Справа № 2а-15202/08
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2008-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
Харківський окружний адміністративний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28"
листопада 2008 р. м. Харків

Харківський
окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого
судді - Перцової Т.С.,

при секретарі - Ульященко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Управління Пенсійного Фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова про поновлення
пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та зобов'язання
нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині
війни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного
Фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова,
в якому просив суд зобов'язати відповідача нарахувати йому, як дитині війни, недосплачену
щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі 3942 грн. 40
коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на
те, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 01 січня 2006 року має право на отримання соціальної
допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідач всупереч Рішення Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо
зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , не здійснив
нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких просить суд
в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що
рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007
стосувалось лише Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»,
рішень щодо неконституційності Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік» Конституційним Судом України не приймалось. Таким чином, на думку
відповідача рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року
зворотної дії в часі не має, а тому на період до 09 липня 2007 року не
поширюється.

Крім того, відповідач вважає свої дії щодо невиплати
позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» правомірними через невизначеність на законодавчому рівні органу
на який покладено обов'язок здійснення таких виплат особам, які мають статус дитини війни, за
рахунок яких коштів повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної
пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. При цьому,
відповідач зазначили про необґрунтованість доводів позову щодо застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, оскільки розмір
мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті
застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим
Законом.

В судове засідання позивач та представник відповідача не
з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та
належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність
сторін, на підставі наявних у справі
доказів.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом
встановлено наступне.

Позивач має статус «Дитини війни», що також
підтверджується пенсійним посвідченням, яке знаходиться в матеріалах
справи.

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” має право на отримання
державної соціальної підтримки, а саме: підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Із заперечень Управління Пенсійного Фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, встановлено, що відповідач не здійснює
позивачу зазначених виплат, посилаючись на відсутність у нього коштів та на
невизначеність розрахункової величини (мінімальної пенсії за віком) для
розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей
війни.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених
доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення
позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від
20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет на 2006 рік” від 19.01.2006 року, який набрав чинності
15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006
рік” було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” у 2006 році
запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі,
у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни”
запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від
20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет
на 2006 рік” від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом
2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у
відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”,
оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім
передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам
України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від 20.12.2005 року та „Про внесення
змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік ” від 19.01.2006 року,
суд виходить з того, що закони є актами єдиного
органу законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не
встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі
залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який
би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну
силу.

Конституційний Суд України у п.3
мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття
чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може
бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика,
коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або
часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям
нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі раніше”.

Виходячи із системного аналізу наведених норм
законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог
позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по
справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не
мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до
15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб,
тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону
України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати
до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких
підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 за №6-рп2007 року, у справі за поданням
46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст.
66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст.
98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.
Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та
дати ухвалення рішення Конституційним Судом України Управління Пенсійного Фонду
України в Фрунзенському районі м.
Харкова повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” з
09.07.2007 року, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту
12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України”, ця норма втратила
чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав
діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні
доплати.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні
права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу адміністративного
судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної
справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи відповідача, в частині
неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які
мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні
позову.

Щодо доводів стосовно відсутності підстав для
застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач,
відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” має право
на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи
відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини
1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції
України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни”.

Крім
того, безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної
влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною
нормою Закону.

Суд
також вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо не
визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено
обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус
дитини війни.

Пенсійний
фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України” і
здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через
створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” рішення
про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями
Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким
чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” покладено
на Управління
Пенсійного Фонду України в Фрунзенському районі
м. Харкова, за місцем проживання позивача.

Судом
встановлено, що порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до
суду, тривало з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року і припинилось лише 01.01.2008 року після внесення змін до
Закону України „Про соціальний захист дітей війни”. Таким чином, суд, не вбачає пропущення позивачем строку
звернення до суду за захистом свого права щодо отримання доплати до пенсії,
передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача
виплачувати йому в 2008 році щомісячну державну соціальну допомогу, то суд
вважає такі вимоги частково обґрунтованими, та, відповідно, такими, що
підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України” текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім
тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії
їх соціального
захисту") до пенсії
або щомісячного довічного грошового утримання
чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої
для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення
до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” дане
підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 за №10-рп2008 року, у справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66
розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” і 101
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2
Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України” (справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення
п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення
змін до деяких законодавчих актів України”.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.
Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути оскаржене.

Також,
суд зазначає, що згідно п. 5 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 року „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян”
(діє з 22.05.2008 року) дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та „Про
жертви нацистських переслідувань”) до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення проводиться у
таких розмірах: з 22 травня - 48,1 грн., з 1 липня - 48,2 грн. та з 1 жовтня -
49,8 грн.

З
огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними нормативними
актами, а також враховуючи постанову пленуму Верховного суду України „Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя” від 01.11.1996
року, в якій зазначено, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її
норми є нормами прямої, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати
зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його
відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію
як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на
чинному законодавстві, але не суперечить їй.

Тому
під час вирішення цього спору, суд вважає за необхідне застосувати саме норми
Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, а не Постанови КМУ №530 від
28.05.2008 року.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм
законодавства, рішення Конституційного Суді України від 22.05.2008 року та
приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008
року відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” в
редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про
Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України”, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже,
відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком.

Між
тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним
Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” в редакції від 01.01.2008 року, з
урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону
України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України”, діяв на підставі та у відповідності з діючою
нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення державної
соціальної допомоги з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не
підлягають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд
виходить з того, що вимоги про стягнення з Управління Пенсійного Фонду України
в Фрунзенському районі м.
Харкова доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню,
оскільки такі виплати не були йому
нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення
перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі
повноваження.

Між
тим, виходячи зі змісту позову та для повного захисту прав позивача, за
захистом яких він звернувся до суду, суд вважає необхідним, на підставі ч.2
ст.11 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною
бездіяльність Управління
Пенсійного Фонду України в Фрунзенському районі
м. Харкова, по не виконанню з 09.07.2007 року приписів статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», яка призвела до порушення
прав позивача на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії.

Судові
витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч.3 ст.94 КАС
України.

Керуючись
ст.ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
ОСОБА_1до
Управління Пенсійного Фонду України в Фрунзенському районі
м. Харкова про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного
суду та зобов'язання нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної
допомоги дитині війни - задовольнити частково.

Визнати
протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському
районі
м. Харкова, по не виконанню з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року
приписів статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка призвела до порушення прав позивача в 2007
та 2008 роках на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1з підвищенням
її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та
провести відповідні виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та за 2008 рік з 22 травня 2008 року по жовтень
2008 року.

В
іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Стягнути
з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1витрати
зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного
адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному
обсязі, і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції або без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова
в повному обсязі виготовлена та підписана 01.12.2008 року.

Суддя (підпис) Т.С. Перцова