Справа № 22-а-8933/08
Суддя: Усенко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 22-а-8933/08 Головуючий у І інстанції: Усатенко І.В.
Суддя-доповідач: Усенко В.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

«14»
жовтня 2008 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Усенка В.Г,

суддів Бєлової Л.В.
та Горбань Т.І.,

при секретарі Літоміній
Н.В.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної
податкової інспекції у Оболонському районі м.Києва на постанову господарського
суду м.Києва від 24 жовтня 2007 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Оболонському
районі м.Києва до Приватного підприємства «Ра-Рур» та суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою
господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2007 року в задоволенні
адміністративного позову Державної податкової інспекції у Оболонському районі
м.Києва до Приватного підприємства «Ра-Рур» та суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, -
відмовлено.

В
апеляційній скарзі Державна податкова інспекція у Оболонському районі м.Києва
(далі - «ДПІ у Оболонському районі м.Києва») просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

Зазначає,
що спірна угода укладена з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Тому суд
першої інстанції мав визнати угоду недійсною на підставі ч.1 ст.207
Господарського кодексу України та застосувати наслідки, передбачені ч.1
ст.208 Господарського кодексу України.

Апеляційний
розгляд справи здійснюється за відсутності представників відповідачів, які
належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання.

Заслухавши
пояснення учасника процесу, який з'явився в судове засідання, дослідивши
матеріали справи, апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з закриттям
провадження у справі з таких підстав.

Згідно
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 4, 203 ч. 1 КАС
України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її і закриває провадження у справі
з підстав, встановлених ст. 157 КАС України.

Задовольняючи
позовні вимоги в частині визнання правочину, укладеного шляхом обміну
документами (накладною №25/06 від 25.06.2004р., податковою накладною №25/06 від
25.06.2004р., квитанцією до прибуткового касового ордеру №25/06 від
25.06.2004р.) між Приватним підприємством «Ра-Рур» та суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано докази на підтвердження того, що укладаючи угоду,
відповідачі діяли з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, а
тому із зазначеної підстави її не може бути визнано недійсною та застосовано до
відповідачів адміністративну санкцію, передбачену ч. 1 ст. 208 ГК України.

Колегія
суддів, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми,
якими регулюються спірні правовідносини, дійшла висновку, що судом першої
інстанції зроблено правильний висновок про недоведеність направленості
оскаржуваного правочину на досягнення мети, що завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства, зважаючи на наступне.

Як
свідчать матеріали справи, 25.06.2004р. між ПП «Ра-Рур» та ОСОБА_1 укладено
правочин, шляхом обміну документами, на виконання умов якого ПП «Ра-Рур»
реалізувало ОСОБА_1 товар на загальну суму 9012грн., у тому числі
податок на додану вартість у сумі 1502грн. Зазначений товар реалізовано
відповідно до накладною №25/06 від 25.06.2004р., податковою накладною №25/06
від 25.06.2004р., квитанцією до прибуткового касового ордеру №25/06 від
25.06.2004р.

Рішенням
Дніпровського районного в м.Києві суду від 21.03.2005р., визнано недійсними
установчі документи ПП «Ра-Рур» та свідоцтво про реєстрацію платника податку на
додану вартість № 35614978 від 08.12.2003р.

Частиною
1 статті 207 Господарського кодексу України (далі - «ГК України») передбачено,
що недійсним є правочин, укладений з метою завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства.

Доводи
апеляційної скарги про те, що установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію
ПП «Ра-Рур» визнано недійсними згідно з
рішенням Дніпровського районного в м.Києві суду від 21.03.2005р., на думку
колегії суддів, не впливає на недійсність укладеного та виконаного
відповідачами правочину, оскільки не є
тими обставинами, з огляду на які закон пов'язує можливість дійти висновку щодо
укладення сторонами спірного договору з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства

Як
свідчать матеріали справи, ПП «Ра-Рур» виписано податкову накладну №25/06 від
25.06.2004р., на загальну суму 9012грн., у тому числі
податок на додану вартість у сумі 1502грн.

Між
тим, зазначені обставини, не є такими, з огляду на які закон пов'язує
можливість дійти висновку щодо укладення сторонами спірного договору з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави суспільства.

Колегія
суддів, враховує, що позивачем не доведено суду обставин в обґрунтування
позовних вимог, наміру та прямого умислу у ПП «Ра-Рур» порушити вимоги закону,
не визначено і не обґрунтовано розмір шкоди або збитків заподіяних державі
шляхом ухилення від сплати податків та заподіяння їх саме укладанням спірного
договору, не доведено факту несплати податків відповідачем-2 - ОСОБА_1 згідно
спірної угоди. До того ж, факт несплати податків однією зі сторін договору не є
тим правопорушенням, за вчинення якого можна застосовувати передбачені ч. 1 ст.
208 ГК України санкції. Для стягнення цих санкцій є необхідною наявність умислу
на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад з метою неправомірного одержання з державного бюджету
коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати
контрагентами до бюджету.

Таким
чином, висновок суду першої інстанції щодо
відсутності підстав вважати укладену відповідачами угоду недійсною є
правильним.

Водночас,
відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним, суд
першої інстанції не врахував того, що вимоги про визнання недійсним правочину,
який завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути
предметом позову.

Питання
недійсності господарських зобов'язань та застосування відповідних санкцій
врегульовані Господарським кодексом України.

Відповідно
до 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону,
або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,
або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них
господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на
вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України (далі -
«ЦК України») правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже,
- нікчемним. Як зазначено у ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання судом такого
правочину недійсним не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання
такого правочину недійсним судовому розгляду не підлягають.

У таких
випадках органи державної податкової служби на підставі п. 11 ст. 10 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні» вправі звертатись до судів із
позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами,
вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність.

Отже
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, якщо справу не належить розглядати
в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у ній.

Суд
першої інстанції правильно не застосував санкції, встановлені за вчинення угод
з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, однак з
обґрунтуванням такого рішення колегія суддів погодитися не може.

В
оскаржуваному судовому рішенні суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для
застосування наслідків, передбачених п. 1 ст. 208 ГК України, пославшись на
пропущення строку їх застосування. Проте, виходячи з того, що дані санкції є
похідними від учинення нікчемного правочину, у даному випадку вони не можуть
бути застосовані через недоведеність направленості оскаржуваного договору на
досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, а не через
пропущення строку застосування такої конфіскації.

Таким
чином, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та закриває
провадження у справі в частині позовних вимог Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м.Києва щодо визнання укладеного відповідачами правочину
недійсним.

Керуючись
ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м.Києва задовольнити частково.

Постанову
господарського суду м.Києва від 24 жовтня 2007 року - скасувати. Провадження у
справі, - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну
скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий-суддя:
Усенко В.Г.,

судді: Бєлова
Л.В.,

Горбань
Т.І.