Справа № 22-а-7643/08
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
листопада 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

Суддів Дюкарєвої С.В.,
Макаренко Я.М.

за участю
секретаря
Маймуліна А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові
адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.09.2008
року по справі № 2-а-3153/2008

за позовом ОСОБА_1

до Управління
Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві

Головного Управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області

про нарахування
допомоги дитини війни -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила суд відновити
пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та
інтересів за період з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року, зобов'язати Головне управління Пенсійного
фонду України в Полтавській області нарахувати недоплачену їй як дитині війни щомісячну державну соціальну
допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2 733,30 грн.

Ухвалою Полтавського адміністративного суду від
28.07.2008 року було залучено в якості співвідповідача Управління Пенсійного
фонду України Київського району в м. Полтаві.

Постановою
Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2008 року
зазначений адміністративний позов задоволено частково. Визнано бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві
протиправною. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Київського району
в м. Полтаві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести виплати за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, в іншій частині позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Управлінням
Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві подано апеляційну
скаргу, в якій відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати
оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач
посилається на прийняття постанови з
порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що, задовольняючи позов, суд
першої інстанції не врахував, що на законодавчому рівні не вирішено питання
щодо визначення величини мінімального розміру пенсії за віком, яка повинна
застосовуватися для обчислення підвищення пенсій згідно зі ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни». На думку відповідача, на законодавчому
рівні залишилося невизначеним питання щодо органу, на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни,
за рахунок яких коштів повинні здійснюватись такі виплати та який розмір
мінімальної пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких
доплат.

Головне
управління Пенсійного фонду України в Полтавській області направило суду заяву,
в якій просить суд розглядати справу за відсутності його
представника.

__________________________________________________________________________________________________________________________

Справа
№22-а-7643/08 Головуючий
1 інстанції: Соколенко Ф.Ф.

Категорія:28 Доповідач:
Шевцова Н.В.

Колегія
суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги
рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві та відноситься до категорії
громадян, яким встановлено статус «дитина війни», що
підтверджується пенсійним посвідченням

НОМЕР_1
виданим Управлінням Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві. Відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004
року № 2195-IV позивач має право
на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Управління
Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві не здійснює позивачу
зазначені виплати, посилаючись на відсутність у нього коштів на ці виплати та
на невизначеність розрахункової величини (мінімальної пенсії за віком) для
розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей
війни.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд
першої інстанції виходив з Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007
року за № 6-рп/2007, яким визнано неконституційним положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік
дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №
2195-IV. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до зазначеного
рішення Конституційного Суду України
Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 р. повинно було діяти у відповідності з нормою ст. 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни” та здійснювати позивачеві нарахування
пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 року, у справі за поданням 46
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст.
66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст.
98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004
року № 2195-IV, з урахуванням ст.
111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.
Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території
України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч .2 ст. 152 Конституції України закони,
інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтаві з 09 липня 2007
року повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії,
передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №
2195-IV, яка набула чинності із зазначеної дати, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту
12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України», ця норма втратила
чинність та не підлягала застосуванню.

Посилання відповідача на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права через неврахування законодавчої неврегульованості
питання щодо механізму виплати пенсії відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №
2195-IV, колегія суддів, вважає необґрунтованими, з таких підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні
права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 8 Кодексу адміністративного
судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної
справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині
неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які
мають статус дітей війни не може бути підставою для не здійснення таких виплат
або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів
апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин ст.
28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №
1058-IV, колегія суддів зазначає наступне.

Судом
обґрунтовано було встановлено, що позивач, відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004
року № 2195-IV має право на
отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним
законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09.07.2003
року № 1058-IV, іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на
викладене, колегія суддів, не погоджується з доводами відповідача про те, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28
зазначеного Закону, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та
права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року №
2195-IV.

Крім того,
колегія суддів, вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність
коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу
невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та
зазначеною нормою Закону.

Також колегія
суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неправильності покладення судом першої
інстанції на відповідача обов'язку здійснювати позивачу виплату щомісячної соціальної допомоги як «дитині війни».

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві
та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус «дитина
війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV позивач
має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком.

Пенсійний фонд
України діє у відповідності Положення «Про Пенсійний фонд України»,
затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001 і
здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через
створені в установленому порядку його територіальні управління.

Відповідно до
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV рішення про призначення та
перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України
за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином,
суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до пенсії
позивача, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
від 18.11.2004 року № 2195-IV покладено на
Управління Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві за місцем проживання позивача.

Отже, суд
першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовано дійшов висновку
стосовно часткового задоволення позовних вимог.

Доводи
апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Разом з тим,
колегією суддів встановлено, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом
першої інстанції порушено норми процесуального права, що полягає в наступному.

Статтею 129
Конституції України визначено основними конституційними засадами судочинства -
гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами.

Згідно
приписів ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Одночасно із
технічним записом судового засідання ведеться журнал судового засідання, в
якому відображається хід судового розгляду справи.

Частиною 7
статті 12 Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що офіційним записом судового засідання є лише
технічний запис, здійснений судом у порядку, встановленому цим кодексом.

З матеріалів
справи, колегією суддів встановлено, що розгляд справи в суді першої інстанції
відбувався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Зазначена
обставина підтверджується відсутністю журналу судового засідання.

Таким чином,
колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив конституційні
засади судочинства та вимоги ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що
суд першої інстанції не здійснив фіксування судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу, а офіційним записом судового засідання є
лише технічний запис, здійснений судом у порядку, встановленому цим кодексом,
колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо
розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до
положень п. 1 та п. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. При цьому законним
визнається рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом
на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд першої
інстанції порушив основні конституційні засади судочинства та норми
процесуального права, передбачені ст.41 Кодексу адміністративного
судочинства України, а тому постанова
суду не є законною та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2
ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної
інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою
змінити постанову суду першої інстанції
або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє
або не задовольняє позовні вимоги.

Таким чином,
враховуючи, що суд першої інстанції правильно і повно встановив всі обставини
справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, але
допустив порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, колегія суддів скасовує постанову суду з прийняттям нового
рішення, яким позов задовольняє частково.

Керуючись ст. 160, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України
Київського району в м. Полтава задовольнити частково.

Постанову
Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2008 року по справі №
2-а-3153/2008 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1до
Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтава про нарахування допомоги дитині війни задовольнити
частково.

Визнати
бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтава протиправною.

Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком
з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», та провести виплати за період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року.

В іншій
частині позову відмовити.

Стягнути з
Державного бюджету України на користь
позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова
набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом місяця з дня складання постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст
постанови складено на підписано 18.11.2008р.

Головуючий (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) Я.М.Макаренко

(підпис) С.В.
Дюкарєва

З ОРИГІНАЛОМ
ЗГІДНО:

Суддя

Харківського
апеляційного

адміністративного
суду Н.В.
Шевцова