Справа № 22-а-10617/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Куція Є. М.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17
жовтня 2008 року справа №
22-а-10617/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронової Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

Омельянчук Д. Л. - особисто,

від відповідача:

ОСОБА_1 - за дов. № 01/4382 від 29.09.2008 р.

розглянувши апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення
Єнакієвської міської ради, м. Єнакієве

на постанову Єнакієвського міського суду Донецької області

від

1 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-35/08 (суддя Куція Є. М.)

за позовом

ОСОБА_2, м.
Юнокомунарівськ

до

Управління праці та соціального захисту населення
Єнакієвської міської ради, м. Єнакієве

про

визнання дії неправомірними, стягнення недоотриманої
грошової допомоги на оздоровлення за 2001 - 2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 27 травня 2008 року до Єнакіївського
міського суду з позовною заявою (арк. справи 1-3) до Управління праці та
соціального захисту населення Єнакіївської міської ради, м. Єнакієве (далі по
тексту - УПСЗН Єнакіївської міської ради) про визнання неправомірною відмову
УПСЗН Єнакіївської міської ради з виплати недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення, стягнення з відповідача недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2001 - 2007 роки.

27 червня 2008 року позивач уточнив позовні вимоги з
наступним їх визначенням: «стягнути з УПСЗН Єнакіївської міської ради
недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 - 2007 роки в сумі
5185 грн.»

Постановою від 1 серпня 2008 року (арк. справи 41-43)
Єнакіївський міський суд задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_2 Суд першої
інстанції стягнув з УПСЗН Єнакіївської міської ради недоотриману суму щорічної
допомоги за 2005, 2007 роки у розмірі 3475 грн. на користь ОСОБА_2 за рахунок
Державного бюджету України, в іншій частині позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати
постанову суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач під час судового розгляду проти апеляційної
скарги відповідача заперечував, просив суд залишити її без задоволення,
постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача під час судового розгляду
апеляційну скаргу підтримав.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила
наступне.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого
1991 року, в редакції Закону України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі
змінами та доповненнями станом на час існування спірних правовідносин, визначає
основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я
та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених
територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення.

ОСОБА_2 віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та є інвалідом 2 групи, що підтверджено
посвідченням, довідками МСЕК (арк. справи 7,8, 11).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,
що відповідач за період 2005 - 2007 роки виплачував йому компенсацію на
оздоровлення, в розмірі, меншому ніж передбачено статтею 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки відповідача (арк. справи 60) позивачу, як
інваліду 2 групи, було сплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2005 рік -
11 жовтня 2005 року в розмірі 120 грн., за 2006 рік - 26 вересня 2006 року в
розмірі 120 грн., за 2007 рік - 28
листопада 2007 року в розмірі 120 грн.

Абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції
Закону України від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР передбачено, що
щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам ІІ групи в
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Згідно частин 3, 5, 7 статті 48
вказаного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за
місцем їх проживання органами соціального захисту населення, виплата
здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Пунктами 1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів
на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N 256 з наступними змінами,
передбачено, що вказаний Порядок визначає механізм фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та
головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних
управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких
належать питання праці та соціального захисту населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 жовтня
2003 року N 1687 були внесені зміни до вищенаведеної постанови Кабінету
Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 та затвердженого нею Порядку
про покладення на управління праці та соціального захисту населення додаткових
завдань щодо ведення персоніфікованого обліку, нарахування та сплати
передбачених законодавчими актами пільгових виплат громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 55 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України» від 16 травня 2008 року № 279-VI постанови
Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного
опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня
їх опублікування. Постанова Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року
N 1687 була опублікована 14 листопада 2003 року в Офіційному віснику
України N 44.

Колегія суддів, з огляду на наведену постанову Кабінету
Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687, зазначає, що не приймає
доводів скаржника стосовно того, що управління праці та соціального захисту з
моменту набуття законної сили вказаною постановою не є належними відповідачами
в справах щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, оскільки статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету, а управління праці та соціального захисту населення стосовно виплат
щорічної допомоги на оздоровлення є розпорядниками бюджетних коштів в розумінні
пункту 36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення
керувався статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої
роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.
Проте, в цій статті функції щодо встановлення розміру щорічної допомоги на
оздоровлення Кабінету Міністрів України не делеговані, а лише зазначено про те,
що Кабінет Міністрів України може затвердити порядок застосування передбачених
законом пільг.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня
2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що інвалідам 2 групи виплата
щорічної допомоги на оздоровлення повинна здійснюватися в розмірі 120 грн.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина,
гарантії цих прав і свобод.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено,
що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При розгляді даної категорії спору апеляційним судом
встановлено, що вищенаведена постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року була прийнята всупереч вимог статей 48, 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тому посилання скаржника на цю постанову апеляційним судом не
приймаються та оцінка правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
здійснюється на підставі пункту 1
частини 1 статті 92 Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За 2005 рік відповідачем позивачу, як інваліду 2 групи,
щорічну допомогу на оздоровлення було виплачено 11 жовтня 2005 року в розмірі
120 грн., тому з огляду на те, що розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати, сума недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2005 рік складає 1540 грн. (332 грн. х 5- 120 грн., де 332 грн.
- це мінімальний розмір заробітної плати встановлений на період з 1 вересня по
31 грудня 2005 року статтею 83 Закону України «Про Державний бюджет України на
2005 рік»).

Дія абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена згідно з пунктом 37 статті
77 Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня
2005 року N 3235-IV та ця норма Конституційним судом України неконституційною
не визнавалася, тому дії відповідача щодо відмови позивачу в виплаті допомоги
на оздоровлення, виходячи з п'яти мінімальних заробітних плат за 2006 рік є
обґрунтованими, тому висновок суду першої інстанції про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача недоплаченої
допомоги на оздоровлення за 2006 рік є правильним.

При визначенні щорічної допомоги на оздоровлення за 2007
рік апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України N
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 30 статті 71 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року № 489-V, яким було зупинено на 2007 рік дію частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення статті 48
підлягають застосуванню у 2007 році у редакції
Закону України від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР. Рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не
можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що виплата повинна була здійснюватися в порядку,
встановленому абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат станом на день
виплати. За даними відповідача позивачу щорічна допомога на оздоровлення за
2007 рік була виплачена 28 листопада 2007 року в розмірі 120 грн., тому сума
несплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік складає 2180 грн.
(460 грн. х 5 - 120 грн., де 460 грн. - розмір мінімальної заробітної плати
встановлений на період з 1 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року статтею 76
Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік").

Таким чином, загальна сума недоплаченої позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення за 2005, 2007 роки складає 3720 грн., а не 3475 грн.,
як помилково було визначено судом першої інстанції.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за
рахунок державного бюджету.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність бюджетного фінансування для здійснення соціальних виплат, з огляду
на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в
незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що
суд першої інстанції розглянув справу по суті правильно, проте з помилковим
визначенням суми недоплаченої щорічної допомоги, що підлягає стягненню на
користь позивача, що з врахуванням приписів статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, обумовлює зміну постанови суду першої
інстанції шляхом викладення абзацу 2 резолютивної частини постанови в новій
редакції.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Єнакієвської міської ради, м. Єнакієве на постанову Єнакієвського
міського суду Донецької області від 1 серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-35/08 - задовольнити частково.

Постанову Єнакієвського міського суду Донецької області
від 1 серпня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-35/08 - змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини
постанови Єнакієвського міського суду Донецької області від 1 серпня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-35/08 в наступній редакції:

«Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Єнакієвської міської ради, м. Єнакієве на користь
ОСОБА_2, м. Юнокомунарівськ недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за
2005, 2007 роки на загальну суму 3720 грн., з якої за 2005 рік - 1540 грн., за
2007 рік - 2180 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України».

В іншій частині постанову
Єнакієвського міського суду Донецької області від 1 серпня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-35/08 залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення
судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у
повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені,
підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому
засіданні 17 жовтня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова складена в
повному обсязі та підписана колегією суддів 20 жовтня 2008 року.

Головуючий: /підпис/ В.Г.Яманко

Судді
/підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко