Справа № 22-а-5586/08
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2008-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня
2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Бенедик
А.П.,

Суддів - Кононенко З.О., Калиновського В.А.

за участю:

секретаря
- Лаба О.П.,

з
викликаних та повідомлених осіб в судове засідання ніхто не прибув

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного
суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2008
року по справі № НОМЕР_1

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради

про визнання
дій неправомірними, стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги,
зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Зарічного районного суду м.
Суми з позовом до Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради, в якому просив визнати протиправними
дії Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради по
застосуванню, при виплаті грошової допомоги за 2007 рік, положень законів про
бюджет, які обмежують обсяг його права на разову грошову допомогу, встановлену
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту"; стягнути з відповідача суму недоплаченої
разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, за 2007 рік у розмірі
1770,30 грн.; зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення Сумської міської ради компенсувати йому
втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, відповідно
Закону України „Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" №
2050 від 19.20.2000р. в сумі 212,44 грн., згідно розрахунку.

Постановою Зарічного
районного суду м. Суми від 10.06.2008 року адміністративний позовОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано
протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради при нарахуванні та виплаті разової грошової допомоги, встановленої
ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»; стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради на користьОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу як учаснику
бойових дій за 2007 рік в розмірі 1750 грн.; в іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

____________________________________________________________________

Справа №22-а-5586/08 Головуючий 1 інстанції: Грищенко О.В.

Категорія: 47
Доповідач: Калиновський В.А.

Не
погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він
просить скасувати оскаржувану постанову.

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги
відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік», Бюджетного Кодексу України,
ст. 95 Конституції України, ст. 52 КАС України, посилаючись на обставини та
обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну
скаргу, в яких, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду
першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є
учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України
для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується його
посвідченням (а.с. 4).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
учасникам бойових дій щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога
в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом. Розмір прожиткового мінімуму, в тому числі
і для непрацездатних осіб, затверджується щорічно Законом України «Про
Державний бюджет України» на відповідний
рік. Іншого порядку
визначення розміру
мінімальної пенсії за віком
в Україні не встановлено.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України „Про Державний бюджет України
на 2007 рік", розмір мінімальної пенсії за віком для вищезазначених виплат
станом на квітень 2007 року становив 406,00 грн.

Згідно ст.
17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банку.

Судом першої інстанції також
встановлено, що в 2007 році Управління праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради
здійснило нарахування та виплату вказаної щорічної разової грошової допомоги
позивачу в розмірі, який значно менший за визначений ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме в сумі 280,00
гривень. Розмір виплаченої допомоги був визначений управлінням відповідно до
ст. 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік",
оскільки, згідно з п. 13 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на
2007 рік", було зупинено на 2007 рік дію ч. 5 ст. 12 «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні
вимоги, виходив з того, що, відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», права та пільги для
ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не
можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни,
передбачені цим Законом, є недійсними.

Згідно ч. 2 ст. 19, ч. З ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами
прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При
прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
№ 6-рп/2007 («Справа про соціальні гарантії громадян») визнано такими, що не відповідають Конституції України
(є неконституційними) п. 13 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», яким зокрема зупинено на 2007 рік дію ч. 5 ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та ст. 29, за якою у
2007 році виплата щорічної разової допомоги, відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій
здійснюється в розмірі 280,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивач недоотримав 1750,00 грн.
разової грошової допомоги за 2007 рік. (406 грн. х 5-280 грн.=1750 грн.)

В січні 2008 року позивач звернувся до Управління праці
та соціального захисту населення Сумської міської ради з приводу проведення
донарахування та виплати недоплаченої суми разової грошової допомоги, але йому було в цьому
відмовлено (а. с. 6-7).

Суд першої інстанції спростував позицію
відповідача по справі, викладену ним в письмових запереченнях проти позову
стосовно того, що виплата щорічної (до 5 травня) разової грошової допомоги
ОСОБА_1. була здійснена у відповідності до вимог Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік" та норм Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» із внесеними до нього змінами, що діяли
на час виплати.

