Справа № 2а-1227/08
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2008-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №2а-1227/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008
року

Львівський окружний адміністративний суд в складі

Головуючого - судді
Костіва
М.В.

при секретарі судового засідання

Мельникович Л.В.

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: не з'явилися,

розглянувши справу у відкритому
судовому засіданні в м. Львові за позовом ОСОБА_1 м. Львів, до Львівського
обласного військового комісаріату про стягнення грошової компенсації за
продовольче забезпечення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Львівського обласного військового комісаріату про
стягнення з Львівського обласного військового комісаріату компенсації за
продовольче забезпечення (з урахуванням коефіцієнта інфляції) в сумі 19 685,39
грн.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.07.2008 р. матеріали позовної заяви були
направлені у Львівський окружний адміністративний суд.

Представникам сторін роз'яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС
України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у
ній матеріалами.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з мотивів, зазначених у
позовній заяві. Ствердив, зокрема, що проходив військову службу у Галицькому
районному військовому комісаріаті з 02.04.2004р.
по 31.08.2005 р., перебуваючи на речовому і продовольчому забезпеченні у
Львівському обласному військовому комісаріаті. У відповідності до Постанови
Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996 р. позивач забезпечувався
продовольчим пайком по нормі №7. Законом України “Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів” була призупинена дія ч. 2 ст. 9 Закону України “Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в
частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них та замість речового майна, однак, не була
відмінена дія ч. 1 ст. 9 вказаного закону, якою військовослужбовцям гарантовано
матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість
громадян України у військовій службі та гарантії, встановлені у ст. 16 Закону
України “Про збройні сили України”. Крім
того, рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. №5-РП/2002
визнано неконституційним положення щодо призупинення дії ч. 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Просить
позов задовольнити.

Відповідач в запереченні №3718 від 06.11.2008 року позов заперечив,
посилаючись на чинність Закону України
від 17.02.2000 року «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», а
також те, що Законом «Про Державний бюджет України на 2001-2005 роки»та «Про
Державний бюджет України на 2006 рік», витрати на придбання продуктів
харчування за нормою №7 або грошові компенсації замість них не передбачені.
Просить у позові відмовити.

На підставі ч.3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 26.11.2008 року
проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у
повному обсязі відкладено на 01.12.2008 року, про що повідомлено сторонам після
проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з
урахуванням ч.4 ст.167 КАС України.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення
представників, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Галицькому районному військовому
комісаріаті м. Львова на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідно до наказу КВЗахОК №40 від 02.04.2004р. Наказом №100 від
31.08.2005 р. військового комісара Галицького РВК м. Львова позивача було виключено зі списків
особового складу Галицького РВК м. Львова, звільненого наказом Головнокомандуючого
ЗСУ - Начальника ГШ №299 від 12.08.2005 року у запас за п. 63 пп. “г” Положення
про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками
(мічманами) Збройних Сил України» у зв'язку зі скороченням штатів військового
комісаріату та реформуванням Збройних Сил України.

Позивач посилається на невиплату йому грошової компенсації замість
продовольчих пайків за період з 11.03.2000 р. по 01.09.2005 р., визначену
позивачем із врахуванням коефіцієнту інфляції, сума якої становить 19685,39 грн.

Згідно із ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають
на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також
членів їхніх сімей. У відповідності до ст. 16 Закону України “Про Збройні сили України” в редакції, яка діяла на час
існування спірних відносин, військовослужбовцям гарантується одержання за
рахунок держави, зокрема, речового, продовольчого та інших видів забезпечення.
У відповідності до ч. ч. 2, 4 ст. 9 Закону України
“Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в
редакції, яка діяла на час існування спірних відносин, військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або, за їх бажанням, грошову компенсацію. Порядок і розміри
грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації
замість речового майна і продовольчих пайків встановлюється Кабінетом Міністрів
України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

Постановою Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996 р. “Про норми
забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та
інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства,
військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства
внутрішніх справ”, було затверджено та введено в дію з 01.03.1996 р. норми
забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил згідно з
додатком N 1 та встановлено розмір грошової
компенсації за продовольчі пайки, яку одержують військовослужбовці Збройних Сил
та інших військових формувань у встановленому порядку згідно з додатком N 2.

Відповідно до займаної посади позивачу було встановлено забезпечення
продовольчим пайком по нормі №7 відповідно до вказаної постанови - Пайок для видачі на руки генералам, адміралам,
офіцерам, прапорщикам мічманам, військовослужбовцям, які проходять службу за
контрактом, Збройних Сил, Прикордонних військ, Національної гвардії, Служби
безпеки, Цивільної оборони, Управління державної охорони, військовослужбовцям
та особам рядового і начальницького складу МВС, добова вартість якого була
визначена в сумі 84000 крб.

Постановою Кабінету
Міністрів України №426 від 29.03.2002 р. “Про норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового,
начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної
служби спеціального зв'язку та захисту інформації” вищезазначену постанову Кабінету Міністрів України визнано такою, що втратила
чинність, а також затверджені нові норми харчування військовослужбовців
Збройних Сил та інших військових формувань, серед яких норма, еквівалентна
колишній нормі №7 - Пайок для видачі на руки генералам, адміралам, офіцерам,
прапорщикам мічманам, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом,
Збройних Сил, Прикордонних військ, Національної гвардії, Служби безпеки,
Цивільної оборони, Управління державної охорони, військовослужбовцям та особам
рядового і начальницького складу МВС, затвердженій постановою Кабінету
Міністрів України №316 від 12.03.1996 р., відсутня, а на осіб офіцерського складу поширено норму
№1 - загальновійськову. При цьому, розмір грошової компенсації у постанові
Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002 р. не встановлений.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Законом України від 17.02.2000
р. “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”, було призупинено дію
частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу
першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення
військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх
сімей безоплатного проїзду у відпустку.

Позивач посилається на відсутність підстав для застосування даної норми
цього закону в силу рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 р.
№5-рп/2002 у справі №1-15/2002. Однак, як вбачається з Рішення Конституційного
Суду України від 20.03.2002 р. у справі за конституційними поданнями 55
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 58, 60 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2001 рік" та Верховного Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 9
частини першої статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на
2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України "Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів" (справа щодо пільг, компенсацій і
гарантій), було лише визнано такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення статті 58 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2001 рік" щодо зупинення дії положень законодавчих актів
України в частині надання пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються з
бюджетів усіх рівнів, та положення статті 60 цього Закону в частині зупинення
дії окремих положень Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначених
статтею 24 Закону України "Про Державний бюджет України на 1999 рік";
а також визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), пункт 1 статті 1 Закону України "Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів", яким виключено перше речення частини
дванадцятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", але не п. 2
Закону України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”, яким було
призупинено дію частини 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Зазначеним спростовується
посилання позивача на неконституційність норми п. 2 Закону України “Про деякі
заходи економії бюджетних коштів”.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, протягом
періоду, за який позивач вимагає стягнення компенсації, діяла норма п. 2 Закону
України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”, якою призупинено дію
частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них, і яка підлягає застосуванню до спірних відносин.

Наявність передбачених законом підстав для покладення обов'язку на
відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію у заявленій ним сумі, не
доведена суду у встановленому порядку. Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно з ч.1 ст. 81 КАС України суд може призначити експертизу. Відповідно
до ч.3 ст.81 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають право просити
суд призначити експертизу. Як вбачається з матеріалів справи, проведення
економічних досліджень щодо перерахунку грошових сум з урахуванням коефіцієнта
інфляції за період з 10.03.2000 р. по 01.09.2005 р. здійснювалося за особистою
заявою позивача, яка поступила у Львівський НДІ судових експертиз 28.01.2008,
за його власний кошт. Отже, оскільки
проведення відповідної експертизи відбулося з ініціативи позивача без
належно оформленого клопотання, заявленого суду, то витрати, пов'язані з цим
несе позивач.

Крім того, суд звертає увагу позивача на ту обставину, що відповідно до ч.
ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний
позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод
чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.. Керуючись ст.ст.
2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
У позові відмовити повністю.

2.
Постанова набирає законної сили у відповідності із ст.
254 КАС України.

Постанова може бути
оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя М.В.
Костів