Справа № 22-а-3433/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

30 вересня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Заверухи
О.Б., Пліша М.А.,

при
секретарі Каблаку
Т.П.,

з участю осіб :

від позивача -
ОСОБА_1,

від відповідача -
Гордюк С.С. - представник,

від третьої
особи - Болюба О.В. -
представник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові

апеляційні скарги Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та
Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської
області від 04 липня 2007 року по справі № 2-а-24/07

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ
України у Львівській області

третя особа без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у
Львівській області

про бездіяльність щодо призначення пенсійного забезпечення,
-

в с т а н о в и л
а :

04 липня
2007 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області прийнято постанову
по справі № 2-а-24/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про
бездіяльність щодо призначення пенсійного забезпечення, якою позов задоволено,
зобов'язано Головне управління МВС у Львівській області призначити пенсію
ОСОБА_1 з 05.02.2005 року відповідно до п. „б" ст. 12 Закону України „Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших
осіб" від 09.04.92р. №2262-Х11.

Ухвалою від 14 грудня 2007 року
було задоволено клопотання позивача про виправлення описки та після виправлення
описки абзац 3 викладено в такій редакції: «Зобов'язати Голвне управління МВСУ
у Львівській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 05.02.2005 року відповідно до
п. «б» ст..12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ в
редакції Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 04.07.2002 року
№ 51-ІV»

Прийняту
постанову суд першої інстанції мотивував тим, що у позивача виникли підстави
для призначення пенсії згідно п. "б" ст. 12 Закону України "Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992р.
№ 2262-ХП в редакції Закону від 4 липня 2002 року № 51-1У, оскільки норма Закону
визначала право на пенсію за вислугою років особам офіцерського складу...,
особам, що мають право на пенсію по цьому Закону, звільнені зі служби незалежно
від підстав і часу звільнення, досягнули 45-річного віку, крім осіб,
позбавлених військових і спеціальних звань..., а ті із них, які є інвалідами
війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних
років і більше, із яких не менше 12 календарних років і 6 місяців складає
військова служба чи служба в органах внутрішніх справ.

Вказану
постанову суду в апеляційному порядку оскаржено відповідачем - Головним
управлінням УМВСУ у Львівській області та третьою особою - Головним управління
Пенсійного фонду України в Львівській області, представники яких в поданій
апеляційних скаргах покликаються на те, що оскаржувана постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим
просять таку скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Як на доводи в своїх апеляційних
скаргах представники апелянтів покликаються на те, що судом першої інстанції не
враховано ті обставини, що у п. "б"
ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб"
від 9 квітня 1992р. № 2262-ХП в редакції Закону від 4 липня 2002 року №51-1У
вираз «... незалежно від ... часу звільнення ...» означає, що особа може мати
право на пенсію за п. «б» ст.. 12 Закону незалежно від того звільнена вона зі
служби після внесення змін до Закону чи раніше, але при цьому загальний
трудовий стаж та її вік повинні бути відповідно 25 і 45 років на той час, коли
ця особа ще мала статус військовослужбовця чи особи рядового чи начальницького
складу ОВС, тобто на день звільнення зі служби. А оскільки, позивач, 1948 року
народження, звільнений взапас 08.09.1989 року( на день звільнення йому не
виповнилося 45 років), то права на пенсію за вислугу років відповідно до п. «б»
ст.. 12 вищевказаного Закону в нього немає.

Представники апелянтів - ГУ УМВСУ у Львівській області та ГУ ПФУ у
Львівській області в судовому засіданні підтримали доводи
апеляційних скарг та просять такі задовольнити.

Позивач,
ОСОБА_1, в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив та
пояснив, що постанова суду першої інстанції прийнята у відповідності до вимог
процесуального та матеріального права на підставі повного, всебічного і
об'єктивного дослідження обставин справи, та така скасуванню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянтів
на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення позивача на заперечення
проти таких, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Розглядаючи спір та приймаючи
рішення про задоволення позову суд першої інстанції підставно і обґрунтовано
виходив із того, що станом на 06.08.2002 року, коли набула чинності ст. 12
Закону 2262-ХП у редакції Закону від 4 липня 2002 року № 51-1У, ОСОБА_1
виповнилося 45 років, його загальний трудовий стаж становив 38 календарних роки
5 місяців, з яких 18 календарних років і 19 місяців становить служба в органах
внутрішніх справ. Тому в нього виникли підстави для призначення пенсії згідно
п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992р. № 2262-ХП в редакції
Закону від 4 липня 2002 року №51-1У. Крім
того, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду відповідно з оскарженням бездіяльності
посадових осіб у період до прийняття змін до Закону і в час, коли він мав право
на призначення такої пенсії.

Поряд з
цим колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що законом не передбачено, що право на отримання
пенсії за вислугу років настає при наявності умов, передбачених п. «б» статті
12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців» на момент
звільнення, а передбачено лише право на отримання пенсії при настанні
відповідних вимог.

Відповідно
до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 15
квітня 2005 року №4 "Про окремі питання застосування судами України
законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім
військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", - існує виняток із цього
правила в п. "б" ст. 12 Закону "2262-Х11 в редакції Закону від 4
липня 2002 року №51-1У, який набув чинності 6 серпня 2002 року, для
військовослужбовців та осіб, які мають право згідно з цим Законом, раніше
звільнених зі служби. На підставі цього Закону, починаючи з 6 серпня 2002 року,
незалежно від підстав та часу звільнення, їм може бути призначена пенсія за
умови, що цим особам виповнилося 45 років, і, що вони мають загальний трудовий
стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і
шести місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ
чи в державній пожежній охороні.

При цьому
колегія суддів відзначає, що згідно пункту “б” частини першої статті 12 Закону
України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб” в редакції Закону України від 04.07.2002 право на пенсію за
вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби
незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім
осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із
служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням
свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є
інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25
календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців
становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Тобто, в Законі
України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб” в наведеній редакції була скасована вимога про те, що особа,
якій надається право на пенсію за вислугу років, має відповідати встановленим
пунктом “б” частини першої статті 12 даного Закону вимогам саме на дату
звільнення.

Лише згідно
пункту “б” частини першої статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” в редакції Закону
України від 04.04.2006 Законом знову встановлена вимога про те, що
особа, якій надається право на пенсію за вислугою строків служби повинна
відповідати встановленим наведеною нормою вимогам саме на день звільнення.
Крім того, до служби, яка надає право на пенсію за вислугу років, крім військової
служби, служби в органах внутрішніх справ та в державній пожежній охороні
додано службу в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції та
Державній кримінально-виконавчій службі України.

Судом
першої інстанції правильно встановлено те, що позивач із заявою до відповідача
про призначення пенсії звернувся 05.02.2006 року тобто на час дії “б” частини
першої статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб” в редакції Закону України від
04.07.2002 року, а тому відповідач зобов'язаний був врахувати вимоги вище
вказаної норми спеціального Закону, чого ним зроблено не було, і звернення
позивача по суті не було вирішено, хоча відповідно до діючого на той час
законодавства його заява підлягала задоволенню, внаслідок чого було допущено
протиправну бездіяльність.

Також
правильним є висновок суду першої інстанції, що згідно ст. 50 Закону України
"Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб"
від 09.04.1992 р. № 2262-Х11 у редакції Закону від 04.07.2002р. №51-1У пенсії
за минулий час при несвоєчасному зверненні призначаються з дня виникнення права
на пенсію, але не більше ніж за 12 місяців перед зверненням за пенсією, а тому
пенсія повинна бути призначена ОСОБА_1 з 05.02.2005 року, оскільки позивач
вперше у письмовій формі звернувся до УМВС Львівської області про призначення
пенсії 05.02.2006 року.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, відповідає вимогам
ст.ст.10,11,71,138,143,159,161-163 КАС України, доводи апеляційних скарг її не
спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції не
має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні
скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській
області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 04 липня 2007 року по справі № 2-а-24/07 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській
області про бездіяльність щодо призначення пенсійного забезпечення, - без змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно після проголошення та на неї може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після проголошення, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно
до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
: І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

М.А.Пліш