Справа № 22-а-6939/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач
інстанції суддя Зінченко
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
липня 2008 року Справа
№ 22-а-6939/08
Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Василенко Л.А.,
суддів: Шаптала Н.К.,
при секретареві Денисенко К.С.,
розглянула апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області на постанову Стахановського міського суду Луганської області від 19
травня 2008р. у справі №2-а-471/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганській області про стягнення недоотриманої
щорічної допомоги, і
позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконною бездіяльність
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області (далі УПСЗН) по невиплаті їй на протязі 2004-2007 років
щорічної допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 14 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, просила стягнути з
відповідача недоплачену допомогу за вказаний період в сумі 4002,21 грн.
Стахановського міського суду Луганської області від 15 травня 2008р. позов
ОСОБА_1 задоволений частково: визнана незаконною бездіяльність УПСЗН щодо не
донарахування та невиплати у 2004р. та 2007 р. щорічної допомоги до 5 травня
позивачеві та стягнуто з відповідача на користь позивача недоплачену щорічну
допомогу за 2004 р. в сумі 277,35 грн. та за 2007 р. в сумі 1163,00 грн., в
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН подало апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального та процесуального права, а саме врахувати, що позивачем
пропущений строк звернення до суду за позовними вимогами до 2007 року, виплати
провадилася у відповідності до діючого законодавства на підставі Постанов
в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату,
час та місце розгляду справи.
Суд першої
інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є ветераном - учасником
війни, та має право на отримання грошової допомоги у відповідності до вимог ч.
5 ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Суд вирішив, що за 2005, 2006
роки сума виплат здійснена згідно з чинним законодавством, за 2004 та
2007 роки ухвалив стягнути з відповідача не донараховану та невиплачену
частину одноразової допомоги, оскільки відповідними рішеннями Конституційного
Суду були визнанні неконституційними
положення відповідних статей Законів України «Про державний бюджет
України на 2004рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік», які обмежували
виплати за спеціальним законом.
суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої інстанції частковому скасуванню з
Судом
першої інстанції правильно встановлено, що позивач є ветераном війни -
учасником війни, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1(а. с. 12), у зв'язку з чим та на підставі ч. 5 ст. 14
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка
повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.
2 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство України про
статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього закону та
інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів війни,
встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними
нарахуванні та виплаті сум одноразової щорічної допомоги до 9 травня за 2004
-2007 відповідач керувався положеннями
відповідних статей «Про державний бюджет України на 2004 рік”, «Про державний бюджет України на 2005 рік”,
«Про державний бюджет України на 2006 рік”, «Про державний бюджет України на
пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”,
яким на 2007 рік зупинено дію в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини
третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого
частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду
України у справі № 6-рп від 09.07.2007 р.
відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний бюджет на 2007
рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом, який надав
позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що суперечить діючому
законодавству і Конституції, засадам адміністративного судочинства, оскільки
ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні права та свободи
гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.
суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги в частині стягнення недоплаченої
щорічної одноразової допомоги за 2007 рік дійшов до правильного висновку. Але
судом першої інстанції допущена помилка в розрахунку суми, яка підлягає
стягненню за 2007 рік, а саме суд невірно визначив розмір мінімальної пенсії за
віком. Враховуючи положення статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в редакції, яка діяла на момент спірної виплати
за 2007 рік, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному
законом, збільшеному на 1 відсоток. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність на 2007 рік відповідно абзацу 5 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік», з 01.04.2007р. складав 406,0 грн. Таким
чином, розмір мінімальної пенсії за віком
(406,0 грн. х 0,01) = 410,06 грн.,
мінімальна пенсія за віком станом на 05.05.2007року встановлена у розмірі
410,06 грн.. Замість передбачених законом №3551-12 трьох мінімальних пенсій за
віком - а саме 1230,18 грн., позивачу виплачено тільки 55,0 грн., тобто
недоплачена сума складає 1230,18 грн. - 550,0 грн. = 1175,18 грн.
Суд
апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення щорічної разової
допомоги до 5 травня за 2005, 2006 роки,
оскільки судом враховано, що відповідно до розділу III
Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” виплати щорічної разової грошової
допомоги здійснюються у розмірах, встановлених відповідними статтями Законів
України «Про державний бюджет України» на вищезазначені роки і статті цих
Законів не визнані неконституційними.
суддів не погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог щодо
стягнення щорічної разової допомоги до 5 травня за 2004 рік. Встановлено, що в
запереченнях, які надані суду першої інстанції, відповідач наполягав на відмові
в задоволенні позовних вимог за приписами ч.1 ст.100 КАС України. Питання про
наслідки пропущення строку розглядається на етапі судового розгляду
першочергово, та якщо позивач заперечує
проти заявленої відповідачем заяви, тоді цей факт підлягає доказуванню. Ухвалюючи постанову суд вирішив поновити
строк звернення до суду, бо вважав, що причини пропуску цього строку
заслуговують на увагу і є поважними, при цьому позивач в судовому засіданні не
була присутня, в позовній заяві не просила поновити строк звернення до суду,
окрім того, суд першої інстанції не навів в судовому рішенні ніяких причин
пропущення строку звернення до суду. Колегія суддів вважає, що при визначенні
наслідків пропущення строку звернення з адміністративними позовом не можуть застосовуватися правила ст. 102 КАС
України щодо поновлення та продовження строків, оскільки ця стаття стосується
лише процесуальних строків. Крім того, питання про відмову в позові через
пропущення строків звернення до адміністративного суду у відповідності з приписами ст.100 КАС
України та визнання поважними причини пропущення строку вирішує в нарадчій
кімнаті з ухваленням відповідного рішення і при визнанні причин поважними,
обґрунтовує їх поважність і по виходу з нарадчої кімнати продовжує розгляд
справи.
Частиною 4 статті 17-1 Закону № 3551 передбачено, що
особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до З0 вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги. Таку заяву від позивача відповідачеві за 2004 рік суду не надано.
Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а
відповідач в даному випадку на цьому наполягає. Тому пропуск такого строку є
підставою для відмови в позові за 2004 рік.
КАС України набув чинності з 01.09.2005 року. Позивач
звернувся з теперішнім позовом до суду у лютому 2008 року, тобто більш ніж
через рік після набрання чинності Кодексом.
Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач щорічно отримував грошову допомогу до 9 травня,
яка йому виплачувалася до 5 травня поточного року, тобто з виплачених сум чи
невиплачених сум він повинен був дізнатися, що його право на отримання цих сум
порушено. Юридична необізнаність позивача не може бути визнана поважною
причиною для поновлення йому строку звернення до суду.
Отже, судова колегія вважає, що позивачем пропущено строк
звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення грошової допомоги
за 2004 рік і поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного
суду не вбачає і тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню, а позовні
вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія судів, -
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області задовольнити
Стахановського міського суду Луганської області від 19 травня 2008р. у справі
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганській області про стягнення недоотриманої
щорічної допомоги скасувати.
незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області щодо не нарахування та виплати у
2007 році щорічної допомоги, передбаченої ч.5 ст.14 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” ОСОБА_1.
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області за рахунок коштів Державного бюджету на користь ОСОБА_1
недоплачену щорічну допомогу, передбачену ч. 5 ст. 14 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2007 рік в сумі
1175,18 грн. (одна тисяча сто сімдесят п'ять грн. 18 коп.).
решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: