Справа № 2-а-122/08
Суддя: Тітов М.Б.
Дата ухвалення: 2008-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-122/08
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2008
року

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова
М.Б.

при секретарі
Давиденко М.В.

з участю
представника позивачки ОСОБА_2

представника
відповідача Онищенко Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Богуславської
районної державної адміністрації Київської області і головного управління праці
та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про
визнання бездіяльності незаконною та відшкодування вартості житла і моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1, звернувшись із даним
позовом до суду, просить визнати незаконною бездіяльність відповідачів щодо
виплати їй відшкодування вартості самостійно придбаного житла у зв'язку з
переселенням, зумовленим аварією на Чорнобильській АЕС, та стягнути з
відповідачів 12958 гривень в рахунок відшкодування вартості самостійно
придбаного житла у зв'язку з переселенням та 1000 гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
посилається на те, що вона весною 1986 року була евакуйована з села Варовичі,
Поліського району, Київської області в зв'язку з аварією на Чорнобильській АЕС,
а 18 вересня 1986 року за власні кошти придбала будинок у с. Калинівка
Богуславського району, Київської області і самостійно туди переселилась. З того
часу і по даний час вона проживає у вищевказаному будинку.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 32 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон), громадяни, що самостійно
переселилися, можуть купувати в будь-якому населеному пункті України (крім м.
Києва та курортних місцевостей) за договірними цінами жилі будинки та квартири
у громадян, яким вони належать на праві особистої власності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 32 Закону,
громадянам, які збудували чи купили за власні кошти жилі будинки садибного типу
з надвірними будівлями, а також жилі приміщення в будинках житлово-будівельних
(житлових) кооперативів, відшкодовується їх вартість у розмірах, визначених
місцевими Радами народних депутатів за обраним місцем проживання.

З метою отримання відшкодування вартості
придбаного житла вона почала звертатися до відповідачів і їй було зроблено
розрахунок суми на відшкодування витрат, згідно з яким їй належить до сплати
12958 гривень.

Листами №05-46-0165 від 20.03.2000 року та
№595 від 18.08.2000 року відповідачі повідомили, що кошти надійдуть найближчим
часом, а потім стали повідомляти, що відшкодування вартості придбаного житла за
власні кошти громадянам, які евакуйовані, Законом не передбачено.

У 2002 році та у 2005 році відповідачі також відмовляли у виплаті
компенсації.

Вона вважає, що відповідачі не виконали
обов'язку покладеного на них ч. 3 ст. 32 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а саме не відшкодували їй вартість самостійно придбаного
житла у зв'язку з переселенням, зумовленим аварією на Чорнобильській АЕС.

Своєю неправомірною бездіяльністю відповідачі
завдали їй моральної шкоди.

Моральна шкода полягає в тому, що вона людина
похилого віку і протягом тривалого часу, з 1998 року і по даний час, сильно
переживала у зв'язку з таким відвертим порушенням її законного права, а
відповіді відповідачів змушували її переживати негативні емоції, що негативно
відображалось на її здоров'ї. Завдану моральну шкоду вона оцінює у 1000
гривень.

В судовому засіданні представник позивачки
ОСОБА_2 позов підтримав, обґрунтувавши вимоги позивачки вищевикладеними
фактами.

Відповідач - головне управління праці та
соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, в
судове засідання свого представника не направив. В той же час до суду надійшло
заперечення відповідача на позов та клопотання про розгляд справи без участі
представника.

В запереченні на позов відповідач зазначив,
що питання щодо компенсації вартості
самостійно придбаного житла громадянам, які самостійно переселилися,
врегульовано в повному обсязі Законом України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та
Житловим кодексом України.

Згідно з ч.1 ст. 32 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", громадяни, які були евакуйовані або відселені (відселяються),
безоплатно забезпечуються жилими приміщеннями, як правило, у спеціально
збудованих для цієї мети селищах, будинках і квартирах, які передаються їм в
особисту власність.

