Справа № 22а-1579/08
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2008-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2008 року м.
Одеса

Колегія суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - Димерлія О. О.

суддів - Милосердного М.М., Бойко
А.В.

при секретарі - Філатовій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі
апеляційні скарги ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від
05 червня 2007 року та ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 березня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Київської районної
адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, ОСОБА_1 про
визнання протиправним та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про
право власності та державного акту на землю, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2004 року позивачі звернулися до суду з
вищевказаним позовом та просили: визнати незаконною приватизацію домоволодіння
поАДРЕСА_1 визнати незаконним рішення Київської районної ради народних
депутатів від 17.04.1992 р. № 227 «Про визначення правового статусу збудованих
будівель по АДРЕСА_1
ОСОБА_1.» та свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.04.1992 р.,
визнати ОСОБА_1. особою, яка втратила право на житлове домоволодіння АДРЕСА_1 з
1990 р.

В листопаді 2005 р. ОСОБА_1. звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3 третя особа Київська районна
адміністрація Одеської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права
власності та вселення в будинок АДРЕСА_1.

У березні 2007 року позивачі уточнили свої позовні вимоги та просили:
визнати протиправним рішення Київської районної ради народних депутатів від
17.04.1992 р. № 227 «Про визначення
правового статусу збудованих будівель поАДРЕСА_1 ОСОБА_1.», скасувати свідоцтво
про право власності ОСОБА_1., визнати протиправним рішення Одеської міської
ради № 449-XXIV від 15.10.2002 р.; скасувати державний акт на право власності
ОСОБА_1. на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 березня
2007 року було роз'єднано позов ОСОБА_2., ОСОБА_3 до ОСОБА_1., Київської
районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради про
визнання приватизації будинку, рішення та свідоцтва про право власності
незаконними, рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність
незаконним з позовом ОСОБА_2., ОСОБА_3 до ОСОБА_1. про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1.
до ОСОБА_2., ОСОБА_3 третя особа Київська районна адміністрація Одеської
міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення
для подальшого його розгляду у порядку адміністративного судочинства, а також
закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2., ОСОБА_3 до ОСОБА_1. про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за
зустрічним позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2., ОСОБА_3 третя особа Київська районна
адміністрація Одеської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права
власності та вселення.

Ухвала суду мотивована тим, що позовні вимоги про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та про
усунення перешкод у здійсненні право власності та вселення не підлягають
розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим провадження
за цими вимогами підлягає закриттю.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05
червня 2007 року позов ОСОБА_2., ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, Одеської міської ради, ОСОБА_1. про визнання
протиправним та скасування рішень рай адміністрації та Одеської міської ради,
визнання недійсним свідоцтва про право власності та державного акту на землю
задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідно до ордеру №
160/593 серії КР, виданого виконавчим комітетом Київської районної
адміністрації м. Одеси 05.03.1984 р., позивачі та відповідач ОСОБА_1. були
прописані в спірному будинку, а отже мають однакове право на приватизацію.
Оскільки оскаржуване рішення виконкому райради позбавило позивачів права
власності на спірний житловий будинок, суд вважає його неправомірним. Також суд
визнав неправомірним рішення Одеської міської ради про передачу у власність
ОСОБА_1. земельної ділянки за вказаною адресою, оскільки правові підстави
приватизації землі є неправомірними та такими, що порушують права та інтереси
позивачів.

У поданих апеляційних скаргах ОСОБА_1. з посиланням на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для
вирішення справи, просять скасувати оскаржувані постанову та ухвалу суду та
постановити нове - про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи, колегія судів вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 15.11.1983 р. домоволодіння по АДРЕСА_1 було
вилучено у ОСОБА_1. та передано на баланс Київського райвиконкому. Рішення суду
набрало законної сили 25.11.1983 р.

Відповідно до Ордеру № 160/593 серія КР від 05.03.1984 р.
ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_4були вселені в житловий будинок АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу УРСР (в
редакції 1983 р.) на підставі рішення про надання
жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради
народних депутатів № 227 від
17.04.1992 р. будинок по АДРЕСА_1 був знятий з балансу ЖЕО Київського району та
переданий у власність ОСОБА_1.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що з
25.1.1983 р. до 17.04.1992 р. будинок по АДРЕСА_1 перебував у державному
житловому фонді, та на підставі ордеру в будинку проживали наймачі - позивачі
та відповідач як члени однієї родини.

Згідно ст. 65 1 Житлового кодексу УРСР наймачі жилих приміщень у
будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними
приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те,
що рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №
227 від 17.04.1992 р. прийнято з порушенням встановленого порядку отримання у
власність приміщень державного житлового фонду.

Крім того в процесі судового розгляду судом вірно було встановлено, що
спірний будинок був збудований в період сумісного проживання однією родиною
ОСОБА_1. та ОСОБА_5. (ОСОБА_2.). їх власними силами.

З огляду на наведені обставини, позивачі як члени сім'ї ОСОБА_1. мали рівні
права на отримання у власність спірного житлового будинку. Прийняття
оскаржуваного рішення виконавчого комітету обмежує гарантовані Житловим
кодексом права наймачів житлового будинку на отримання у власність займаних
приміщень.

Відповідно до ст. 135 Конституції (Основного закону) України (в редакції
1978 р.) виконавчі комітети місцевих рад народних депутатів приймають рішення і
видають розпорядження в межах повноважень, наданих їм законодавством України.

Судова колегія дійшла висновку про порушення при прийнятті рішення
виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 227 від
17.04.1992 р. вимог чинного законодавства України, що має наслідком його
скасування.

Також судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено,
що рішення Одеської міської ради № 449-XXIV від 15.10.2002 р., на підставі
якого ОСОБА_1 18.11.2002 р. отримав державний акт на право приватної власності
на землю, є неправомірним та безпідставним.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безплатна
приватизація земельних ділянок у власність громадян здійснюється у випадку
приватизації земельних ділянок, які знаходяться в користуванні громадян.

На підставі матеріалів справи встановлено, що позивачі з 1977 р. проживають
в оспорюваному житловому будинку та користуються земельною ділянкою за
адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1.
Вказані обставини підтверджені також ОСОБА_1., який зазначив, що з 1990 р. він
не проживав у оспорюваному житловому будинку та не користувався відповідною
земельною ділянкою.

Як наймачі житлового будинку та землекористувачі позивачі разом з ОСОБА_1.
мали однакове право на приватизацію земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 14 Конституції України (в редакції 1996 р.) право
власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Таким чином, прийняття Одеської міською радою оскаржуваного рішення, яким
вся земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1., порушує права
позивачів як належних користувачів земельної ділянки на отримання її у приватну
власність та вільне розпорядження нею.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи законам України визнаються незаконними в
судовому порядку.

Оскільки рішення Одеської міської ради № 449-XXIV від 15.10.2002 р.
прийнято без урахування прав та інтересів позивачів, що позбавило їх отримання
земельної ділянки, яка знаходиться в їхньому користуванні, у власність, судова
колегія прийшла до висновку про наявність підстав для скасування вказаного
рішення ради.

Разом з тим, судова колегія вбачає при прийнятті постави суду першої
інстанції порушення норм процесуального права, а саме прийняття рішення
стосовно позовних вимог, які не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства.

Так, як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачами заявлені позовні
вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок
за адресою: АДРЕСА_1 виданого
виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.04.1992 р. та про скасування
державного акту на право власності ОСОБА_1. на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Судова колегія дійшла до висновку, що розгляд зазначених позовних вимог не
відноситься до компетенції адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи спірні відносини між сторонами виникли в
зв'язку з видачею виконавчим комітетом свідоцтва про право власності та видачею
міською радою державного акту на землю. Предметом спору в даній справі є право
на отримання у власність житлового будинку та земельної ділянки. Тобто, між
сторонами існує спір про право, що в свою чергу виключає розгляд справи в
порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на наведені обставини, судова колегія вважає, що судом порушені
вимоги п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України та необґрунтовано не винесено ухвалу про
закриття провадження по справі в частині зазначених позовних вимог.

Таким чином, судовою колегією встановлено, що суд першої інстанції виніс
постанову з помилковим застосуванням норм Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки зазначені позовні вимоги заявлені на підставі спору про
право, який повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд
касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає
позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав,
встановлених ст. ст. 155 і 157 цього Кодексу.

Отже, судова колегія дійшла до висновку про необхідність
закриття провадження по справі в частині позовних вимог про визнання
недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.04.1992 р. та про
скасування державного акту на право власності ОСОБА_1. на земельну ділянку по
АДРЕСА_1.

При цьому, судова колегія роз'яснює позивачам їх право на
звернення до суду з вищезазначеними вимогами в порядку цивільно-процесуального
судочинства.

Також, з зазначених підстав, судова колегія вважає
законною та обгрунтованою ухвалу суду першої інстанції про роз'єднання позову ОСОБА_2., ОСОБА_3 до ОСОБА_1., Київської районної
адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради про визнання
приватизації будинку, рішення та свідоцтва про право власності незаконними,
рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність незаконним з
позовом ОСОБА_2., ОСОБА_3 до ОСОБА_1. про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1. до
ОСОБА_2., ОСОБА_3 третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської
ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення для
подальшого його розгляду у порядку адміністративного судочинства, а також про
закриття провадження по справі за вказаними вимогами.

Так позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням заявлені до ОСОБА_1., який не є суб'єктом
владних повноважень, що виключає наявність публічно-правового спору. Між
сторонами в цьому випадку виникли цивільно-правові відносини, які розглядаються
в порядку цивільного судочинства.

Позовні вимоги ОСОБА_1. про усунення перешкод у здійсненні права власності
та вселення також мають своєю підставою захист порушеного цивільного права, у
вказаних відносинах не приймали участь суб'єкти владних повноважень, а отже
справа за цими вимогами не є справою адміністративного судочинства.

Отже при прийнятті оскаржуваної ухвали судом вірно встановлені обставини
справи та визначений характер правових відносин між сторонами, та зроблений
висновок про необхідність закриття провадження по справі в цієї частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених в
ухвалі від 06 березня 2007 року, та судова колегія не вбачає підстав для її
скасування.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду підлягає
частковому скасуванню з закриттям провадження по справі в частині позовних
вимог, а ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 157, 185, 195, 198, 203, 205, 206 КАС України, судова
колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 05 червня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської
міської ради, Одеської міської ради, ОСОБА_1 про визнання протиправним та
скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності та державного
акту на землю - скасувати провадження по справі закрити.

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного
суду м. Одеси від 06 березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до
Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради,
ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішень, визнання недійсним
свідоцтва про право власності та державного акту на землю - відмовити повністю,
а ухвалу суду залишити - без змін.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського
районного суду м. Одеси від 06 березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2
ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської
міської ради, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішень, визнання
недійсним свідоцтва про право власності та державного акту на землю - закрити
як помилково відкрите.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді: