Справа № 22-а-4417/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Харченко Г.А.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2008 року справа № 22-а-4417/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Старосуда М.І.

суддів: при секретарі за
участю: позивача:
представника
від
відповідача:

Бадахової Т.П., Ханової Р.Ф.
Чуріковій Я.О. не
з'явився не з'явився

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської ради

на постанову

Кіровського міського суду
Луганської області

від

13 березня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-63/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської ради

про

стягнення недоотриманої разової
грошової допомоги до 5 травня за період з 2002-2007 роки, -

В С Т А
Н О В И Л А :

ОСОБА_1
звернувся до Кіровського міського суду Луганської області з позовною заявою до
Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
стягнення недоотриманої разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2002-2007
роки згідно ст. 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”.

Постановою
Кіровського міського суду Луганської області від 13 березня 2008 року у справі
№ 2а-63/08 позовна заява задоволена частково: стягнені кошти за 2004, 2007 роки
в сумі 3405 грн.15 коп., в іншій частині позову відмовлено.

Відповідачем
подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом норм матеріального
права.

Вважає правомірним та обгрунтованним застосування у
спірних правовідносинах положень ст. 29, ст. 33 Закону України “Про державний
бюджет України на 2007 рік”.

Сторони
у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином. Позивач надав клопотання про розгляд апеляційної скарги по справі без його участі.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1
має статус інваліда війни ІІ групи з 09.11.2006 року, про що свідчить
посвідчення НОМЕР_1(а.с. 5), у зв'язку з чим та відповідно до вимог ст. 13
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
має право на отримання щорічної грошової допомоги до 9 травня (яка повинна
виплачуватися до 5 травня) в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. До
09.11.2006 року у позивача була ІІІ група інвалідності.

За 2004 рік позивач отримав від управління 130 грн., хоча має право на отримання за 2004 рік вказаної допомоги у
розмірі 517,15 грн. за вирахуванням отриманих 130 грн.

За 2007 рік позивач отримав від управління
360 грн., хоча має право на отримання за
2007 рік вказаної допомоги у розмірі 2888 грн. за вирахуванням отриманих
360 грн. з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", законодавство України про
статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та
інших актів законодавства України; права та пільги
для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути
скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади,
які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними.

Відповідно до ст. 17, 19 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», основні соціальні державні гарантії, які є
основним джерелом існування, не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, розмір якого встановлений
законом; мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється лише Законами України та є виключно обов'язковим для всіх державних
органів влади, органів місцевого самоврядування, та інших.

Статтею
44 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» встановлено, що у
2004 році виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни 3 групи відповідно
до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», здійснюється у розмірі 130
грн.

Однак, пунктом 1 Рішення
Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 у справі №
1-27/2004 положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на
2004 рік» визнані неконституційними та втратили чинність.

Статтею
29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що у
2007 році виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни 2 групи відповідно
до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», здійснюється у розмірі 360
грн.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлювався
розмір щорічної разової допомоги до 5 травня у розмірах менших, ніж
передбачено Законом, визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Стаття 8 Конституції України
передбачає, що Конституція має найвищу юридичну силу, закони і інші нормативні акти повинні їй відповідати. Відповідно до
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; дотримання державою і її органами встановлених
законом особистих, майнових прав гарантується Конституцією.

Відповідно до ч.1 ст. 8,
ч.2,3,4 ст. 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом верховенства
права, застосовує Конституцію, закони України, інші
нормативно-правові акти; у разі невідповідності акту суд застосовує правовий
акт, що має вищу юридичну силу.

Посилання відповідача на
необхідність застосування Закону „Про державний бюджет на 2004 рік і 2007
рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом, який надав
позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам
адміністративного судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні права та
свободи гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на
ту обставину, що виплата вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2004
рій і 2007 рік, є також безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є
сам по собі підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на
отримання грошової допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від
виплати допомоги у передбаченому законом розмірі.

Враховуючи рішення Конституційного суду, наведене
вище, а також приймаючи до уваги вимоги Конституції
України щодо верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту
вже встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який
встановив конкретне право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в
тому числі і законом „Про державний бюджет".

Таким
чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо права
позивача на отримання відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» разової грошової допомоги у
2004 році в розмірі 517,15грн. і у 2007 році 2888 грн.

Стосовно
посилання відповідача у апеляційній скарзі на пропущення позивачем
процесуального строку для звернення з позовом до суду, колегія суддів зазначає,
що відповідно до частини 3 статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлювати інші
строки для звернення до адміністративного суду. Пункт 3 частини 1 статті 268
Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Крім
того, згідно ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Однак,
як вбачається із матеріалів справи, відповідач при розгляді позову в суді
першої інстанції не звертався до суду з письмовою або усною заявою про відмову
в задоволенні позову на підставі пропущення строку звернення до
адміністративного суду.

Тому
апеляційна скарга в цій частині також задоволенню не підлягає.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача одноразової
щорічної допомоги за 2004, 2007 роки.

Таким
чином, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм
матеріального, процесуального права.

Керуючись
статтями ст. 99, 100, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської
ради Луганської області на постанову Кіровського міського суду Луганської
області від 13 березня 2008 року у справі № 2а-63/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Кіровського міського суду Луганської області від 13 березня 2008 року у справі
№ 2а-63/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської області про стягнення
недоотриманої разової грошової допомоги до 5 травня за 2004, 2007 роки -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: