Справа № 2а-13449/08
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2008-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22
грудня 2008 року Харківський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді-Самойлової
В.В.

при
секретарі- Демченко В.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Кегичівському районі Харківської області, Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні
дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до відповідачів, в якому просить зобов'язати зробити
йому нарахування щомісячної державної соціальної допомоги за 2006-2008 роки,
відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та
здійснити виплату цих коштів, посилаючись на те, що він належить до соціальної
категорії «Дитина війни» та відповідно до вищевказаного закону з 01 січня 2006
року по 31 грудня 2008 року має право на отримання соціальної допомоги в
розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком, але відповідачі всупереч
Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, яким
були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік», та Рішення Конституційного Суду України №
10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким були визнані неконституційними окремі
положення Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України», в
тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни», не здійснили нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії.
Водночас, просить поновити йому строк звернення до адміністративного суду.

Позивач в судове засідання не прибув,
надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів, належним
чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду в судове засідання не
прибули, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності та заперечення на
адміністративний позов, в яких просять відмовити в задоволенні позовних вимог з
урахуванням минування річного строку позовної давності для звернення з
адміністративним позовом та за відсутності правових підстав.

Відповідно до ст.128 КАСУ, суд вважає
можливим вирішення справи за відсутності сторін на підставі наявних у ній
доказів.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково, виходячи
з наступного.

Встановлено, що позивач має статус
дитини війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1.

Враховуючи зазначений статус, відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона має право на
отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету України.

Законом України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006
рік зупинено.

Законом України «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який
набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям
війни, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у
2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому
півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги,
встановлені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджені не були.

Закони України «Про Державний бюджет
на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року неконституційними не визнані
та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до зазначених
вище Законів, у першого відповідача не
було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки
до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею
виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам
України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року,
суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади -
Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в
застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового
регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання
колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3
мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4-зп зазначив: «Конкретна
сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один
одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме
застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним
є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Виходячи із аналізу наведених норм
законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог
позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік, оскільки перший
відповідач протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та
не мав підстав здійснювати позивачеві щомісячні доплати до пенсії, оскільки до
15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб,
тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону
України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачеві доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково
підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було
зупинено.

Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 за №6-рп2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23,
29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані
неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до
виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України
перший відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з
09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України
рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України», ця норма втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, перший відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у
відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Що стосується вимог позивача про
зобов'язання відповідачів виплачувати йому в 2008 році щомісячну надбавку до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги
частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2
Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України” текст статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного
грошового утримання чи
державної соціальної допомоги,
що виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до
цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним
із законів.

З 01.01.2008 року позивачеві було
нараховане та виплачується зазначене підвищення відповідно до встановленого
розміру.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 за №10-рп2008 року, у справі за конституційними
поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66
розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” і 101
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2
Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України” (справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України”.

Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суді України від
22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов
висновку, що з 22.05.2008 року відповідний пенсійний орган повинен був нараховувати
та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни” в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року,
оскільки з моменту ухвалення
Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2
Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України”, ця норма втратила чинність та не підлягала
застосуванню. Отже, перший відповідач з
22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни”, нараховувати та здійснювати
позивачеві доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто
до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України перший
відповідач, здійснюючи позивачеві доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” в редакції від 01.01.2008 року, з
урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України”, діяв на підставі та у відповідності з діючою
нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008
року задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 64 Конституції
України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для
захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи
відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи відповідачів, в
частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат
особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає
необґрунтованими доводи відповідачів, які надані в запереченнях, щодо
застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених
згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та
права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Крім того, безпідставним є посилання
відповідної сторони на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної
доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на
відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які
встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Суд також вважає, що не заслуговують
на увагу доводи відповідачів щодо не визначеності на законодавчому рівні
питання відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат
підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності
Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі
п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій
приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до пенсії
позивача, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
покладено на відповідний пенсійний орган, за місцем проживання позивача.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при
вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого,
зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де
передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України,
а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що
відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції
України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини
і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні
права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, оскільки обмеження прав і свобод
громадян може мати місце лише у випадках, передбачених Конституцією України,
положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» визнано
неконституційним, спірні правовідносини виникли внаслідок його дії, а тому
перший відповідач на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» зобов'язано здійснити позивачу перерахунок пенсії у зв'язку з її
підвищенням, як дитині війни, за період часу з 09.07.2007р. по 31.12.2007р.
та з 22.05.2008 р. по грудень 2008р. включно. На момент
звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії норма ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» була чинною, тому відмова першого
відповідача в задоволенні заяви позивача про підвищення йому пенсії, як дитині
війни, за вказаний період часу є незаконною.

Суд відхиляє вимоги відповідачів про
наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем
строку звернення до адміністративного суду з позовом, через наступне.

Порушення прав позивача, за захистом
яких він звернувся до суду, тривало з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року
і припинилось лише 01.01.2008 року після внесення змін до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». Таким чином,
суд, не вбачає пропущення позивачкою строку звернення до суду за
захистом свого права щодо отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни».

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з першого відповідача
доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають
задоволенню, оскільки такі виплати не були йому
нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення
перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі
повноваження. як і стосовно вимог до
другого відповідача, оскільки до
компетенції останнього не
відноситься нарахування та виплата пенсій.

Між тим, виходячи зі змісту позову та
для повного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд
вважає необхідним, на підставі ч.2 ст.11 КАСУ, вийти за межі позовних вимог та
визнати протиправною бездіяльність першого відповідача щодо не виконання з
09.07.2007 року по 31.12.2007 р. та з
22.05.2008 р. по грудень 2008р. включно
приписів статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка призвела до порушення прав позивача на
своєчасне нарахування на отримання
доплати до пенсії.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 128, 159
КАСУ, ст. ст. 8, 19, 22, 64 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня
2007р. у справі «Про соціальні гарантії громадян», Рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, суд-

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в Кегичівському районі
Харківської області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку та сплати
пенсії відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» за період часу з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по грудень 2008р. включно.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Кегичівському районі
Харківської області провести перерахунок та доплату до пенсії ОСОБА_1
відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з
підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.
1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне страхування» за період часу з 09.07.2007 р. по
31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по грудень 2008р. включно.

В іншій частині адміністративного
позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження,
а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ - з
дня складання постанови в повному
обсязі. Апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя-