Справа № 22-а-6252/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Іванова А.П.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем
України

«01» липня 2008 року справа № 22а-6252/08

м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді Ханової
Р.Ф.

суддів Горбенко К.П., Старосуда М.І.

при секретарі

судового засідання Чуріковій Я.О.

за
участю сторін:

позивача
- ОСОБА_1

представник
від відповідача - Алейнікової
Г.О.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної у м.
Донецьку ради

на
постанову Калінінського районного суду м. Донецька

від 23 квітня 2008 року

по
справі № 2а-17/08

за
адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної у
м. Донецьку ради

про визнання неправомірною відмову щодо виплати сум на оздоровлення, стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2005-2007 роки в розмірі 5158, 30 грн.,
-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Калінінського
районного суду м. Донецька з позовною заявою до Управління праці та соціального
захисту населення Калінінської районної у м. Донецьку ради про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2005 -2007 роки, згідно ст. 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Постановою
Калінінського районного суду м. Донецька від 23 квітня 2008 року у справі №
2а-17/08 позовна заява задоволена частково: визнана незаконною відмова
Управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної у м.
Донецьку ради щодо виплати сум на оздоровлення за 2005, 2007 рр., стягнуті
недоотримані суми на оздоровлення за 2005, 2007 роки в розмірі 3403,30 грн. на
користь ОСОБА_1. В частині стягнення недоплаченої суми за 2006 рік -
відмовлено.

Відповідачем
подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1
- учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визнаний інвалідом
ІІ групи, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”

Перебуває
на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Калінінської
районної у м. Донецьку ради як особа, яка є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Статтею
48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних
плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на
момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2005
рік - в сумі 26,70 грн.,

за 2006
рік - в сумі 120 грн.,

за 2007
рік - в сумі 120 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи,
встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі
вказується на порушення норм матеріального права.

Як
вважає заявник скарги, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба
керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Колегія
суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею
63 Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48
спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами
соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія
суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам
ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів
ІІ групи - з 2005р. - в сумі 120 грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2005, 2007 роки, а не вказані Постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі 26,70 грн. за 2005 рік та у розмірі 120 грн. за 2007
рік, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Суд
першої інстанції дійшов до правильного висновку, відносно правомірності дій при
нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006 році, оскільки дія
абзацу другого та третього частини четвертої статті
48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно
до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону
України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Стосовно
посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропущення позивачем
процесуального строку для звернення з позовом до суду, колегія суддів зазначає,
що відповідно до частини 3 статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до адміністративного суду. Пункт 3 частини 1 статті 268
Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

У
зв'язку з тим, що позивачці завдана шкода ушкодженням здоров'я, внаслідок чого
вона визнана інвалідом ІІ групи, а спірні грошові кошти їй виплачуються на оздоровлення
у зв'язку з ушкодженням здоров'я, тому позовна давність на ці правовідносини не
поширюється.

Тому
апеляційна скарга в цій частині також задоволенню не підлягає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовуються, а тому постанова
підлягає залишенню без змін.

Керуючись Конституцією України,
Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст.
160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.
206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної
у м. Донецьку ради на постанову Калінінського районного суду м. Донецька від 23
квітня 2008 року у справі № 2а-17/08 -
залишити без задоволення.

Постанову
Калінінського районного суду м. Донецька від 23 квітня 2008 року у справі №
2а-17/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Калінінської районної у м. Донецьку
ради про визнання незаконною відмову Управління праці та соціального захисту
населення Калінінської районної у м. Донецьку ради щодо виплати сум на
оздоровлення за 2005, 2007 рр., стягнення недоотриманої суми на оздоровлення за
2005, 2007 роки в розмірі 3403,30 грн. на користь ОСОБА_1 - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий
суддя

Судді