Справа № 22-а-4019/08
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

апеляційний адміністративний суд
Справа: №
інстанції: Гудков С.В.
Доповідач: Філатов Ю.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
листопада 2008 р.
Справа № 22-а-4019/2008

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Філатов Ю.М., судді
Водолажська Н.С., Гуцал М.І.

при секретарі Житєньовій Н.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги позивача, ОСОБА_1
та відповідача, Військової частини А 1515 на постанову Лубенського
міськрайонного суду Полтавської області від 20.03.2008р. по справі НОМЕР_1

за позовом

ОСОБА_1

до

Військової
частини А 1515, Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України

про

стягнення
грошових коштів та компенсацій

встановила:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Військової частини А 1515, Міністерства оборони України,
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, в якому просить
зобов'язати в/ч А 1515 змінити дату її звільнення з 12 квітня 2007 року на 04
липня 2007 року, зобов'язати в/ч А 1515 провести перерахунок та доплату
грошової допомоги з розрахунку наявності у неї повних 13 років служби, стягнути
з відповідача в/ч А 1515 на її користь компенсацію 50% сплачених нею
комунальних послуг в розмірі 2000 гривень, стягнути заборгованість по
додатковій грошовій винагороді у розмірі 3200 гривень, стягнути компенсацію,
яка складає 5577 гривень 33 копійки, що підтверджується довідкою №503 від 19
липня 2007 року, виданою в/ч А 1515 , стягнути компенсацію за не отримане
продовольче забезпечення, яке складає 30 гривень на місяць, і таким чином за
час перебування на службі у в/ч А 1515 (з січня 2005 року по червень 2007 року
включно) заборгованість за продовольче забезпечення склала 930 гривень, яку
позивачка прохає стягнути з в/ч А 1515 на її користь, прохає стягнути з в/ч А 1515
грошові кошти за гуртожиток за весь строк служби у в/ч А 1515 в розмірі 221
гривні 52 копійки, з розрахунку 9,23 гривні на місяць за 2005 - 2006 календарні
роки, стягнути з Міністерства фінансів України, як з розпорядника бюджетних
коштів, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, прохає стягнути з відповідача -
Міністерства оборони України - заборгованість по грошовому забезпеченню, яка за
період її служби склала 33182 гривні 88 копійок, прохає стягнути з відповідача
- Міністерства оборони України на її користь заборгованість по щомісячній
грошовій надбавці за безперервну службу в Збройних Силах України, передбаченої
"Інструкцією про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за
безперервну службу в Збройних Силах України", затвердженою Наказом МОУ
№149 від 26 травня 2003 року, стягнути з відповідача - в/ч А 1515 на її користь
також 652 гривні 82 копійки як компенсацію за транспортні витрати під час
перебування у відпустках, що передбачено ч.2 ст.10-1 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Постановою Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 20.03.2008р. по справі НОМЕР_1 позов задоволено
частково, зобов'язано військову частину А 1515 змінити дату звільнення ОСОБА_1
з військової служби з 12 квітня 2007 року на 03 липня 2007 року. Зобов'язано
військову частину А 1515 провести перерахунок та доплату грошової допомоги при
звільненні з розрахунку наявності у ОСОБА_1 13 років військової служби, що
складає 683 гривні 72 копійки. Стягнуто з військової частини А 1515 на користь
ОСОБА_1 5577 гривень 33 копійки компенсацію за не отримане речове майно.
Стягнуто з військової частини А 1515 на користь ОСОБА_1 930 гривень компенсацію
за не отримане продовольче забезпечення. Стягнуто з військової частини А 1515
на користь ОСОБА_1 111 гривень 58 копійок компенсацію витрат на проїзд під час
відпустки. Стягнуто з військової частини А 1515 на користь держави судовий збір
в розмірі 73 гривні 02 копійки. В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позивачкою подано апеляційну скаргу, в
якій вона просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в
задоволені позову та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачем, Військовою частиною А 1515,
також подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, позивачку та представника відповідача, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка, ОСОБА_1, у званні сержанта проходила військову службу у військовій
частині А 1515 в період з 14 січня 2005 року по 12 квітня 2007 року на посаді
начальника клубу. Наказом № 90 від 12.04.2007 року командира в/ч А 1515
Позивачку 12.04.2007 року було звільнено з військової служби в запас пунктом
85, підпункти "в" (за станом здоров'я) та "г" (у зв'язку зі
скороченням штатів) "Положення про проходження військової служби солдатами
(матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України" (а.с.67).

Пунктом 85 "Положення про проходження
військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил
України" встановлено, що контракт припиняється (розривається), а
військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються
з військової служби :

В) за станом здоров'я - на підставі
висновку (постанови);

Г) у зв'язку зі скороченням штатів - у
разі неможливості використання на службі у зв'язку із скороченням штатів або
проведення організаційних заходів.

Вищевказаним Положенням не передбачено
порядок звільнення за станом здоров'я та у зв'язку зі скороченням штатів
військовослужбовців , які проходять військову службу за контрактом.

Відповідно до ч. З ст.40 КЗпП України, не
допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним
органу в період тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї
статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не
поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації .

Позивачка в період часу з 27 березня 2007
року по 02 липня 2007 року безперервно перебувала на лікарняному, тобто була
тимчасово непрацездатна, що підтверджується відповідними лікарняними листами
(а.с. 133-137). Враховуючи вищевикладену обставину та на підставі ч.З ст.40
КЗпП України командування в/ч А1515 звільнило Позивачку 12.04.2007 року
незаконно, оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатна .
Крім цього, з листа військового-комісару Лубенсько-Оржицького ОМВК (а.с.88)
вбачається, що до нього ОСОБА_1 зверталась 11.04.2007 року з проханням надати
телеграму командирові частини А-1515 про продовження відпустки у зв'язку з
хворобою, оформлена телеграма була видана ОСОБА_1 для відправки командиру
частини особисто, а також було повідомлено особисто командира частини за
телефоном про причини затримки військовослужбовця у відповідності з вимогами
Статутів ЗС України.

Звільнити Позивачку з військової служби
в/ч А 1515 мала право лише 03 липня 2007 року, коли у ОСОБА_1 був закритий
листок непрацездатності (а.с. 137) і вона повинна була вийти 03.07.2007 року на
роботу.

Колегія суддів погоджується з висновками
суду першої інстанції, що в/ч А 1515 слід зобов'язати змінити дату звільнення
Позивачки з військової служби з 12.04.2007 року на 03.07.2007 року .

Що стосується проведення перерахунку та
доплати грошової допомоги при звільненні з розрахунку наявності у Позивачки
повних 13 років військової служби, судом першої інстанції зазначено наступне.

Частиною 2 ст.15 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за
вислугою строку служби, віком, станом здоров'я, у зв'язку зі скороченням штатів
або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі
виплачується грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

З грошового атестату серії ЗС № 577958
(а.с.45) вбачається, що грошова допомога позивачці нарахована з розрахунку 12
повних календарних років служби в розмірі 8204 гривень 61 копійки. Дану
обставину представники в/ч А 1515 не заперечують .

Відповідно до цього ж атестату вбачається,
що у позивачки станом на 01.01.2007 року вислуга років складає 12 років 06
місяців 04 днів. Відповідно при зміні дати її звільнення на 03 липня 2007 року,
строк її служби перевищує 13 років , тому згідно вищезазначеного Закону в/ч А 1515
зобов'язано провести перерахунок та доплату грошової допомоги при звільненні з
розрахунку наявності у Позивачки 13 років військової служби, що складає,
відповідно до розрахунку представника в/ч А 1515 - начальника
фінансово-економічної служби-головного бухгалтера ОСОБА_3 (а.с. 121), - 683
гривні 72 копійки.

Колегія суддів вважає висновки суду першої
інстанції правомірними та обґрунтованими.

Щодо стягнення з в/ч А 1515 на користь
позивачки компенсацію 50% сплачених нею комунальних послуг в розмірі 2000 гривень
судом першої інстанції в цій частині позову відмовлено з наступних підстав.

Частиною 5 статті 12 Закону України
"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх
сімей" визначено, що військовослужбовцям надається 50% знижка плати за користування
житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги в жилих будинках усіх
форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього кодексу.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює
належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності .

Судом першої інстанції також правомірно
зазначено, що задоволення вимоги про стягнення з в/ч А 1515 на користь
позивачки компенсацію 50% сплачених нею комунальних послуг було б
обґрунтованим, якщо б позивачка довела, що нею самостійно було сплачено 100 %
сум за комунальні послуги та за квартирну плату. Судом першої інстанції не
взято до уваги як доказ ксерокопії документів, що розміщенні на а.с. 35-36.,
оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку та не зрозуміло за
який період виготовлені ці довідки.

Відповідно до наказу Міністра оборони
України від 25.04.2005 року № 242 передбачено виплату додаткової грошової
винагороди окремим категоріям військовослужбовців, лише за посадами, що
передбачені "Переліками..." даних наказів.

Переліком посад Сухопутних військ Збройних
Сил України - солдатам, сержантам, старшинам, які проходять військову службу за
контрактом, за посадою "начальник клубу" код посади 278, ВСЮ - 912
передбачено військове звання "старшина". А за штатом військової
частини А 1515 посада начальника клубу передбачено військове звання
"прапорщик".

На підставі викладеного, судом першої
інстанції зроблено висновок, що солдатам, сержантам, старшинам, які проходять
військову службу за контрактом на посаді
начальника клубу відсутні підстави для виплати додаткової грошової
винагороди не має.

Колегія суддів не може погодитись з
висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення з
в/ч А-1515 на користь позивачки 5577 гривень 33 копійки, як компенсацію за не
отримане речове майно та щодо стягнення з в/ч А 1515 на користь позивачки 930
гривень за не отримане продовольче забезпечення з наступних підстав.

Відповідно до Закону України "Про
деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" який вступив в дію 17.02.2000
року, призупинено дію частини другої ст. 9 Закону України "Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині
одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків, або за
бажанням військовослужбовців, грошової компенсації замість них. Державним
бюджетом України у 2001 -2005 роках та Законом України "Про державний
бюджет України на 2006 рік", не було передбачено витрат на грошову
компенсацію замість речового майна звільненим у запас або відставку
військовослужбовцям, тому Міністерству оборони України з Державного бюджету
України не виділялись кошти за зазначеними цілями. У 2007 році також цільового
надходження коштів на погашення вищезазначеної заборгованості не було.

Відповідно до ст. 9 ч.2 Закону України
"Про соціальний та правовій захист військовослужбовців та членів їх
сімей" військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки, або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Заборгованість, яку вимагає стягнути
позивачка, виникла у той час, коли вже діяв Закон України "Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів", який відповідно і підлягає
застосуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог
щодо стягнення з військової частини А 1515 на користь ОСОБА_1 5577 гривень 33
копійки компенсацію за не отримане речове майно, а також стягнення з військової
частини А 1515 на користь ОСОБА_1 930 гривень компенсацію за не отримане
продовольче забезпечення з прийняттям в цій частині нової постанови, якою в цій
частині позову необхідно відмовити.

Щодо стягнення в в/ч А-1515 на користь
позивачки 221 гривню 52 копійки, сплачених нею за службове житло у гуртожитку,
судом першої інстанції відмовлено в цій частині позову з наступних підстав.

Статтею 12 ч.5 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
передбачено безкоштовне розміщення військовослужбовців в гуртожитках.

Як вбачається з довідки №376 від 25 травня
2006 року, виданої в/ч А 1515, позивачка була забезпечена службовим житлом в
гуртожитку у військовому містечку при військовій частині А 1515 (а.с.13) Проте
в цій довідці міститься недостовірна інформація, так як позивачка особисто
прохала командира військової частини видати таку довідку, оскільки їй вона
необхідна була для пред'явлення в м. Лубни, де вона тимчасово проживала, для
того щоб в м. Лубни сплачувати 50% за комунальні послуги .

Відповідно до довідки № 156 від 19.03.2008
року вбачається, що у в/ч А 1515 с. Матяшівка гуртожиток відсутній (а.с.117).
Крім цього, з договору найму житлового службового приміщення в будинках
військової частини від 21.01.2005 року вбачається, що військова частина на час
військової служби позивачки здала останній однокімнатну службову квартиру
(а.с.71). Тобто, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 під час
військової служби у гуртожитку не проживала, а мешкала в службовій квартирі, за
проживання в якій, відповідно до чинного законодавства, повинна вносити
квартирну плату та плату за комунальні послуги, згідно підпункту "б"
пункту 3 зазначеного договору найму.

Колегія суддів погоджується з висновками
суду першої інстанції.

Щодо стягнення з Міністерства фінансів
України на користь позивачки 5000 гривень моральної шкоди, судом першої
інстанції в цій частині позову правомірно відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити,
що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивачка не довела, що їй спричинена
моральна шкода і в чому саме вона полягає.

Що стосується решти позову, а саме
стягнення з Міністерства оборони України на користь позивачки компенсацію за
час незаконного звільнення за період з 12 квітня по 04 липня 2007 року та
затримки з виплатою належних їй сум за період з 04.2007 року по дату винесення
рішення судом з розрахунку 951, 55 гривень на місяць, стягнення з Міністерства
оборони України на користь позивачки заборгованість по грошовому забезпеченню в
розмірі 33 182 гривні 88 копійок, стягнення з Міністерства оборони України на
користь позивачки 2327 гривень 79 копійок заборгованості по щомісячній надбавці
за безперервну службу в ЗС України та стягнення з в/ч А 1515 на користь
позивачки 652 гривні 82 копійки компенсації витрат на проїзд під час відпусток,
то судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Зазначена вимога не була виконана
позивачкою, позивачка не вказала норми матеріального права, якими суд повинен
керуватись при вирішенні даних вимог, не надала необхідних доказів та
обґрунтувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 під час своєї відпустки (відпускний квиток а.с.34) з 26.07.2005 року по
02.08.2005 року перебувала м. Євпаторії, Крим на відпочинку, що підтверджується
довідкою начальника Євпаторійського загального відділення ВСП (а.с.29). На
проїзд, згідно проїзних документів (а.с.29-30) позивачка витратила 111 гривень
58 копійок, які повинні бути відшкодовані військовою частиною позивачці .

Всі інші проїзні документи, які
знаходяться матеріалах справи, суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки
деякі з них не оформлені в установленому законом порядку, деякі за 2000-2004
роки, а позивачка перебуває на військовій службі у в/ч А 1515 лише з 2005 року,
а також не має доказів що позивачка саме в той час, коли придбані проїзні
документи, перебувала у відпустці та їздила на відпочинок.

Колегія суддів погоджується з висновками
суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись
ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 209,
254 КАС України

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу Військової частини А
1515 задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від
20.03.2008р. по справі НОМЕР_1 скасувати в частині задоволення позову щодо
стягнення з в/ч А-1515 на користь позивачки 5577 гривень 33 копійки, як
компенсацію за не отримане речове майно та щодо стягнення з в/ч А 1515 на
користь позивачки 930 гривень за не отримане продовольче забезпечення.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в позові відмовити.

В решти постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від
20.03.2008р. по справі НОМЕР_1 залишити без змін.

Роз'яснити сторонам, що постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня виготовлення її повного тексту.

Справу направити до суду першої
інстанції.

Повний текст постанови виготовлений
11.11.2008р.

Головуючий
суддя
Філатов Ю.М.

Судді Водолажська Н.С.

Гуцал М.І.