Справа № 22-а-14193/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Кротінов В.О. Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2008 року справа №
22-а-14193/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Дяченко С.П., Нікуліна О.А. Денисенко К.С. Удовиченка І.О.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної у м. Донецьку ради

на постанову

Ленінського районного суду м. Донецька

від

12 вересня 2008 року

по справі

№ 2-а-78/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної у м. Донецьку ради

про

оскарження дій, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

20.06.2008
року ОСОБА_1. звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від
12.09.2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради про оскарження
дій, зобов'язання вчинити дії було задоволено частково, а саме на
оздоровлення за 2003-2005 та 2007 роки та до 5 травня за 2007 та 2008 роки.

Не погодившись з таким
рішенням, Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної у м. Донецьку ради подало апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права, а саме, відповідач здійснював
виплати, керуючись Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та № 562
від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідними Законами
України про Державний бюджет.

В судовому засіданні позивач заперечував проти
задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не
прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за
необхідне в її задоволенні відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії і є інвалідом 3
групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена
щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи у розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

За 2003, 2004 роки Управління виплатило щорічну допомогу
на оздоровлення частково - у розмірі по 21,50 грн., установлені постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі
- постанова №836), за 2005 та 2007 рік - по
90 грн., встановлені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова №562).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами № 836 та № 562 усупереч Закону №
796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно
до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення
виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й,
зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії 3 групи - 21,50 гривень та 90 гривень(за грошовою реформою 1996
року).

З моменту прийняття постанови № 836 встановлені нею
розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися незмінними на 2003-2007
роки, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними
актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови № 836 та № 562.

Положення пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати -абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого
частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого,
п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 р.

Тобто, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової
допомоги на оздоровлення у розмірі по 21,50 за 2003-2004 роки та по 90 грн. за
2005- 2007 рік суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи також встановив, що позивач є інвалідом війни третьої групи, у зв'язку з
чим та відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної
грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі
семи мінімальних пенсій за віком.

Фактично
позивач отримав від Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради в 2007
році - 300 грн., в 2008 році - 350 грн.

При
цьому відповідач керувався положеннями ст. 29 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» та ст. 65 Закону України «Про Державний бюджет на
2008 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29
Закону України «Про державний бюджет України
на 2007 рік», якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня
у розмірах менших, ніж передбачено Законом визнано такою, що не
відповідає Конституції України.

Положення п.п. «б» п.п. 2
пункту 20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»
Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», згідно якого розмір
допомоги до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про Державний бюджет України" визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп від
22.05.2008 року.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» розмір
прожиткового мінімуму та відповідно розмір мінімальної пенсії за віком з 01.04.2007 р.
встановлено в розмірі 406 грн. Крім того, згідно з ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір мінімальної пенсії за
віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму визначеного законом для
осіб, що втратили працездатність. Станом на 01.04.2008 року мінімальний розмір
пенсії за віком становив 481 гривню.

Таким
чином, неправомірність дій відповідача про нарахування ОСОБА_1 щорічної
грошової допомоги до 9 травня протягом 2007 року в розмірі 300 гривень,
встановлених ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», а не в
розмірі 2870,42 грн. (410,06 х 7), протягом 2008 року в розмірі 350 гривень,
встановлених Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік», а не в розмірі
3367 грн. (481 х 7), згідно Закону
України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від
09.07.2003 р., є очевидною. Відповідача належить зобов'язати нарахувати ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної грошової допомоги як інваліду війни 3 групи в
розмірі:

за 2007
рік - 2570,42 гривень (410,06 х 7 - 300);

за 2008
рік - 3017 гривень (481 х 7 - 350).

Відтак, недоотримана сума
за 2007 та 2008 роки складає 5587 грн. 42 коп., яка підлягає стягненню з
відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", законодавство України про статус ветеранів війни та їх
соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України; права та пільги для
ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути
скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади,
які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними.

Відповідно до ст. 17, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти
та державні соціальні гарантії», основні соціальні державні гарантії, які є основним
джерелом існування, не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, розмір якого
встановлений законом; мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється лише
Законами України та є виключно обов'язковим для всіх
державних органів влади, органів місцевого самоврядування, та інших.

Ст. 8 Конституції України передбачає, що Конституція має найвищу юридичну
силу, закони і інші нормативні акти
повинні їй відповідати. Відповідно до Конституції України в Україні визнається
і діє принцип верховенства права; дотримання
державою і її органами встановлених законом особистих, майнових прав гарантується
Конституцією.

Тобто
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав
для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Іншими сторонами в іншій
частині постанова місцевого суду не оскаржена, тому апеляційному перегляду не
підлягає і має бути залишена без змін.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160,
ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Донецька від 12 вересня 2008
року у справі № 2-а-78/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради «про оскарження дій,
зобов'язання вчинити дії» - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: