Справа № 22а-11918/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Тишко Н.В.
Суддя-доповідач
- Старосуд М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

«15» жовтня 2008 року справа № 22а-11918/08

м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді Старосуда
М.І.

суддів Бадахової
Т.П., Ханової Р.Ф.

при секретарі судового засідання Кірсановій М.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької
області

на
постанову Дебальцевського міського суду Донецької області

від 10 вересня 2008 року

по
справі № 2а-204/08

за
адміністративним позовом ОСОБА_1

до
відповідача управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області

про визнання неправомірною відмову у виплаті допомоги на оздоровлення та
стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до Дебальцевського
міського суду Донецької області з позовною заявою до управління праці та
соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької області про
визнання неправомірною відмову у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2005-2007 роки, згідно ст. 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Постановою
Дебальцевського міського суду Донецької області від 10 вересня 2008 року у
справі № 2а-204/08 позовна заява задоволена частково, в наслідок чого, визнана
неправомірною відмова управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області у виплаті недоотриманої допомоги
на оздоровлення ОСОБА_1; стягнуто з управління праці та соціального захисту
населення Дебальцевської міської ради Донецької області (№ 1459 за
КПК 2501250 «Компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю та допомога на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за КФК 1341 «Виплата пенсій і допомоги») на користь ОСОБА_1 недоотриману
щорічну допомогу на оздоровлення за 2005-2007 роки в сумі 2908 гривень.

Відповідачем
подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1
- є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, першої
категорії, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (а.с.4), визнана інвалідом
ІІІ групи (Довідка НОМЕР_2 - а.с.7)

Перебуває
на обліку в управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської
міської ради Донецької області як особа, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, категорія 1, у зв'язку з чим користується правами та
пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею
48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальних заробітних
плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на
момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення (а.с.5):

за 2005
рік - в сумі 90 грн.,

за 2006
рік - в сумі 90 грн.,

за 2007
рік - в сумі 90 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи,
встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі
вказується на порушення норм матеріального права.

Як
вважає відповідач, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба
керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Колегія
суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею
63 Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних
з реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48
спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами
соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія
суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтею
48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи ” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири
мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2005, 2007 роки, а не вказані Постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі 90 грн. за 2005 рік та у розмірі 90 грн. за 2007 рік,
суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Суд
першої інстанції правомірно відмовив в частині позову про стягнення
недоотриманої суми за 2006 рік, оскільки дія абзацу
другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача одноразової
щорічної допомоги за 2005, 2007 роки.

Наряду з викладеним, постанова суду підлягає зміні з наступних підстав.

Суд першої інстанції в своїй постанові стягнув суму недоотриманої щорічної
грошової допомоги на оздоровлення, вказавши рахунок відповідача. Однак, згідно
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету. Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити
постанову суду першої інстанції і уточнити, що
стягнення разової грошової допомоги повинно здійснюватися на користь
позивача за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.2 ч.1 ст. 198, ст.
201, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 207, ст.
211, ст. 212, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області - задовольнити частково.

Постанову
Дебальцевського міського суду Донецької області від 10
вересня 2008 року у справі № 2а-204/08 за позовом ОСОБА_1 до управління праці
та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької області
про визнання неправомірною відмову управління праці та соціального захисту
населення Дебальцевської міської ради Донецької області у виплаті недоотриманої
допомоги на оздоровлення Ситнік Антоніні Іванівні; стягнення з управління праці
та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької області
(№ 1459 за КПК 2501250 «Компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю та
допомога на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за КФК 1341 «Виплата пенсій і допомоги») на користь ОСОБА_1
недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2005, 2007 роки в сумі 2908
гривень - змінити.

Виключити з абзацу 3 резолютивної частини постанови Дебальцевського
міського суду Донецької області від 10 вересня 2008 року у справі №
2а-204/08 (№ 1459 за КПК 2501250
«Компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю та допомога на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за КФК 1341
«Виплата пенсій і допомоги»)», виклавши «за рахунок Державного бюджету України»

В іншій часті постанову Дебальцевського міського суду Донецької області від 10 вересня 2008 року у
справі № 2а-204/08 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий

Судді