Справа № 22а-5762/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий суддя у 1-ій
інстанції Попович С.М.
Доповідач Семененко Я.В.
(справа
№ 2а-99/08)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
Семененка Я. В.

суддів -
Баранник Н.П., Юхименка О.В.

при
секретарі - Галоян О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого
2008 року у справі № 2а-99/08 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом, який в
подальшому уточнив та просив стягнути з
ОСОБА_2 на його користь недоплачену суму на оздоровлення за період з
2000-2006 роки у розмірі 12 966,50грн. та відшкодувати завдану моральну шкоду в
сумі 3000грн. Посилався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС другої категорії, у зв'язку з чим перебуває на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
Кіровоградської області, а тому відповідно до ст.48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року № НОМЕР_1 йому передбачено виплату щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Проте,
відповідачем, всупереч вимогам Конституції України та вищезазначеному Закону,
було виплачено на користь позивача за період з 2000-2006р.р. значно занижені
суми компенсації на оздоровлення, без врахування встановленого на території
України розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 11 лютого 2008
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача невиплачену
суму щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2000-2005 роки у розмірі - 5
976,50грн., в задоволенні решти позовних вимог позивачу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2
подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для
скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або
питання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги
учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, позивач вказуючи на неправомірність дій відповідача,
посилався на те, що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
” № НОМЕР_2 щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації
аварії на ЧАЕС другої категорії у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.
При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати
(абзац 7 частини 4 статті 48 Закону № НОМЕР_2). Щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

ОСОБА_2 наполягало на тому, що граничні розміри виплат,
особам які постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, визначені Постанова
КМУ, які і підлягають до застосування при визначені розміру щорічної допомоги
на оздоровлення.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення, як особа, що постраждала внаслідок
ліквідації катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС другої категорії, не існує.

Апелянт, зокрема посилався на те, що
допомога на оздоровлення виплачена позивачу у розмірі, передбаченому Постановою
Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 р. №НОМЕР_3 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами і
доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року №НОМЕР_4, тому підстав для її виплати в більшому розмірі немає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно правильності
визначення позивачу розміру щорічної допомоги на оздоровлення, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки
встановлений ще в 1996 році постановою КМУ № НОМЕР_3 розмір щорічної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає
розміру, встановленому іншими законами України.

Таким чином, колегія судів дійшла висновку про
безпідставність тверджень ОСОБА_2 про відсутність правових підстав у суду
першої інстанції щодо застосування вимог Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» без врахування Постанов КМУ від 26 липня 1996 року №НОМЕР_3 та від
12 липня 2005 року №НОМЕР_4, якими визначено граничні розміри компенсаційних
виплат на оздоровлення.

Колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання
щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок
Чорнобильської катастрофи», а оскільки відповідачем вказане право не
визнається, то має і право на стягнення недоотриманої частини такої грошової
допомоги з відповідача.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до
ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне
законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом
прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких
строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть
вважатися спірними.

У
відповідності до ст.100 КАС України пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика
Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним
і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»
рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980р.).

Відповідно до
ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк,
встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере
участь у справі.

З клопотанням
про поновлення строку позивач до суду першої інстанції не звертався, що
позбавило суд процесуально можливості вирішити це питання, а відповідачі
наполягали на відмові у задоволенні позову, в тому числі і з підстав пропущення
строку, який визначено ст..99 КАС України.

Таким чином,
враховуючи дату звернення позивача з позовом до суду, колегія суддів вважає за
необхідне у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача недоплаченої
щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2000-2005 рік відмовити у зв'язку із пропуском процесуального строку.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова
суду першої інстанції - скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1
ст.198, ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 11 лютого 2008
року у справі № 2а-99/08 скасувати. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
щодо стягнення недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2005р.р.
- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту її проголошення але може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з дня виготовлення повного тексту
постанови.

(Повний текст постанови виготовлено 16.12.2008р.)

Головуючий Я.В.
Семененко

Судді Н.П.
Баранник

О.В.
Юхименко