Справа № 22-а-6302/08
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №-22-а-6302/08 Головуючий у 1 інстанції Венгрин О.О.
Суддя доповідач Ситников О.Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 вересня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Ситникова
О.Ф.,

Суддів: Попович
О.В., Василенка
Я.М.,

при секретарі: Кожокар
М.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Староміського районного суду м.
Вінниці від 13 вересня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Староміської районної ради м. Вінниці, Управління праці та соціального захисту
населення в Староміському районі м. Вінниці, Головного управління праці та
соціального захисту населення Вінницької міської ради про стягнення
недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, визнання дій непровомірними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПСЗН Староміської районної ради м.
Вінниці, УПСЗН в Староміському районі м. Вінниці, ГУ ПСЗН Вінницької міської ради
про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, визнання дій
непровомірними.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 13.09.2007 року в
задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач - ОСОБА_1 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду не відповідає
вимогам матеріального та процесуального права, судом не повністю з'ясовані
обставини, що мають значення для справи, тому вона підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу позивача до суду апеляційної
інстанції у встановлений судом строк від інших осіб не надійшло.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся
учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення
з додержанням норм
матеріального і процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни
другої групи, що підтверджується копієй відповідного посвідчення (а.с. 3),
виданим фінансово-економічним відділом УВС Вінницької області.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1., суд першої інстанції посилався на те, що частиною
другою ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України та зробив висновки, що при цьому Конституція України не містить норм,
які б встановлювали б ієрархічну залежність одних законів від інших. Прийняті
Верховною Радою України закони є актами рівної юридичної сили. Єдиним законом
України, який Конституція України виокремлює серед інших, це закон про
Державний бюджет України. Зокрема, суттєві його відмінності полягають у тому,
що згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та має
визначений термін дії (частина 1 ст.96), суб'єктом права законодавчої
ініціативи щодо цього Закону є тільки Кабінет Міністрів України (частина 2
ст.96). Крім цього, відповідною конституційною нормою чітко окреслено коло
питань, які можуть бути врегульовані тільки цим законом. А саме, виключно
законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (частина 2 ст.95 Конституції України).

За таких
обставин суд вважав, що органи державної влади, а зокрема органи праці та
соціального захисту населення, Міністерство Фінансів України та Державне
Казначейство України зобов'язані були виконувати положення статей Законів
України «Про Державний бюджет України...» на відповідний рік в частині розмірів
виплат одноразової допомоги позивачам, що ними і було зроблено.

Виходячи із
наведеної вище конституційної норми про обов'язок органів державної влади діяти
у спосіб, визначений законом, норм Конституції України, які визначають, що
єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, ч.2 ст.152
Конституції України, ст.73 Закону України «Про Конституційний Суд України»,
якими визначено, що закони втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність, суд приходить до висновку що
норми Законів України «Про Державний бюджет України...» на 2005, 2006, якими
визначене виплату щорічних допомог позивачам у меншому розмірі, ніж передбачено
Законом України «Про статус ветеранів війни та їх соціального захисту» були
чинними на час проведення цих виплат та є чинними на даний час, а тому мали
виконуватися органами державної влади, в тому числі і органами праці та
соціального захисту населення.

В даному
випадку єдиним органом, який мав би і міг враховувати дані правові позиції
Конституційного Суду України при прийняті нових законів або внесенні змін до
вже існуючих є Верховна Рада України. Відповідачі ж у справі мали виконувати
прийнятті Верховною Радою України закони.

Роблячи
остаточні висновки суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вини в
діях відповідача щодо невиплати щорічної разової допомоги у розмірах
передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни та їх соціального
захисту» не має, виплата щорічної допомоги органами управління праці та
соціального захисту населення позивачам була здійснена у межах видатків
профінансованих Міністерством Фінансів та Державним Казначейством та у
відповідності до чинних на час проведення виплат Законів України «Про Державний
бюджет України...» на відповідні роки.

З такими висновками суду судова колегія погоджується та додатково зазначає,
що Рішенням Конституційного Суду України по справі № 6-рп/2007 від 9 липня 2007
року визнано неконституційною стаття 29 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" за якою у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" встановлена в розмірі 55 гривень.

Частина 4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачає, що особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Таким чином, позивачі Приймак С.Ф. та Приймак М.К. мають право на стягнення
разової щорічної допомоги за 2007 рік у розмірах передбачених Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте таких
позовних вимог в даній справі вони не заявляли.

Виходячи з
наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому
підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 13 вересня 2007 року -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного Суду
України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: