Справа № 22-а-12380/08
Суддя: Шаптала Н.К.
Дата ухвалення: 2008-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
у 1-ій інстанції: Ушакова Т.С.
Суддя-доповідач:
апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008 рік місто Донецьк

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Шаптала
Н.К.

суддів апеляційного
суду: Арабей Т.Г., Міронової
Г.М.

при секретарі судового засідання: Білоус К.І.

З участю сторін: представника
відповідача Назарова І.С., позивач у судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на
постанову

Луганського
окружного адміністративного суду

від

21 липня
2008 року

за
позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Краснолуцького виконавчого комітету міської Ради Луганської області

про

Визнання дій протиправними, зобов'язання
виплатити суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення;

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Луганського окружного адміністративного суду від 21 липня 2008 року визнані
протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення Краснолуцького виконавчого комітету
міської Ради Луганської області щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті
недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки та за
2007-2008 роки відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат та на користь ОСОБА_1. з відповідача
було стягнуто заборгованість по допомозі на оздоровлення за 2003-2005 роки та
2007-2008 роки .

Позивач з вказаною постановою суду не погодився, та подав
апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, та
винести нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія
суддів, заслухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали
справи за апеляційною скаргою, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а постанова
суду першої інстанції має бути залишена без змін, за наступних підстав.

Суд
1-ї інстанції вірно встановив обставини справи і прийшов до правильного
висновку, що ОСОБА_1. є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, якому встановлена 2 група інвалідності, та йому відповідно до вимог
ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 року
підлягає сплаті щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, встановлених на момент її виплати.

Колегія
суддів, вважає, що суд 1-ї інстанції вірно виходив з вимог закону, який має
вищу юридичну силу відносно постанов Кабінету Міністрів України, якими
керувався відповідач, сплачуючи позивачу щорічну допомогу у зменшених розмірах,
замість встановлених за нормами ст. 48 Закону № 796- XII від 28.02.1991 року, -
тобто п'яти мінімальних заробітних плат, розмір яких не може бути меншим за
прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Колегія
вважає, дані висновки суду першої інстанції обґрунтованими, оскільки відповідно
до вимог ст.ст. 46, 48 Конституції України громадяни України мають право на
достатній життєвий рівень та соціальний захист, що включає в себе і
право громадянина на пенсійне забезпечення в старості. Більш
того, пенсії та інші соціальні виплати
та допомоги мають забезпечувати рівень життя громадянина не нижчий від
прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» (далі ЗУ
№2017 від 05.10.2000р.), визначаються правові засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених Конституцією України та законами України - основних соціальних
гарантій.

Відповідно до норм ст.ст. 5,6 ЗУ № 2017, основним
державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, на підставі якого
встановлюються та визначаються державні гарантії та стандарти в усіх сферах
життєдіяльності населення, в тому числі й щодо дотримання соціальних
гарантій та стандартів підтримки
інвалідів, осіб похилого віку.

Відповідно
до ст.17 ЗУ № 2017 основні державні
соціальні гарантії встановлюються
законами України з метою забезпечення конституційних прав громадян на достатній
життєвий рівень - до таких гарантій віднесено і
мінімальний розмір пенсії за віком та мінімальний розмір заробітної
плати, - які не можуть бути меншими від прожиткового мінімуму встановленого
законом.

Також,
суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовивши позивачу у стягнення
щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2006 рік, оскільки статтею 77
Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», дія ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» призупинена на 2006 рік.

Крім того,
відмовляючи позивачу в частині стягнення щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за 2002 рік, суд обґрунтовано врахував ст. 2 Закону України «Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік» від 13.12.2001 року (ЗУ№
2896-ІІІ), якою встановлені обмеження Кабінету Міністрів України до прийняття
Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для розрахунків
застосовується мінімальна заробітна плата, здійснювати застосування цих норм,
виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України
на 2002 рік.

З огляду
на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги,
щодо виплати щорічної разової грошової допомоги в 2002 році, відповідно до норм
ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII
від 28.02.1991 року, задоволенню
не підлягають.

Крім того, виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють
органи соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003
року, відповідно до п. 2
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256
(із змінами та доповненнями).

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного
висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1., та зобов'язання відповідача
зробити перерахунок та виплату недоплачених сум щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003-2005 роки та 2007-2008 роки на користь ОСОБА_1., відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення недоплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення за 2001,2002 та 2006 роки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
позивача не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції - має бути залишена без змін.

Повний
текст ухвали виготовлено 27 листопада 2008 року.

З
урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2008 року, якою визнані протиправними дії Управління праці та соціального
захисту населення Краснолуцького виконавчого комітету міської Ради Луганської
області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті недоплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки та за 2007-2008 роки відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з
розміру 5 мінімальних заробітних плат та на
користь ОСОБА_1. з відповідача було стягнуто заборгованість по
допомозі на оздоровлення за 2003-2005 роки та 2007-2008 роки - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом
одного місяця з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Колегія
суддів: Н.К.Шаптала

Г.М.Міронова

Т.Г.Арабей