Іншого чинним законодавством не передбачено.

Частини 2, 3, 4 та 5 ст. 32 вищезазначеного
закону, на які посилається позивачка, стосуються громадян, які відселені або
самостійно переселились згідно з направленнями на переселення та
працевлаштування, а не евакуйовані, до яких відноситься позивачка.

Також відповідач зауважив, що в Україні
відсутні нормативно-правові документи та механізм відшкодування евакуйованим
громадянам коштів за самостійно придбане житло, яке було ними придбане до
прийняття Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та до введення
національної грошової одиниці.

Крім того, згідно з ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

За викладених обставин відповідач просить відмовити
ОСОБА_1 в задоволені позову.

Представник відповідача - Богуславської районної державної адміністрації
Київської області, Онищенко Г.П. в судовому засіданні позов не визнала,
посилаючись на доводи які викладені в заперечені на позов головним управлінням
праці та соціального захисту населення Київської обласної державної
адміністрації.

Суд, заслухавши представника позивачки, представника Богуславської районної
державної адміністрації Київської області, та дослідивши письмові докази по справі,
вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 в 1986 році була евакуйована із с. Варовичі, Поліського
району, Київської області в зв'язку з аварією на Чорнобильській АЕС, що
підтверджується довідкою №22 виданою 26.08.1986 року Поліським райвиконкомом
Київської області.

18 вересня 1986 року позивачка купила житловий будинок в с. Калинівка,
Богуславського району, Київської області за 2000 карбованців, що
підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем
Вільховецької сільської ради Богуславського району 18.09.1986 року і
зареєстрованого в реєстрі за №25.

З вимогами до відповідачів про компенсацію вартості самостійно придбаного
житла позивачка почала звертатися з 2000 року і її звернення підтверджені
документально.

На її звернення начальник управління у справах захисту населення від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Київської обласної державної адміністрації
листом №05-46-0165 від 20 березня 2000 року повідомив позивачку, що в квітні
2000 року їй буде виплачена компенсація вартості самостійно придбаного нею
будинку.

Надалі управління у справах захисту населення від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС Київської обласної державної адміністрації в своїх листах, адресованих позивачці, за
№05-46-0360ж від 23.11.2000 року, №05-52-1404м від 15.01.2002 року, №05-42-016
від 03.10.2002 року також визнавало вимоги ОСОБА_1

Богуславська районна державна адміністрація Київської області в листах №595
від 18.08.2000 року, №40/6-65 від 18.01.2002 року, №630/6-65 від 25.06.2002
року вимоги ОСОБА_1 про відшкодування вартості придбаного житла визнавала та
зробила відповідний розрахунок суми на відшкодування витрат за куплений
позивачкою житловий будинок з надвірними будівлями за адресою с. Калинівка,
Богуславський району, Київська область. Згідно цього розрахунку сума
відшкодування становить 12958 гривень.

Порядок забезпечення житлом громадян, які були евакуйовані із зони
відчуження, врегульований ч.1 ст. 32 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою визначено, що громадяни, які були
евакуйовані або відселені (відселяються), безоплатно забезпечуються жилими
приміщеннями, як правило, у спеціально збудованих для цієї мети селищах,
будинках і квартирах, які передаються їм в особисту власність.

Частина 3 ст. 32 вищезазначеного закону, на
яку посилається позивачка, стосується громадян, які відселяються або самостійно
переселяються за направленнями на переселення та працевлаштування, а не
евакуйованих, до яких відноситься ОСОБА_1

Відповідачі заперечуючи проти позову
зазначили, що в Україні відсутні нормативно-правові документи та механізм
відшкодування евакуйованим громадянам коштів за самостійно придбане житло, яке
було ними придбане до прийняття Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та
до введення національної грошової одиниці.

Позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві вважала, що її вимоги можуть бути
задоволені у відповідності до вимог п.п. 1,3
частини 3 ст. 32 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Частиною 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює спірні
правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних
принципів і загальних засад права (аналогія права).

