Справа № 22-а-12375/08
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
листопада 2008 року м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача
- Носа С.П.,

суддів:
Богаченко С.І., Яворського І.О.,

при секретарі
судового засідання - Петлеваній Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засід справу

за апеляційними скаргами Міністерства
фінансів України та Державного казначейства України

на постанову Козівського районного суду
Тернопільської області від 10 червня 2008 року у справі

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Міністерства фінансів України, Міністерства праці та
соціальної політики України, Державного
казначейства України, управління праці та соціальної політики Козівської
районної державної адміністрації

про стягнення щорічної одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Міністерства фінансів України, Державного казначейства
України, Міністерства праці та соціальної політики України, управління праці та
соціальної політики Козівської районної державної адміністрації про стягнення
разової грошової допомоги відповідно до ст. 12 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
зазначивши, що відповідно до вищезазначеної норми, щорічно до 5 травня їй
повинна надаватися разова грошова допомога в розмірі 3-х мінімальних пенсій за
віком як учасникам війни, але виплати проводяться не в повному обсязі.

Постановою Козівського районного суду Тернопільської
області від 10 червня 2008 року позов задоволено частково, зобов'язано
Міністерство фінансів України, Міністерство праці та соціальної політики
України виділити управлінню праці та соціальної політики Козівської районної
державної адміністрації кошти на виплату разової грошової допомоги за 2006,
2007 роки.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Міністерство
фінансів України подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

В апеляційній скарзі Міністерство фінансів України вказує
на те, що обставини, які мають значення для справи не доведені, судом першої
інстанції не з'ясовані,
а тому не відповідають обставинам справи, вважає оскаржувану постанову такою,
що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та з
порушенням норм процесуального права, у зв'язку з
чим просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягаює частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що він має право щорічно до 5 травня отримувати
грошову допомогу відповідно до вимог ст. 14 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції
України положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”,
якими обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у тому
числі й учасникам війни. Розмір отриманої позивачем у 2006, 2007 роках разової
грошової допомоги до 5 травня не відповідає вимогам зазначеного Закону.

В частині виплати недоплаченої грошової допомоги позивачу
за 2008 рік суд відмовив, оскільки Закон України про Державний бюджет на
відповідний рік набрав чинності, на предмет неконституційності не розглядався,
відповідно до Конституції України не суперечить іншому законодавству та
підлягають застосуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції про стягнення в користь позивача заборгованості з виплати щорічної
допомоги за 2007 рік, що, на думку колегії суддів, відповідають нормам
матеріального права і фактичним обставинам справи.

В той же час
колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення в
користь позивача заборгованості з виплати щорічної допомоги за 2006 рік не
помилковим з тих підстав, що оскільки положення ст. 30 Закону України «Про
державний бюджет України на 2006 рік» як на час виникнення спірних
правовідносин, так і на даний час є чинними, не визнавались у встановленому
порядку неконституційними, отже, відповідач правомірно керувався ними при
виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни.

Щодо виплати
разової грошової допомоги за 2008 рік, то суд безпідставно відмовив в
задоволенні позову в цій частині, так як Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу II
“Внесення змін до деяких законодавчих актів України” Закону України “Про Державний бюджет
на 2008 рік”, якими обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої
Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,
у тому числі й учасникам війни, таким чином, розмір отриманої позивачем у 2008
році разової грошової допомоги до 5 травня не відповідає вимогам зазначеного
Закону.

Окрім того, колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції щодо стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги
з Державного бюджету України через Державне казначейство України та
Міністерство фінансів України є невірним з наступних підстав.

Відповідно до ст.17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суб'єктами виплати разової
щорічної допомоги, передбаченої цим Законом, є управління праці та соціального
захисту населення, а тому, саме вони зобов'язані проводити виплату недоплачених
сум грошової допомоги. Згідно Положення про Міністерство праці та соціальної
політики України, затвердженого Указом Президента України від 30.08.2000 року
за №1035/2000, Мінпраці України є головним органом у системі органів виконавчої
влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту
населення і соціального обслуговування населення та згідно ст.22 Бюджетного
кодексу України є головним розпорядником бюджетних коштів. Згідно із Положенням
про Міністерство праці та соціальної політики України відповідно до покладених
на нього завдань здійснює в межах своїх повноважень контроль за додержанням
законодавства щодо надання пільг, у тому числі, ветеранам війни і праці (пп.31
п.4) та забезпечує через систему підпорядкованих йому органів реалізацію прав
громадян на соціальний захист шляхом своєчасного та адресного надання
соціальної допомоги (аб.6 п.3).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до
висновку про те, що саме на управління праці та соціального захисту населення
покладено обов'язок
проводити виплату одноразової щорічної грошової допомоги.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити про те,
що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбачених Законом України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, щорічної
грошової допомоги не може бути причиною невиконання відповідним суб'єктом
владних повноважень покладених на нього зобов'язань, оскільки реалізація особою
права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних
та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах
національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних
асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Качко проти
України”).

Оскільки правові положення, які передбачають виплату
разової щорічної допомоги учасникам війни до Дня
Перемоги є чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її
отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої
допомоги.

Таким чином, оскільки
постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а оскаржувана постанова
суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.
160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну
скаргу Міністерства фінансів України
задовольнити частково.

Постанову
Козівського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2008 року
скасувати та постановити нову, якою позов ОСОБА_1 до Міністерства фінансів
України, Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства України, управління
праці та соціальної політики Козівської районної державної адміністрації про
стягнення щорічної одноразової грошової допомоги задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціальної політики Козівської
районної державної адміністрації Тернопільської
області щодо неповної виплати ОСОБА_1 разової
щорічної допомоги як учаснику війни до 5-го травня за 2007, 2008 роки
неправомірними.

Зобов'язати
управління праці та соціальної політики Козівської районної державної
адміністрації Тернопільської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну
грошову допомогу як учаснику війни до 5-го травня за 2007, 2008 роки в сумі
2685 грн.

У
задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом одного
місяця з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в
повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач
С.П. Нос

Судді
С.І. Богаченко

І.О. Яворський