Справа № 22а-5276/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
cправа № 22-а-5276/08 Головуючий суддя у
категорія статобліку - 50 інстанції - Петушков С.А.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2008 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В. (доповідача)

суддів
Поплавського В.Ю.,

Стежко В.А.

при секретарі
Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Олександрійської міської ради на постанову
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого
2008 року

у адміністративній справі № 2-а-114/08 року за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Олександрійської міської ради Кіровоградської області про
стягнення коштів на оздоровлення, -

в с т а н о в
и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
Кіровоградської області, в якому просила
стягнути з відповідача на її користь несплачену суму грошової допомоги
на оздоровлення за період 2000-2006 років у розмірі 7066,50 гривень.

При
розгляді справи судом першої інстанції відповідач проти задоволення позову заперечував,
посилаючись на пропущення позивачкою річного строку
для звернення з позовом до суду.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 26 лютого 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково, з Управління праці та
соціального захисту населення в місті Олександрії стягнуто на користь
ОСОБА_1 невиплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за період 2000 -
2005 років у розмірі 5316,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
Кіровоградської області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача щорічної
допомоги на оздоровлення за 2000-2005 р.р. та в позові цій частині відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що допомога на оздоровлення виплачена позивачці у розмірі, передбаченому
Постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 р. № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами
і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року № 562, тому підстав для її виплати в більшому розмірі немає. Крім того,
вказує на пропуск позивачкою строку звернення до суду, що є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи,
оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої
інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суму грошової
допомоги за період з 2000-2005 рр. скасувати, з постановленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено
та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення Олександрійської міськради як учасник
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що
підтверджується посвідченнями НОМЕР_1 від 22.11.2002 р. (а.с.2).

Відповідно статті ч.4 ст.48 Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 року № 796-ХІІ щорічна допомога учасникам другої
категорії виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, при цьому, розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ).

Із змісту ст.1 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми
статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати, відповідно
до Закону України № 1766-ІІІ від 01.06.2000 р. був встановлений з 1 липня 2000
року у розмірі 118 грн. на місяць. Законом України № 2896-ІІІ від 13.12.2001 р.
розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2002 року встановлений у розмірі
140 грн. на місяць, а з 1 липня 2002 р. у розмірі 165 грн. Законом України від 26.12.2002 р. № 372-ІV
розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2003 р. у розмірі
185 грн. на місяць, а з грудня 2003 р. встановлений у розмірі 205 грн. Законом
України № 1344- ІV від 27.11.2004 р. розмір мінімальної заробітної плати з 1
вересня 2004 р. встановлений у розмірі 237 грн. на місяць, а з 1 січня 2005 р.
Законом України № 2285- ІV від 23.12.2004 р. розмір мінімальної заробітної
плати був встановлений у розмірі 262 грн., з 01 квітня 2005 р. - в розмірі
290 грн., з 1 липня 2005 р. - 310 грн., з 1 вересня
2005 р. - 332 грн. Законом України № 3235- ІV від 20.12.2005 р. розмір мінімальної заробітної плати
встановлений з 1 січня 2006 року у розмірі 350 грн. на місяць, з 1 липня 2006
р. в розмірі 375 грн.

Вищенаведені нормативні акти свідчать про те, що розмір
мінімальної заробітної плати зростав кожен наступний рік, а то й по двічі,
тричі на рік. При цьому, вказані Закони
не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ. Оскільки ні
Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному до 2006 року
будь-яких рішень з цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягає не Постанова КМУ № 836, а саме
стаття 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України № 1766-ІІІ від 01.06.2000 р., №
2896-ІІІ від 13.12.2001 р., № 372-ІV від 26.12.2002 р., № 380-ІV від 26.12.2002
р., № 1344- ІV від 27.11.2004 р. № 2285- ІV від 23.12.2004 р. та № 3235- ІV від
20.12.2005 р.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визнав право
позивачки на отримання грошової допомоги у період 2000-2005 р.р. з урахуванням
розміру мінімальної зарплати, тобто у розмірі
5316,50 грн., а також вірно визначив, що дію абзацу другого частини
четвертої статті 48 Закону № 796-ХІІ було зупинено на 2006 рік в частині
виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV, а тому прийшов до висновку про
відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки допомоги за цей
рік з урахуванням розміру мінімальної зарплати.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги позивачки про стягнення з відповідача сум щорічної допомоги на
оздоровлення недоотриманих ним за 2000-2005 роки, суд першої інстанції не
прийняв до уваги та не надав належної оцінки тому, що позивачка звернувся з
позовом до суду лише у січні 2008 року, тобто з пропуском строку звернення до
суду з позовом та з клопотанням про поновлення строку не ставила.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.99
КАС України , адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим
Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС
України , пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач наполягав в суді першої та апеляційної інстанції на застосуванні
щодо позивачки наслідків пропущення строку звернення до суду з адміністративним
позовом.

Керуючись вказаними статтями КАС
України , колегія суддів приходить до висновку, що
вимоги позивачки провести виплату грошової допомоги за 2000-2005 роки заявлені
поза межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС
України, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає що постанова Олександрійського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 26 лютого 2008 року в оскарженій частині
підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні
позову в частині стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за 2000-2005 роки з підстав пропуску строку на звернення з позовом
до суду.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205,
207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
- задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 26 лютого 2008 року в частині стягнення на користь
ОСОБА_1 з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2005 рр. в
розмірі 5316,50 грн. - скасувати.

В позові ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради Кіровоградської області в частині стягнення на її користь щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2000-2005 рр. - відмовити.

В іншій частині постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2008 року - залишити
без змін

Постанова Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня складення її тексту у
повному обсязі.

Повний тест постанови
виготовлений 09 червня 2008 року

Судді

Копія відповідає оригіналу.

Суддя