Подібні правовідносини щодо компенсації громадянам коштів
за самостійно придбане житло в зв'язку з переселенням, зумовленим аварією на
Чорнобильській АЕС, регулюються частиною 3 ст. 32 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а тому суд вважає за необхідне застосувати вказаний Закон та
задовольнити вимоги позивачки щодо компенсації їй вартості самостійно
придбаного житла.

Зазначену компенсацію їй має сплатити головне управління
праці і соціального захисту населення Київської обласної державної
адміністрації, оскільки відповідно до Порядку відселення та самостійного
переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 16 грудня 1992 року №706 і роз'яснень Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи, викладених в листі №03-6040/22 від
22.05.2007 року питання стосовно відшкодування коштів ОСОБА_1, витрачених на
придбання житла, має вирішуватись Київською обласною та Богуславською районною
державними адміністраціями за програмою «Забезпечення житлом окремих категорій
громадян, які відповідно до законодавства мають право на отримання житла».

Що стосується застосування до спірних правовідносин судом
річного строку звернення до суду, на що звертають увагу відповідачі, то слід
зазначити наступне.

Позивачка дізналася про порушення свого права, коли їй
листом начальника управління у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації за №
п-03-562-2 від 11.05.2005 року було фактично відмовлено в задоволені її вимог,
так як в листі зазначалось, що в Україні відсутні нормативно-правові документи
та механізм відшкодування евакуйованим громадянам коштів за самостійно придбане
житло, яке придбано ними до прийняття Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На той час строк позовної давності був встановлений
Цивільним кодексом України і складав три роки. Кодекс адміністративного
судочинства України, який передбачає річний строк для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, набув чинності
01.09.2005 року, тобто після того, коли у позивачки виникло право на звернення
до суду. А тому застосування до вимог
про стягнення коштів за самостійно придбане житло в зв'язку з переселенням,
зумовленим аварією на Чорнобильській АЕС, річного строку позовної давності
фактично свідчитиме про застосування правила зворотної дії у часі норми
процесуального закону. Проте надання новим правилам процесу зворотної дії
порушує право позивачки на доступ до суду, передбачене ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою
України 17.07.1997 року.

Позивачка ОСОБА_1 за захистом свого права звернулася до суду 28 лютого 2006
року, тобто через шість місяців з дня, коли набрав чинності Кодекс
адміністративного судочинства України, та через дев'ять місяців з дня, коли
вона дізналася про порушення свого права, а тому відсутні підстави для відмови
в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду, на що посилались відповідачі.

Щодо вимог позивачки про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що в цій
частині її вимоги не можуть бути задоволені, оскільки позивачка не надала суду
достатніх доказів про наявність такої шкоди, в тому числі доказів про
погіршення її стану здоров'я.

Керуючись ст.ст. 9 ч.7, 17, 18, 159-163 КАС України, частиною 3 ст. 32
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд -

Постановив:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність головного управління праці та
соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо виплати ОСОБА_1 відшкодування вартості самостійно
придбаного житла у зв'язку з переселенням, зумовленим аварією на Чорнобильській
АЕС.

Стягнути
з головного управління праці та соціального захисту населення Київської
обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 12958 гривень в рахунок
відшкодування вартості придбаного житла у зв'язку з переселенням із зони
відчуження Чорнобильської АЕС в 1986 році.

Вимоги
позивачки ОСОБА_1 про стягнення із відповідачів моральної шкоди залишити без
задоволення.

Стягнути
з головного управління праці та соціального захисту населення Київської
обласної державної адміністрації судовий збір (державне мито) на користь
держави в сумі 129 гривень 58 коп.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного
адміністративного суду через Богуславський
районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку визначеному ч. 5 ст. 186 КАС України.

Головуючий: суддя (підпис)

З оригіналом згідно: суддя