Справа № 22-а-5269/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Очеретяний Є.В. Справа № 22-а-5269/08
міськрайонний суд Тернопільської області ряд. стат. звіту № 48
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича Т.В.,

суддів - Улицького В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Неміш О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного
казначейства України та Міністерства фінансів України на постанову
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 грудня 2007
року у справі № 2-а-1143/07 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до головного управління Пенсійного фонду
України в Тернопільській області, управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради, Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України про
зобов'язання виплатити одноразову грошову допомогу, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 18
грудня 2007 року частково задоволено адміністративні позови вищевказаних осіб
до головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,
управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради (далі -
УПСП Тернопільського міськради), Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України про
стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, передбаченої ст.ст.
12-15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", та вирішено за рахунок коштів Державного бюджету України через
Міністерство фінансів України, Державне казначейство України і УПСП
Тернопільської міської ради здійснити виплату недоплаченої позивачам у 2007
році допомоги, а саме: позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_15, як інвалідам
війни II групи, у розмірі по 2888 грн.; позивачу ОСОБА_11, як інваліду війни
III групи, у розмірі 2542 грн.; позивачам ОСОБА_13, ОСОБА_14, як дружинам
померлих інвалідів війни, у розмірі по 1880 грн.,; позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, як учасникам війни, у розмірі по 1163 грн. та усім іншим
позивачам, як учасникам бойових дій, у розмірі по 1750 грн. кожному.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржено
відповідачами Державним казначейством України та Міністерством фінансів
України.

У поданій апеляційній скарзі Державне казначейство
України просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю
відмовити у задоволенні вимог позивачів, покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права та неповноту з'ясування
істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що
Державне казначейство України належним чином та відповідно до вимог Бюджетного
кодексу України і Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" виконало свій обов'язок щодо асигнування Міністерства праці та
соціальної політики України за цільовою програмою "Щорічна разова грошова
допомога ветеранам війни". Просить врахувати, що казначейство не є
головним розпорядником бюджетних коштів, не змінює видатки Державного бюджету
України, не має права розпоряджатися коштами, які призначені для виплати
спірної допомоги і не здійснює фінансування органів праці та соціального
захисту населення. Вважає, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані положення бюджетного
законодавства України.

Відповідач Міністерство фінансів України у поданій
апеляційній скарзі просить постанову Тернопільського міськрайонного суду від 18
грудня 2007 року скасувати і ухвалити нову, про відмову у задоволенні вимог
позивачів, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права та неврахування істотних обставинам справи. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що головним розпорядником коштів для
виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної політики
України, якому щорічно з Державного бюджету України на такі цілі виділяються
відповідні кошти. Просить врахувати, що рішення Конституційного Суду України №
6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, тобто після завершення виплати спірної
допомоги у травні 2007 році, а також те, що передбачені Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розміри
щорічної грошової допомоги на 2004-2007 роки не були підтвердженні державним
бюджетом, як основним фінансовим документом. Вважає, що позивачам у належному
розмірі та відповідно до вимог Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" і постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18
лютого 2004 року виплачено спірну щорічну разову грошову допомогу. Вказує на
порушення судом першої інстанції норм бюджетного законодавства України.

Позивач ОСОБА_15 у ході апеляційного розгляду вимоги
апелянта заперечив, просить залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Інші особи, які беруть участь у справі, на виклик
апеляційного суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх
відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апелянтів у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання,
що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи вимоги позивачів у справі, суд першої
інстанції виходив з того, що кожен із них, будучи учасником війни, учасником
бойових дій, інвалідом війни чи членом сім'ї померлого (загиблого) інваліда
війни (учасника бойових дій), згідно із вимогами ст.ст. 12-15 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щороку
до 5 травня має право на одержання грошової допомоги у передбачених ними
розмірах, а саме у розмірі трьох, п'яти, семи та восьми мінімальних пенсій за
віком, в залежності від існуючого статусу. Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції
України, положення ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік", якими обмежувався розмір щорічної разової допомоги,
передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту". Розмір отриманої позивачами у 2007 році разової
грошової допомоги суперечить вимогам зазначеного Закону і заборгованість перед
ними, обчислення якої необхідно проводити виходячи із законодавчо встановлених
розмірів мінімальної пенсії за віком та прожиткового мінімуму, підлягає виплаті
УПСП Тернопільського міськвиконкому за рахунок коштів Державного бюджету
України через Міністерство фінансів України та Державне казначейство України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам
справи.

Безспірно встановлено, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_15 є інвалідами війни II групи, яким відповідно до вимог ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком. Відповідно до положень цієї ж статті правом на одержання
щорічної грошової допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком наділений
позивач ОСОБА_11, як інвалід війни III групи.

Крім того, позивачі ОСОБА_13 і ОСОБА_14 є дружинами
померлих інвалідів війни, яким відповідно до вимог ст. 15 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно
до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком. Таким ж правом згідно із ст. 12 вказаного Закону наділені позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_12, як учасники бойових дій.

Усі інші позивачі є учасниками війни та відповідно до ст.
12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" користуються правом на щорічне одержання грошової допомоги у
розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року
визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік", якими було обмежено розмір щорічної допомоги до 5
травня, встановленої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", із вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

За чинним законодавством України розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей
розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до
переконання, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги при вирішенні даного
спору, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачами
конституційних гарантій та права на отримання щорічної допомоги до 5 травня,
виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено Законом
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту".

За таких обставин, колегія суддів приходить до
переконання про підставність вимог позивачів у частині заборгованості з виплати
спірної щорічної допомоги за 2007 рік.

Розмір такої заборгованості судом першої інстанції
правильно визначений виходячи із розмірів мінімальної пенсії за віком та
прожиткового мінімуму, встановлених законами України на 2007 рік.

Поряд із цим, колегія суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції про необхідність покладення обов'язку щодо перерахування
і виплати недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги на Державне
казначейство України і Міністерство фінансів України, оскільки такий порядок
виплати спірної суми суперечить вимогам бюджетного законодавства України та не
відповідає завданням і функціям вищевказаних державних органів.

З врахуванням положень ст. 171 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",
колегія суддів приходить до переконання, що обов'язок із виплати позивачам
заборгованої щорічної допомоги слід покласти на відповідне управління праці та
соціального захисту населення.

Покликання апелянтів на відсутність бюджетного
фінансування передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" розмірів щорічної грошової допомоги, як
на причину невиконання державою взятих на себе зобов'язань, до уваги колегією
суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного
законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань
(рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти
України").

Таким
чином, оскільки судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового
спору було порушено норми матеріального права у частині визначення порядку і
способу захисту порушених прав та інтересів позивачів у справі, оскаржувана
постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою обов'язок щодо виплати
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги слід покласти на УПСП
Тернопільської міськради.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 п. 3, 4, 205, 207,
254 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги Державного казначейства України та
Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 18 грудня 2007 року у справі № 2-а-1143/07 скасувати
і прийняти нову, якою вимоги позивачів задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради провести нарахування та виплату недоплаченої
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12 у 2007 році разової щорічної грошової
допомоги до 5 травня, як учасникам бойових дій, у розмірі по 1750 грн. кожному.

Зобов'язати управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради провести нарахування та виплату недоплаченої
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_15 у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5
травня, як інвалідам війни II групи, у розмірі по 2888 грн. кожному.

Зобов'язати управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради провести нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_11
у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни
III групи, у розмірі 2542 грн.

Зобов'язати управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради провести нарахування та виплату недоплаченої
ОСОБА_13,ОСОБА_14 у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня,
як дружинам померлих інвалідів війни, у розмірі по 1880 грн. кожній.

Зобов'язати управління праці та соціальної політики
Тернопільської міської ради провести нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9 у 2007 році разової щорічної грошової допомоги до 5
травня, як учасникам війни, у розмірі по 1163 грн. кожному.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій