті встановлено, що відповідачем не беруться до заліку та не
відшкодовуються витрати, пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності громадянам
України внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання по пенсії за період з 01.03.06 р. по 28.02.2007 р., нещасні
випадки з якими сталися на території республіки колишнього СРСР, а саме:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. на загальну суму 6459,07 гривень.

Статтею 1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає
матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та
інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в Україні
залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, як пенсійне, страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням,
медичне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими
законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому
порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (ст.12
Основ).

Відповідно до п. 4 ст. 25 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування за страхуванням
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються
такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення, як профілактичні
заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним
захворюванням, відновлення здоров'я та працездатності потерпілого, допомога по
тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, відшкодування збитків, заподіяних працівникові
каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх
трудових обов'язків, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання, пенсія у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, допомога на поховання осіб, які померли внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У ч. 4 ст. 26 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що якщо після
призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних
послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний
страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених
ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є
наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ
законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування є
Фонд соціального страхування України.

Пунктом 2 статті 7 Прикінцевих положень
Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 01.04.2001 року,
встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх
сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право
встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду
соціального страхування України, продовжують отримувати належні виплати та соціальні
послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і
Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Аналогічне правило закріплене ч. 2 ст. 24
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності», відповідно до якої, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між
Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших
видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку
категорію інвалідів, щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник
спір.

За змістом ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону
особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено
згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або
професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків,
мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до
цього Закону. При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не
залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» встановлено, що громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від
стажу роботи.

Відповідно до п. 3 розділу XI Прикінцевих
положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» відшкодування шкоди, медична, професійна та
соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 пункту 3 розділу XI Прикінцевих
положень зазначеного Закону встановлено, що уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими
підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без
правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок
Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду,
заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду
страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено
здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абз. 7 п. 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності», Фонд соціального страхування від
нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених ст. 21 Закону України «Про охорону праці»,
які ліквідуються.

Доводи відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Городнянському
районі Чернігівської області про поширення на спірні відносини положень Угоди
про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, підписаної 09.09.1994 року
між частиною держав колишнього СРСР, не є обґрунтованими.

Так, ст. 2 цієї Угоди передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в
результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням
працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої
сторони), смерті здійснюється роботодавцем сторони, законодавство якої
поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я, смерті.

Роботодавець, відповідальний за завдання
шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного
законодавства.

Зі змісту процитованої норми випливає, що
вона регулює інші відносини, а не ті, які є предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат Пенсійного фонду України, понесених у зв'язку
з виплатою пенсій особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на
виробництві на території інших республік СРСР до проголошення Україною
незалежності.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992
року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх
сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони
проживають. Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми вбачається, що взаємні
розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх
договорів.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що страховиком,
який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік колишнього
СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Разом з тим, обраний у цій справі спосіб
захисту (відновлення) порушеного права колегія суддів вважає частково таким, що
не відповідає змісту прав УПФ України щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений
постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від
04.03.2003 року № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному
випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків
розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання зазначених у
позовних вимогах актів звірки з боку Фонду соціального страхування від нещасних
випадків в судах адміністративної юрисдикції мають вирішуватись вимоги про
стягнення понесених ПФУ України витрат на виплату і доставку пенсії, а не
заявлені позовні вимоги про підписання нових актів звірки з урахуванням
вищезазначених виплат пенсій по інвалідності.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності» (крім осіб, зазначених у п.
2 ст. 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим
особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено
згідно із законодавством колишнього Союзу РСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків.

На підставі вищевикладеного та враховуючи те,
що позивачем при зверненні до суду не вірно було визначено спосіб захисту, який
полягає в невірному формулюванні позовних вимог, колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про скасування
оскаржуваної постанови та винесення нової про відмову в задоволенні позовних вимог Управління
Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області.

Згідно ст. 202 КАС України, суд апеляційної
інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову, якщо
встановить, що оскаржувана постанова була винесена з порушенням норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Враховуючи, що 20.03.2008 року розпочав
роботу Чернігівський окружний адміністративний суд, ПФУ України має право
звернутися до нього з вимогою про стягнення понесених витрат на виплату і
доставку пенсії.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 203,
205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Городнянському районі Чернігівської
області на постанову господарського суду
Чернігівської області від 24.07.2007 року - задовольнити частково.

Постанову господарського суду Чернігівської
області від 24.07.2007 року - скасувати, а провадження по справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:

Судді: