Справа № 22-а-1017/08
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2008-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Обрізко І.М. Онишкевича
Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого
суддів:
за участю секретаря - Фацієвича М.Р.,
представника позивача - Тропець В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Коломийської об'єднаної Державної податкової інспекції
Івано-Франківської області на постанову господарського суду Івано-Франківської
області від 31 липня 2007 року по адміністративній справі №А-17/163/07 за
позовом Коломийської об'єднаної Державної податкової інспекції
Івано-Франківської області до підприємця Ілюка Руслана Вікторовича, ТзОВ
Коломийська об'єднана Державна податкова інспекція
Івано-Франківської області звернулась 17.05.2007 року в місцевий суд з позовом
до підприємцяОСОБА_1. та ТзОВ «Уніком» про визнання недійсним господарського
Вимоги мотивовані тим, що
відповідач ТзОВ «Уніком» не знаходиться за юридичною адресою, не подає
податкову звітність, не сплачує податки, що на думку податкового органу є
підставою для визнання недійсним господарського зобов'язання між підприємцем
ОСОБА_1. та ТзОВ «Уніком» від 30.10.2004 року, як такого що укладене з метою
суперечною інтересам держави і стягнення все за договором в дохід держави
відповідно до ст. 207 ГК України.
Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 31
липня 2007 року в задоволенні позову відмовлено. Суд
виходив з того, що санкції, встановлені ч.1 ст. 208 ГК України, не можуть застосовуватися
за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі
сторін договору чи неподання податкової звітності. За таких обставин
правопорушеннями є несплата податків та неподання податкової звітності, а не
вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ч.1 ст. 208
вказаного Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
1-ї інст. Неверовська Л.М. Рядок
статзвіту № 33 Господарський суд Іванол - Франківської обл.
Справа
№22-а-1017/08 Доповідач : Обрізко І.М.
Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням Коломийська об'єднана Державна
податкова інспекція Івано-Франківської області подала
апеляційну скаргу з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального
права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати
та задоволити позовні вимоги.

Покликання окрім на обставини
викладені в позовній заяві маються на постанову Пленуму Вищого господарського
суду України від 25.07.2002 року №1056, з якої в даному випадку доказами
спрямованості умислу суб'єкта - ТзОВ «Уніком» не приховування від оподаткування
прибутків та доходів є його відсутність за юридичною адресою, не подання
фінансово - господарської та податкової звітності та несплата податків та
обов'язкових платежів до бюджету.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає її залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що
факт укладення письмового договору на надання транспортних послуг між
відповідачами у справі не підтверджується матеріалами справи, оскільки докази,
що підтверджують укладання такого договору в письмовій формі суду не подані.

Твердження апелянта про те, що в
даному випадку доказами спрямованості умислу суб'єкта є його відсутність за
юридичною адресою, уваги не заслуговують, оскільки на запит суду першої
інстанції викладений в ухвалі від 12.06.2007 року відділом державної реєстрації
надано інформацію №52/07-7 від 21.06.2007 року з Єдиного державного реєстру,
згідно якого, місцезнаходження відповідача ТзОВ «Уніком» - м. Коломия,
вул. Карпатська, 176 та реєстраційні дії в зв'язку з зміною місцезнаходження
підприємства не проводились.

Згідно ст. 38 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», підставами
для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не
пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є наявність в Єдиному
державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, яке б мало бути проведено державним реєстратором у
відповідності до ст. 19 означеного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних
змін.

Цивільний кодекс України, що набрав
чинності з 1 січня 2004 року, серед правових наслідків вчинення правочину, який
порушує публічний порядок, не встановлює санкцій аналогічних тим, які були
встановлені ст. 49 Цивільного кодексу УРСР.

Разом з тим, такі санкції за
укладення угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені Господарським кодексом
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року,
господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Місцевий суд підставно виходив з
того, проаналізувавши норми ст.ст. 207,208 ГК України, ст.ст.203,215 ЦК
України, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, тому
є нікчемним, і визнання такого недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, органи державної
податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні», можуть на підставі п. 11 цієї статті звертатись до
судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів, одержаних за правочинами,
вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову, висновок суду про
нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення. Проте, санкції встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України,
не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших
обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування
санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 ГК України, необхідним є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання
ухилення від сплати податків.

Частиною 1 ст. 208 ГК України
передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає вимогам ст.
41 Конституції України, згідно з якої конфіскація майна може бути застосована
виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в дохід держави за порушення правил здійснення господарської
діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238
ГК України, а тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків,
встановлених ст. 250 ГК України, які пропущені стороною позивача.

З огляду на викладене, судова
колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення
справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198,
200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Коломийської
об'єднаної Державної податкової інспекції Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову господарського
суду Івано-Франківської області від 31 липня 2007 року
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця після
набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Обрізко І.М.
Онишкевич Т.В. Улицький В.З.

Головуючий:

судді:

Повний текст ухвали виготовлений

та підписаний 24.04.2008 року.