Суд першої інстанції
зазначив, що вказана позиція та посилання відповідача на те, що Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яким положення ст. ст. 29, 71 п. 13 Закону
України „Про Державний бюджет України на
2007 рік" визнані неконституційними, було ухвалено 09.07.2007 року та
зазначені положення закону втратили
чинність саме з цього моменту, тобто, коли виплата вже була здійснена, не взяті
до уваги судом, оскільки позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради з вимогою
провести перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та
виплатити недоплачену суму цієї допомоги 17.12.2007 року (вже після прийняття Конституційним Судом України Рішення №
6-рп/07), на що отримав відмову; а отже спірні правовідносини виникли, коли
положення ст. ст. 29, 71 п. 13 Закону України „Про Державний бюджет України
на 2007 рік" вже втратили свою чинність.

Крім того, відповідно до резолютивної частини Рішення Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007,
воно має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Суд першої інстанції зазначив, що посилання
відповідача на те, що Управління праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради не є належним відповідачем у справі, оскільки спірні
виплати проводяться за рахунок коштів
Державного бюджету України, а головним розпорядником цих коштів є Міністерство
праці та соціальної політики України, є безпідставними, оскільки обов'язок по нарахуванню та виплаті позивачу разової грошової
допомоги покладено саме на Управління праці та соціального захисту
населення Сумської міської ради.

Крім того, за змістом ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки місцевих
бюджетів, передбачені в підпункті „б" пункту 4 ч. 1 ст. 89 цього Кодексу,
фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктами 2, З Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з Державного бюджету,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256
передбачено, що фінансування видатків
місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення
провадиться за рахунок субвенцій, передбачених Державним бюджетом на
відповідний рік, у межах обсягів, затверджених
у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та
Севастополя, міст республіканського значення Автономної Республіки Крим і
обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Головними
розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь,
управлінь відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до
компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення. Цим же Порядком (п. 6) передбачено дії, які необхідно здійснити
головним розпорядникам коштів місцевих бюджетів у разі виникнення додаткових
зобов'язань.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що питання відносин між
суб'єктами владних повноважень щодо отримання
в повному обсязі фінансування, виконання положень Законів України не може
погіршувати соціальний захист позивача та розмір гарантованих йому
Законом соціальних виплат.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що права позивача порушені і його вимоги в частині визнання дій Управління праці та
соціального захисту населення Сумської міської ради при нарахуванні та виплаті
разової грошової допомоги за 2007 рік протиправними є обґрунтованими та стягнув
з Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради на
його користь недоплачену разову грошову допомогу, як учаснику бойових дій,
відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» за
2007 рік в розмірі 1750,00 грн.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те,
що вимоги позивача про зобов'язання відповідача компенсувати йому втрату
частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону
України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати" в сумі 212 грн. 44 коп. не підлягають задоволенню в зв'язку з
наступним.

Відповідно до положень ст. ст. 1, 2 Закону України „Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у зв'язку
з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, на який посилається позивач,
підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення
встановлених строків їх виплати. До таких доходів, згідно вказаного Закону,
відносяться грошові доходи громадян, які вони одержують на території України, і
які не мають разового характеру. Грошова допомога, яка підлягає виплаті
позивачу, має разовий характер та не відноситься до таких виплат.

Колегія суддів
погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, щорічно до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі,
виплачується разова грошова допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії
за віком.

Згідно ст. 17 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, фінансування витрат,
пов'язаних з введенням
в дію цього Закону, здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до ст. 29 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік»,
зупинено дію частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які визначали
кратність виплат щорічної допомоги до 5 травня, залежно від розміру мінімальної
пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
у справі за поданням 46
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст.
66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст.
98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії громадян), визнано такою, що не відповідає
Конституції України (є неконституційною)
ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якою зупинено
дію ч.5 ст.ст.12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиційне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 17.12.2007 року звертався
до відповідача по справі із заявою про
перерахунок здійсненої йому щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, у відповідності до
ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

24.12.2007 року на своє звернення позивач отримав відповідь, в якій відповідач відмовив у здійсненні перерахунку
зазначеної допомоги, посилаючись, на те, що всі виплати позивачу було здійснено
у відповідності до ст. 29 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», а
тому підстави для її перерахунку відсутні.

Колегія суддів вважає такі дії відповідача незаконними та неправомірними,
оскільки з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо
неконституційності положення ст. 29
Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік” ця норма Закону втратила
чинність, а тому на момент звернення позивача із заявою до відповідача про
перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік були
чинними частини п'яті статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які підлягали застосуванню
до спірних правовідносин.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм матеріального права через неврахування
законодавчої неврегульованості питання щодо механізму виплати разової грошової
допомоги до 5 травня, відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, колегія суддів, вважає хибними, з таких
підстав.

Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам
право на соціальний захист.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ч.3 та ч. 4 ст.8 Кодексу адміністративного
судочинства України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної
справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, враховуючи ст.ст. 46, 64 Конституції
України, ч.ч.3, 4 ст.8 КАС України та положення ч.5 ст.12 Закону України «Про
статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», яка була чинною на час виникнення між
сторонами спірних правовідносин та встановлювала позивачу право на соціальний
захист щодо отримання щорічної допомоги у розмірі, кратному до мінімальної
пенсії за віком, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення недоплаченої
щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі, встановленому зазначеним
законом, та не мав права відмовляти позивачу у задоволенні позову з підстав не
визначення в законодавстві України розміру мінімальної пенсії за віком, який підлягає застосуванню при розрахунку
разової щорічної допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п.7 ст.9 КАС України,
у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує
закон, що регулює подібні правовідносини.

Ст.62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» встановлено, що
для визначення мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до абзацу
першого ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з 01 квітня та з 01 жовтня 2007 застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим
частини першої ст.62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», збільшений
на 1%.

Станом на 05 травня 2007 року, відповідно до ст. 62 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік», мінімальна пенсія за віком становила 410 гривень
(406х1:100=4,06; 406+4,06=410).

Зі змісту ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом.

Таким чином, законодавчо визначено лише розмір мінімальної пенсії за
віком, які призначені особам, згідно із Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшений на 1%.

Отже,
питання щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком, який
застосовується при обчисленні розміру пенсії, призначеної за іншими законами,
та при розрахунку щорічної разової допомоги до 5 травня законодавчо не
визначено.

З урахуванням положення ч.7 ст.9 КАС
України, колегія суддів вважає, що у зв'язку з відсутністю закону, який регулює
спірні правовідносини, а саме, розмір мінімальної пенсії за віком, який
застосовується при обчисленні
розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, необхідно застосувати норми
закону, який регулює подібні правовідносини, а саме ст.62 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік».

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5
травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5
мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч.1 ст.17-1 зазначеного закону,
такі виплати здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Таким чином, позивачу у 2007 році Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради повинно було сплатити до 5 травня разову грошову допомогу у
розмірі 2050 гривень (410х5=2050), а сплатило лише 280 гривень.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно задовольнив вимоги
позивача в частині визнання протиправними дій Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради при обмеженні виплати разової грошової
допомоги, встановленої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2007 рік та стягнув з Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради на користьОСОБА_1 недоплачену разову
грошову допомогу за 2007 рік.

Колегія суддів погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно того, що вимога позивача щодо відшкодування
втрати частини доходу задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», під доходами слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на території України, і які не мають
разового характеру. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога. Тобто, позивач отримує грошовий дохід
разового характеру, а тому він не має права на грошову компенсацію у зв'язку з порушенням строків виплати.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що постанова Зарічного районного суду м. Суми від 10.06.2008 року по справі № НОМЕР_1 прийнята з дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10.06.2008 року
по справі № НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Постанову
Зарічного районного суду м. Суми від 10.06.2008 року по справі № НОМЕР_1 за позовомОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання
дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
(підпис) А.П.
Бенедик

Судді (підпис) З.О. Кононенко

(підпис) В.А.
Калиновський

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний 21.10.2008 року

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду
В.А. Калиновський