Справа № 22-а-12439/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Ушаков Т.С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19
листопада 2008 року справа № 22-а-12439/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової Г.М.

суддів: Горбенко К.П., Шаптала Н.К.

при секретарі

Білоус К.І.

розглянувши у відкритому за участю представників: позивача відповідача
апеляційну скаргу

судовому засіданні не з'явився не
з'явився Управління Пенсійного фонду
України в м. Первомайську Луганської
області

на постанову

Луганського окружного адміністративного суду

від

15 липня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-6048/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України
в м. Первомайську Луганської області

про

визнання дій незаконними та стягнення виплати підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 01.01.2006
року по 01.10.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області (далі
- Управління) про визнання незаконними дії відповідача щодо ненарахування йому
пенсії з підвищенням як дитині війни на 30 % мінімальної пенсії за віком,
посилаючись на те, що він, відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» належить до соціальної групи «діти війни», так як народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року і на 02.09.1945 року, на час закінчення Другої світової
війни, йому не виповнилося 18 років. Також ОСОБА_1 просить суд зобов'язати
Управління виплатити йому суми, передбачені ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», починаючи з 01.01.2006 року і зобов'язати
відповідача виплачувати щомісячно пенсію з доплатою в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком з 01.01.2006 року.

Обґрунтовував свій позов тим, що згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсія підвищується на
30% мінімального розміру пенсії за віком. Вказана норма вступила в дію з
01.01.2006 року. Однак, на теперішній час позивач отримує доплату лише 20 грн.
30 коп., що не відповідає розміру, встановленому законом, так як повинен був отримувати суму у розмірі 123
грн.02 коп., а з 01.10.2007 року
- 124
грн. 53 коп. щомісячно.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду
від 15 липня 2008 року позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Первомайську
Луганської області було задоволено частково, а саме: визнано незаконними
дії Управління щодо не нарахування
позивачу пенсії з підвищенням як дитині
війни на 30 % мінімальної пенсії за віком з 09 липня 2007 року до 01 жовтня
2007 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1
ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з
урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб які
втратили працездатність. Зобов'язано відповідача нарахувати ОСОБА_1 щомісячну
доплату до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 09 липня 2007
року до 01 жовтня 2007 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управління
подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права на підставі того, що
законодавством України не прийнято жодного нормативного акту, який би
встановлював мінімальний розмір пенсії за віком для розрахунку доплат.

Особи, що беруть участь у справі, до суду не з'явились,
були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, а судове рішення - змінити з наступних підстав.

Відповідно до статті 195
Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» в редакції, яка діяла на момент звернення позивача, дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на
30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про державний бюджет України на 2007
року» від 19.12.2006 року, який набрав чинності з 01.01.2007 року, ст. 111 було
встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» виплачується
особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників
війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від
09.07.2007 року положення ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України
на 2007 року» визнано неконституційним.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09 липня 2007 року норма ст. 6 Закону
України «Про соціальний статус дітей війни» про підвищення пенсії дітям війни
на 30% підлягає виконанню.

На час розгляду цієї справи судом зазначено, що розмір
мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми
мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для
осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15
липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19
грудня 2006 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка
втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1
жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» та існує в новій редакції з 28 березня
2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність,
визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411
гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено
встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно
до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність,
визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток,
що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Однак, приймаючи рішення
про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції помилково
зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області провести перерахунок
пенсії саме з 09 липня 2007 року по 01 жовтня 2007 року.

Як
вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного
фонду України в м. Первомайську Луганської області із заявою про перерахунок
пенсії у лютому 2008 року, але постанова у справі була прийнята у липні 2008
року, тобто після вступу у законну силу Рішення Конституційного Суду України №
10-рп від 22.05.2008 року, де у пункті 5
резолютивної частини зазначено, що положення Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін
до деяких законодавчих
актів України" ( 107-17 ), визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, що
узгоджується зі статтею 152 Конституції України, якою встановлено, що Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську
Луганської області надало ОСОБА_1 відповідь, якою відмовило у перерахунку
призначеної йому пенсії, посилаючись на те, що перерахунок пенсії здійснений у
відповідності до діючого законодавства (а.с. 8).

Отже, колегія
суддів вважає, що дії Управління щодо відмови позивачу у перерахунку підвищення
до пенсії треба визнати незаконними з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, оскільки вони не відповідають вимогам Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», згідно якого ОСОБА_1 має право на щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, та з 22 травня 2008 року.

Суд першої інстанції всупереч
вимогам п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України не вирішив частину позовних вимог
стосовно стягнення матеріальної шкоди на користь позивача в розмірі 2370, 70 грн., а також обов'язку перерахунку
доплати до пенсії на майбутнє.

Колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 в частині зобов'язання
відповідача робити перерахунок доплати до пенсії в розмірі 30 %, щомісячно в подальшому, оскільки Кодексом адміністративного
судочинства передбачено відновлювати лише порушені права громадянина, а не ті,
які можуть бути порушені в майбутньому.

Що стосується позовних вимог
позивача в частині зобов'язання відповідача сплатити йому матеріальну шкоду в
розмірі 2370, 70 грн., то, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,
зокрема з тим, що позивач не надав достатніх доказів щодо реального спричинення
йому матеріальної шкоди із-за бездіяльності відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що обумовлює
зміну постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови з частковим
задоволенням позовних вимог у відповідності до норм права, застосованих при
вирішенні цього спору для забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи
від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що
приписами ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України
передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного
місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Проте, у резолютивній
частині суд першої інстанції помилково зазначив суму судового сбору, яка
підлягає стягненню з державного бюджету на користь позивача у розмірі 0,85 грн,
тоді як ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» затверджені
ставки державного мита, зокрема при поданні позовних заяв чи скарг на неправомірні дії
органів державного управління і
службових осіб, що ущемляють права громадян, - у розмірі 0,2
неоподаткованих мінімумов доходів громадян, що складає 3 грн. 40 коп.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним змінити постанову суду першої
інстанції в частині стягнення з державного бюджету суми судового збору на
користь позивача.

Повний текст виготовлено 21 листопада 2008 року.

Керуючись
статтями 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в
м. Первомайську Луганської області на
постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 липня 2008 року у
справі № 2-а-6048/08 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України
в м. Первомайську Луганської області про визнання незаконними дій та
зобов'язання виплатити підвищення до
пенсії - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду
від 15 липня 2008 року у справі № 2-а-6048/08 за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Первомайську Луганської області про визнання
незаконними дій та зобов'язання виплатити
підвищення до пенсії - змінити

В абзаці другому резолютивної
частини постанови слова «01.10.07 р.»
замінити словами: «31.12.2007 року, та з 22 травня 2008 року».

В абзаці третьому резолютивної частини постанови слова «01.10.07 р.» замінити словами:
«31.12.2007 року, та з 22 травня 2008 року».

Доповнити постанову абзацом
четвертим наступного змісту: «В решті позовних вимог відмовити».

Абзац четвертий, п'ятий і шостий
вважати відповідно абзацами шостим, сьомим і восьмим.

В абзаці п'ятому
резолютивної частини постанови
слова «85 коп.» замінити словами «З.;) грн..».

В іншій частині постанову залишити
без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі виготовлення повного тексту у відповідності до
ч. 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня
виготовлення повного тексту.

Головуючий: Г.М.Міронова

Судді: К.П.Горбенко

Н.К. Шаптала