Справа № 22-а-4187/08
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2008-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Луцький міськрайонний
суд Волинської області № 2а-410/2007 Справа
Доповідач: Багрій В.М.
Постанова

Іменем України

24 листопада 2008 року

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - Багрія В.М.,

суддів:
Обрізка І.М., Ліщинського А.М.,

при
секретарі: Неміш О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2008 року по
справі за позовом військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах ОСОБА_1
до військової частини А-2166 про стягнення грошової компенсації за
невикористане речове майно,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2007 року військовий прокурор
Луцького гарнізону в інтересах ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до військової частини А-2166 про стягнення грошової
компенсації за невикористане речове майно.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що згідно довідки-розрахунку № 34 (вих. №527 від
18.10.2006 року), виданої військовою частиною А-2166, вартість речового майна,
необхідного до видачі звільненому в запас підполковнику ОСОБА_1 становить
6376,55 грн.

Незважаючи на неодноразові звернення
ОСОБА_1 до посадових осіб військової частини А-2166 щодо виплати вказаної
компенсації за невидане речове майно, заборгованість за речове майно йому не
було виплачено.

Позивач просив стягнути з військової частини
А-2166 на користь громадянина ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно в
розмірі 6376,55 грн.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня
2008 року позов задоволено частково.

Стягнуто з військової частини А-2166 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
за неотримане речове майно в розмірі 2398,75 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що в ході розгляду справи суд неповністю з'ясував обставини справи, що мають
значення для справи, та порушив норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Апелянт звертає увагу на те, що згідно з
виданою довідкою на одержання грошової компенсації замість належного до видачі
речового майна, він має право на отримання 6376,55 грн., замість невиданого під
час служби речового майна.

Оскільки, рішенням суду першої інстанції
стягнуто з відповідача 2398,75 грн., то позивач має право на отримання решти
3977,80 грн. компенсації, яку суд першої інстанції повинен був йому присудити з
відповідача.

Просить скасувати постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2008 року та прийняти нову
постанову, якою позов задоволити повністю.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника прокуратури, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора в
інтересах ОСОБА_1 частково, Луцький міськрайонний суд Волинської області
встановив, що ОСОБА_1 проходив військову
службу в Збройних Силах України , з
1.09. 2006р. був звільнений в запас за станом здоровя з правом носіння
військової форми одягу та виключений зі всіх видів забезпечення.

Після звільнення ОСОБА_1 з військової
служби відповідач не виплатив йому грошову компенсацію за неотримане речове
майно в сумі 6376,55 грн., що стверджується довідкою військової частини по місцю
проходження військової служби позивачем.

За ст.9 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній на
момент звільнення позивача з військової служби, військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки
або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до п.27-28 Положення про
порядок грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в
мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
28.10.2004р. №1444
військовослужбовці, звільнені з військової служби в запас чи відставку,
за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час
звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання
наказу про звільнення.

Оскільки військова частина, де проходив
військову службу ОСОБА_1, своєчасно речовим майном його не забезпечила, позивач
має право на грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідно до
довідки військової частини в розмірі 6376,55 грн.

Суд першої інстанції, частково
задоволивши позов, та стягнувши на користь позивача компенсацію за неотримане
речове майно до 11.03.2000р. (до моменту набрання законної сили закону «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів») в сумі 2398,75 грн., помилково
вважав, що дія ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей» зупинена, що є підставою для висновку
про необхідність стягнення компенсації в розмірі на момент введення в дію
зазначеного закону.

ОСОБА_1.
звільнений з військової служби і має
право на компенсацію за неотримане речове майно, а положення ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», дія якого зупинена, торкаються
військовослужбовців, які проходять
службу, а не звільнених з військової служби громадян.

Таким чином, суд першої інстанції при
ухваленні постанови допустив порушення норм матеріального права, в зв'язку з
чим така підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про повне задоволення
позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 грудня 2008 року скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задоволити.

Стягнути з військової частини А-2166 на
користь ОСОБА_1 6376,55 грн. компенсації за недоотримане речове майно.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді
:
А.М.Ліщинський

І.М. Обрізко