Справа № 22-а-12142/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Блохін А. А.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

5 листопада 2008 року справа №
22-а-12142/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, повідомлені належним чином,

від першого відповідача: від другого відповідача

не з'явився, надане клопотання про розгляд справи за
відсутності представника першого відповідача, не з'явився, надане клопотання
про розгляд справи за відсутності представника першого відповідача

розглянувши апеляційну скаргу

Центрально-міського управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської ради, м. Горлівка

на постанову Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки

від

1 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ НОМЕР_1 (суддя Блохін А. А.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Горлівка

до

1)ОСОБА_2, м. Горлівка 2)
Головного управління державного казначейства України в Донецькій області, м.
Донецьк

про

визнання дій відповідача неправомірними, стягнення
недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 21 січня 2008 року до Донецького окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 1-3) доОСОБА_2, м. Горлівка про визнання дій
відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті недоплаченої щорічної
грошової допомоги до 5 травня неправомірними, стягнення з відповідача
несплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки в сумі 7756 грн.

Ухвалою
від 4 березня 2008 року (арк. справи 23) Донецький окружний адміністративний
суд передав справу за підсудністю до
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки.

Постановою
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 1 серпня 2008 року (арк.
справи 43-44) позовні вимогиОСОБА_1 були задоволені частково. Суд першої
інстанції: 1) визнав незаконною відмовуОСОБА_2, м. Горлівка щодо
відмовиОСОБА_1. здійснити донарахування розміру грошової допомоги до 5 травня
до рівня 8 мінімальних пенсій за віком за 2007 рік, 2) визнав незаконною
відмовуОСОБА_2, м. Горлівка щодо відмовиОСОБА_1. здійснити виплату розміру
грошової допомоги до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за 2007
рік, 3) стягнув зОСОБА_2, м. Горлівка недоотриману суму щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі 2920 грн. 48 коп. на користьОСОБА_1,
4) в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову. Також, в апеляційній скарзі відповідач
просив розглянути справу за його відсутності.

Позивач про час,
дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, проте своїм
правом бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Другий
відповідач надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника.

Колегія суддів,
заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня
1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних
правовідносин), далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий статус
ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення,
сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до
частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Розділом 3 цього Закону
визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту.

Позивач є
інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням (арк. справи 4-5). В
обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач виплатив разову
грошову допомогу до 5 травня за 2005 - 2007 роки в розмірі меншому, ніж
передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Згідно
частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції станом на час здійснення оспорюваних виплат)
щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам I групи -
десять мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно
листа відповідача (арк. справи 11) позивачу, як інваліду війни 2 групи, була
виплачена разова грошова допомога за 2005 рік - 330 грн., за 2006 рік - 330
грн., за 2007 рік - 360 грн.

Статтею 30 Закону України "Про державний
бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІV від 23
грудня 2004 року, яка в новій редакції
Закону України від 25 березня 2005 року N 2505-IV є статтею 34
того ж змісту, було встановлено, що в 2005 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам війни 2 групи у
розмірі 330 гривень. З огляду на те, що положення статті 30 (34) Закону
України "Про державний бюджет України на 2005 рік" Конституційним
Судом України до дійсного часу не визнані неконституційними. За довідкою
відповідача позивачу у 2005 році було виплачено 330 грн., тому колегія суддів
дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні
позову в цій частині.

На 2006 рік дія
частини п'ятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» була зупинена в частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни згідно з Законом України
"Про державний бюджет на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року N 3235-IV
та відповідно до статті 30 цього ж закону про державний бюджет було
встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги здійснюється інвалідам
війни 2 групи в розмірі 330 гривень. За довідкою відповідача позивачу у
2006 році було виплачено 330 грн., тому колегія суддів дійшла до висновку, що
суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Статтею 71 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19
грудня 2006 року з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим
Законом була зупинена на 2007 рік дія частини 5 статей 12, 13, 14 та 15 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Відповідач в
обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно статті 29 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щорічна разова допомога була
виплачена позивачу у встановленому цією нормою розмірі 360 грн.

З цього приводу
колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007
від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним)
стаття 29, пункт 13 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", яким було зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12,
13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги, у зв'язку з чим положення статті 29, пункту 13 статті 71
Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення
Конституційного Суду України у цій справі є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може бути оскаржене та має преюдиціальне
значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

Перший
відповідач в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для
визначення пенсій, призначених згідно з
цим Законом. З цього приводу колегія суддів зазначає, що за частиною 1 статті 2
Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року прожитковий
мінімум застосовується для: встановлення розмірів мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій
та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів
України, визначення права на призначення соціальної допомоги. Колегія суддів
також враховує, що чинним законодавством не встановлено іншого ніж
передбаченого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» порядку вирахування мінімального розміру пенсії
за віком.

Розмір щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік для
позивача - інваліда війни 2 групи повинен бути розрахований виходячи з
наступного:

- відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1
січня 2004 року (в редакції яка була дійсна на час здійснення виплати),
мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, визначеного законом.

- згідно статті 62 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19
грудня 2006 року (у редакції Закону
України від 15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28
березня 2007 року) в період з 1 квітня 2007 року по 30 вересня 2007 року
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складав 410 грн. 06
коп.,

- розмір щорічної
разової допомоги за 2007 рік складає 3280 грн. 48 коп. (410 грн. 06 коп. х 8),

- сума недоплаченої
позивачу разової грошової допомоги за 2007 рік відповідно до вищенаведеного
складає 2920 грн. 48 коп. (3280 грн. 48 коп. - 360 грн.), як і було
правильно встановлено судом першої інстанції.

З врахуванням вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання відмови першого
відповідача щодо донарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової
допомоги за 2007 рік в розмірі, передбаченому частиною 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до статті 17 цього Закону
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, в резолютивній
частині постанову судом першої інстанції не вказано про стягнення з відповідача
на користь позивача недоотриманої суми щорічної грошової допомоги до 5 травня
за 2007 рік за рахунок коштів Державного бюджету України.

Управління праці
та соціального захисту населення стосовно виплат щорічної разової грошової
допомоги ветеранам війни, є розпорядником бюджетних коштів в розумінні пункту
36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно частини 1
статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання. Колегія суддів не приймає
посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що
судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності
від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату
допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави,
держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення
прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Виходячи з
вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої
інстанції справа вирішена по суті вірно, проте з порушенням норм матеріального
права в частині не зазначення в резолютивній частині постанови про стягнення з
першого відповідача на користь позивача недоотриманої грошової допомоги до 5
травня за 2007 рік за рахунок коштів Державного бюджету України, що згідно
статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлює зміну
постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_2, м. Горлівка на постанову
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 1
серпня 2008 року по адміністративній справі № НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Постанову
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 1
серпня 2008 року по адміністративній справі № НОМЕР_1 - змінити.

Доповнити абзац 4 резолютивної частини постанови Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 1 серпня 2008 року по
адміністративній справі № НОМЕР_1 після слів «на користь ОСОБА_1»
висловом «за рахунок коштів Державного бюджету України».

В іншій частині постанову Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки від 1 серпня 2008 року по адміністративній
справі № НОМЕР_1 залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення
судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у
повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 5 листопада 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 10
листопада 2008 року.

Головуючий: /підпис/ В.Г.Яманко

Судді
/підпис/ Г.М.Міронова

/підпис/ К.П.Горбенко