Справа № 22-а-15658/08
Суддя: Шаптала Н.К.
Дата ухвалення: 2008-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1-ій інстанції: Зайченко С.В.
Суддя-доповідач:
донецький апеляційний адміністративний
суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2008 рік місто Донецьк

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Шаптала Н.К.

суддів апеляційного суду: Юрченко В.П., Лях О.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу

Центрально-Міського Управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської Ради

на
постанову

Центрально-Міського районного
суду міста Горлівки

від

9 жовтня 2008 року

за
позовом

ОСОБА_1

до

1.Центрально-Міського
Управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської Ради;
2.Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області

про

Стягнення суми
допомоги на оздоровлення;

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Центрально-Міського районного суду міста
Горлівки Донецької області від 9 жовтня 2008 року визнано неправомірною відмову
Центрально-Міського Управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської Ради щодо
виплати на користь ОСОБА_1. недоотриманої щорічної разової грошової допомоги на
оздоровлення за період 2000-2005 років та за 2007 рік та з Центрально-Міського
Управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської Ради на користь ОСОБА_1. було стягнуто не виплачену
частину щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки та за 2007 рік у
розмірі 7342 грн. 50 коп.

Відповідач з вказаною
постановою суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши
матеріалами справи за апеляційною скаргою,
вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а постанова суду
підлягає скасуванню, з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1.

До такого висновку,
колегія прийшла з огляду на наступне:

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_1. є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, внаслідок
чого йому встановлена ІІІ група інвалідності, а з 12.01.2005 року ОСОБА_1було
встановлено ІІ групу інвалідності, та відповідно до вимог ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 року позивачу, як інваліду 3 групи,
підлягають сплаті одноразові щорічні компенсації на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої на момент її
виплати, а як інваліду 2 групи, підлягають сплаті одноразові щорічні
компенсації на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних розмірів заробітної
плати, встановленої на момент її виплати.

Колегія суддів, вважає, що суд 1-ї інстанції
обґрунтовано виходив з вимог Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який має вищу
юридичну силу відносно постанов Кабінету Міністрів України, якими керувався
відповідач, сплачуючи позивачу допомогу у зменшених розмірах, замість
встановлених за нормами ст. 48 Закону № 796- XII від 28.02.1991 року, - тобто
чотирьох, а з 12.01.2005 року п'яти мінімальних заробітних плат, розмір яких не
може бути меншин за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Колегія суддів, також враховує положення Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії» (далі ЗУ №2017 від 05.10.2000р.), яким визначаються правові
засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів,
спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України
- основних соціальних гарантій.

Відповідно до норм ст.ст. 5,6 ЗУ № 2017, основним державним соціальним
стандартом є прожитковий мінімум, на підставі якого встановлюються та
визначаються державні гарантії та стандарти в усіх сферах життєдіяльності
населення, в тому числі й щодо дотримання соціальних гарантій та стандартів підтримки інвалідів, осіб похилого
віку.

Відповідно до ст.17
ЗУ № 2017 основні державні соціальні гарантії встановлюються законами України з метою
забезпечення конституційних прав громадян на достатній життєвий рівень - до
таких гарантій віднесено і мінімальний
розмір пенсії за віком та мінімальний розмір заробітної плати, - які не можуть
бути меншими від прожиткового мінімуму встановленого законом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції безпідставно задоволені позовні вимоги ОСОБА_1. щодо стягнення з
відповідача недоотриманої суми щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення за 2000 та 2002 роки.

Так, суд першої інстанції
припустився помилки, визнавши неправомірною відмову відповідача щодо недоплати позивачеві допомоги на
оздоровлення за 2000 рік, яка була виплачена позивачу 04.12.2001 року у розмірі
21 грн. 50 коп. та за 2002 рік, яка була виплачена позивачеві 23.04.2003 року у
розмірі 21 грн. 50 коп., оскільки не
врахував тих обставин, що органи соціального захисту населення
здійснюють виплату щорічної допомоги на
оздоровлення, громадянам, які постраждали внаслідок ліквідації Чорнобильської
катастрофи, починаючи лише з 29.10.2003 року, відповідно до п. 2 Порядку
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого Постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та
доповненнями).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги, щодо виплати щорічної разової грошової допомоги за
2000 та 2002 роки, відповідно до норм ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від
28.02.1991 року - задоволенню не підлягають.

В задоволенні позовних вимог позивача в частині
зобов'язання Центрально-Міського Управління праці та соціального захисту
населення Горлівської міської Ради в подальшому проводити перерахунок пенсії,
відповідно до норм ст. 48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - має бути відмовлено, оскільки відповідно до вимог ст.ст.
2, 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають
тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.

За таких обставин,
колегія суддів приходить до висновку, що на користь ОСОБА_1. з Управління праці та соціального захисту населення Гірницької районної
адміністрації Макіївської міської Ради Донецької області підлягає стягненню
недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за 2001, 2003, 2004, 2005,
2007 роки, яка складає:

за 2001 рік 450,50 грн.: (118 грн. (розмір мінімальної
заробітної плати встановлений на момент виплати ) х 4 - 21,50 грн. (сума вже
отриманої допомоги;

за 2003 рік 798,50 грн.: (205 грн. (розмір мінімальної
заробітної плати встановлений на момент виплати ) х 4 - 21,50 грн. (сума вже
отриманої допомоги);

за 2004 рік 926,50 грн.: (237 грн. (розмір мінімальної
заробітної плати встановлений на момент виплати ) х 4 - 21,50 грн. (сума вже
отриманої допомоги);

за 2005 рік 1570 грн.: (332 грн. (розмір мінімальної
заробітної плати встановлений на момент виплати ) х 5 - 90 грн. (сума вже
отриманої допомоги);

за 2007 рік 2080 грн.: (440 грн. (розмір мінімальної
заробітної плати встановлений на момент виплати ) х 5 - 120 грн. (сума вже
отриманої допомоги);

а всього у розмірі 5825 грн. 50 коп.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню,
постанова суду першої інстанції - скасуванню, з частковим задоволенням позовних
вимог ОСОБА_1., а саме із задоволенням позовних вимог позивача в частині
визнання неправомірними дій Центрально-Міського Управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської Ради щодо невиплати позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення за 2001, 2003, 2004, 2005 та 2007 роки у розмірі
передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1. суми
недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2001, 2003, 2004,
2005 та 2007 роки у розмірі 5825 грн. 50 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог
судом має бути відмовлено.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.
195, п.3 ч.1 ст. 198, 202, 207 КАС України, колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрально-Міського Управління праці та соціального захисту населення
Горлівської міської Ради -
задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду міста Горлівки
Донецької області від 9 жовтня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1до
Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 9
жовтня 2008 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1- задовольнити частково.

Дії Центрально-Міського
Управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської Ради щодо
невиплати ОСОБА_1щорічної допомоги на оздоровлення за 2001, 2003, 2004, 2005 та
2007 роки у розмірі передбаченому ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»- визнати неправомірними.

Стягнути з Центрально-Міського Управління праці та соціального захисту
населення Горлівської міської Ради на користь ОСОБА_1. суму недоплаченої
щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2001, 2003, 2004, 2005 та 2007 роки у розмірі 5825 грн. 50 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги протягом одного
місяця з дня набрання законної сили.

Колегія суддів: Н.К.Шаптала

В.П.Юрченко

О.П.Лях