Справа № 22-а-9599/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2008 року справа №
22-а-9599/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко
В. Г.

суддів:

Міронова Г.
М. Горбенко К. П.

при секретарі судового
засідання

Білоус
К. І.

за участю представників від

позивача:

не з'явився, не з'явився, в апеляційній скарзі
зазначив про розгляд справи без участі його представника

відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Стаханівської міської ради, м. Стаханов на постанову Стаханівського
міського суду Луганської області від 23 червня 2008
року по адміністративній справі №
2-а-260/08 (суддя Бондаренко Н. О.) за позовом ОСОБА_1 м.
Стаханов до Управління праці та
соціального захисту населення
Стаханівської міської ради, м. Стаханов про визнання
бездіяльності незаконною, стягнення
недоплаченої щорічної разової допомоги за 2004-2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 8 лютого 2008 року до Стаханівського міського суду Луганської області
з позовною заявою (арк. справи 1-2) до Управління праці та соціального захисту
населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов (далі по тексту - УПСЗН
Стаханівської міської ради, м. Стаханов) про визнання незаконною бездіяльності
УПСЗН Стаханівської міської ради, м. Стаханов по невиплаті за 2004-2007 роки
щорічної допомоги, передбаченої частиною 5 статті 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стягнення з УПСЗН
Стаханівської міської ради, м. Стаханов недоплаченої щорічної допомоги,
передбаченої частиною 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», за 2004-2007 роки в сумі 4002 грн. 21 коп.

Постановою
Стаханівського міського суду Луганської області від 23 червня 2008 року
(арк. справи 16 - 19) позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Суд
першої інстанції поновив строк для подання позову до суду, визнав незаконною
бездіяльність УПСЗН Стаханівської міської ради, м. Стаханов щодо несплати
позивачу грошової допомоги в розмірі, визначеному частиною 5 статті 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2004,
2007 роки, стягнув з УПСЗН Стаханівської міської ради, м. Стаханов за рахунок
коштів Державного бюджету України грошову допомогу ветерану -учаснику війни
ОСОБА_1 за 2004 рік - в сумі 277 грн. 35 коп., за 2007 рік в сумі 1175 грн. 18
коп., всього стягнув 1452 грн. 53 коп., в задоволенні решти позовних вимог -
відмовив.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач про час,
місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, проте своїм
правом бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Відповідач в
апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи без участі його представника.

Колегія суддів,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-ХІІ (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних
правовідносин), далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий статус
ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення,
сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до
частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Розділом 3 цього Закону
визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту.

Позивач є
учасником війни, що підтверджується посвідченням (арк. справи 4). В
обґрунтування позову позивач посилається на те, що Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов виплатило
разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі меншому, ніж передбачено Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно
довідки (арк. справи 32) позивачу, як учаснику війни, відповідачем не була виплачена разова грошова допомога за 2004
рік, в квітні 2005 року була виплачена разова грошова допомога за 2005 рік в
розмірі 50 грн., за 2006 рік - 50 грн. в квітні 2006 року, за 2007 рік - 55
грн. в квітні 2007 року.

Згідно частини 5
статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» (в редакції станом на час оспорюваних виплат) щорічно до 5 травня
учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох
мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Позивачем документи щодо нагородження орденами
та медалями не надавалися.

Статтею 44
Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV від 27
листопада 2003 року передбачено, що у 2004 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється у таких розмірах: інвалідам
війни 1 групи - 195 гривень, інвалідам війни 2 групи - 160 гривень, інвалідам
війни 3 групи - 130 гривень, учасникам бойових дій - 120 гривень, особам, які
мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 195 гривень, членам сімей загиблих
та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників війни,
визнаних за життя інвалідами, - 65 гривень. Тобто, учасникам війни виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в 2004 році не
передбачена.

Рішенням Конституційного суду України N 20-рп/2004 від 1
грудня 2004 року у справі N 1-27/2004 про зупинення дії або обмеження пільг,
компенсацій і гарантій визнана такою, що не відповідає Конституції України (є
неконституційною) статтю 44 Закону України "Про Державний бюджет України
на 2004 рік" у вищенаведеній редакції.

Розмір щорічної разової грошової допомоги за 2004 рік для
позивача - учасника війни групи повинен бути розрахований виходячи з
наступного:

- відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1
січня 2004 року (в редакції яка була дійсна на час здійснення виплати),
мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої
заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за
попередній рік, яка визначається спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі статистики,

- за матеріалами Держкомстату середня
заробітна плата за попередній 2003 рік складала 462 грн. 58 коп.,

- розмір
мінімальної пенсії за віком в 2004 році склав 92 грн. 52 коп. з розрахунку 462
грн. 58 коп. х 20 %,

- розмір щорічної разової допомоги за 2004 рік складає 277 грн. 56 коп. (92 грн. 52 коп. х
3),

- сума недоплаченої позивачу щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня за 2004 рік відповідно до
вищенаведеного складає 277 грн. 56 коп., а не 277
грн. 35 коп. як визначено судом першої інстанції.

Статтею 30
Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІV від 23
грудня 2004 року, яка в новій редакції
Закону України від 25 березня 2005 року N 2505-IV є статтею 34
того ж змісту, було встановлено, що в 2005 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється учасникам війни у розмірі 50
гривень. З огляду на те, що положення статті 30 (34) Закону України "Про
державний бюджет України на 2005 рік" Конституційним Судом України до
дійсного часу не визнані неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку,
що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

На 2006 рік дія
частини п'ятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» була зупинена в частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни згідно з Законом України
"Про державний бюджет на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року N 3235-IV
та відповідно до статті 30 цього ж закону про державний бюджет було
встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги здійснюється
учасникам війни в розмірі 50 гривень. За довідкою відповідача позивачу у 2006
році було виплачено 50 грн., тому колегія суддів дійшла до висновку, що суд
першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Статтею 71 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19
грудня 2006 року з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим
Законом була зупинена на 2007 рік дія частини 5 статей 12, 13, 14 та 15 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Відповідач в
обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно статті 29 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щорічна разова допомога була
виплачена позивачу у встановленому цією нормою розмірі 55 грн.

З цього приводу
колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007
від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним)
стаття 29, пункт 13 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", яким було зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12,
13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги, у зв'язку з чим положення статті 29, пункту 13 статті 71
Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення
Конституційного Суду України у цій справі є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може бути оскаржене та має преюдиціальне
значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

Розмір щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік для
позивача - учасника війни повинен бути розрахований виходячи з наступного:

- відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1
січня 2004 року (в редакції яка була дійсна на час здійснення виплати),
мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, визначеного законом.

- згідно статті 62 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19
грудня 2006 року (у редакції Закону
України від 15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28
березня 2007 року) в період з 1 квітня 2007 року по 30 вересня 2007 року
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складав 410 грн. 06
коп.,

- розмір щорічної
разової допомоги за 2007 рік складає 1230 грн. 18 коп. (410 грн. 06 коп. х 3),

- сума недоплаченої
позивачу разової грошової допомоги за 2007 рік відповідно до вищенаведеного
складає 1175 грн. 18 коп. (1230 грн. 18 коп. - 55 грн.), таким чином, суд
першої інстанції правильно визначив розмір недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги за 2007 рік.

Фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до статті 17 цього Закону
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Управління праці
та соціального захисту населення стосовно виплат щорічної разової грошової
допомоги ветеранам війни, є розпорядником бюджетних коштів в розумінні пункту
36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно частини 1
статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що
судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності
від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату
допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава
відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави.

Стосовно
посилання відповідача на пропущення позивачем строку для звернення до
адміністративного суду з позовною заявою, встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що відповідно
до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту
прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до
пункту 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю. Застосування цієї норми Цивільного кодексу
України, до правовідносин щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5
травня узгоджується з тим, що згідно статті 1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей закон спрямований на
захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров'я
й активного довголіття та виконання цільових програм соціального і правового
захисту ветеранів війни.

Судом першої
інстанції в порушення вимог статті 122 Кодексу адміністративного судочинства
України дана адміністративна справа була розглянута в строк, який перевищує
двомісячний термін, але дане порушення не призвело до неправильного вирішення
справи по суті.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм матеріального права при здійсненні розрахунку
недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за 2004 рік, що обумовлює зміну
постанови суду першої інстанції шляхом викладення абзацу 4 резолютивної частини
постанови в новій редакції, відповідно до норм права, застосованих при
вирішенні цього спору для забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи
від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Стаханівської міської ради, м. Стаханов на постанову Стаханівського
міського суду Луганської області від 23
червня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-260/08
задовольнити частково.

Постанову
Стаханівського міського суду Луганської
області від 23 червня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-260/08
- змінити.

Абзац 4
резолютивної частини постанови Стаханівського міського суду Луганської області від 23 червня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-260/08 викласти в наступній редакції:

«Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради,
м. Стаханов недоотриману щорічну разову допомогу до 5 травня за 2004, 2007 роки
на загальну суму 1452 грн. 74 коп., з якої за 2004 рік - 277 грн. 56 коп., за
2007 рік -1175 грн. 18 коп. на користь ОСОБА_1 м. Стаханов за рахунок коштів
Державного бюджету України».

В іншій частині
постанову Стаханівського міського суду Луганської області від 23 червня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-260/08 залишити без змін.

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України
відкласти з дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів
складання постанови у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені та підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 вересня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 23 вересня
2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно:

Суддя В.Г.Яманко