Справа № 22-а-866/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-866/08 р. Головуючий у
першій інстанції: Юрчук М.І.
Доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Бараненка І.І, Маслія В.І.,

при
секретарі: Трибой І.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Києві
матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1,
Територіального центру соціального обслуговування інвалідів, пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян на
постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 05.04.2007 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального
обслуговування інвалідів, пенсіонерів та
одиноких непрацездатних громадян про визнання незаконним та скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, -

в с
т а н
о в и
л а :

ОСОБА_1.
звернулася до Баранівського районного суду
Житомирської області з позовом до Територіального центру соціального
обслуговування одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального
захисту населення Баранівської РДА про визнання
незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Постановою Баранівського
районного суду Житомирської області від 05.04.2007 року позовні вимоги
задоволено частково: поновлено строк звернення до суду; визнано наказ директора
територіального центру № 10-к від 19.01.2006 року про звільнення позивачки з
посади завідуючої відділенням натуральної допомоги Територіального центру
соціального обслуговування одиноких непрацездатних громадян управління праці та
соціального захисту населення Баранівської РДА з роботи 19 01.2006 року за
прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КзпП України), як такий що не відповідає
обставинам справи; змінено формулювання
причин звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючої відділенням натуральної
допомоги територіального центру соціального обслуговування одиноких
непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення
Баранівської РДА з 19.01.2006 року за прогули без поважних причин (п.4 ст.40
КзпП України) на слідуюче формулювання: «ЗвільнитиОСОБА_1- завідуючу
відділенням натуральної допомоги територіального центру соціального
обслуговування одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального
захисту населення Баранівської РДА із
займаної посади по скороченню штату працівників - за п.1 ст.40 КЗпП України з
26 серпня 2005 року; зобов'язано
відповідача провести нарахування і виплату для позивачки вихідну
допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку. В решті позовних
вимог відмовлено за їх безпідставністю.

Не
погоджуючись з вище зазначеною постановою, позивачка подала апеляційну скаргу,
в якій просить апеляційну інстанцію скасувати постанову суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову та постановити нову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі посилається на
необ'єктивність оскаржуваного рішення, порушення Баранівським
районним судом Житомирської області норм матеріального та процесуального
права.

В свою
чергу, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну постанову суду першої інстанції та постановити
нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі
також посилається на порушення норм матеріального та процесуального права при
постановленні судом оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, вважає його незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та заперечення на них,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає
задоволенню, а в задоволенні апеляційної
скарги позивачки - слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2001 року наказом № 119-к
позивачка прийнята на роботу до Територіального центру соціального обслуговування
одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту
населення Баранівської РДА на посаду завідуючої
відділенням натуральної допомоги.

19.01.2006 року наказом директора Територіального центру соціального
обслуговування одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального
захисту населення Баранівської РДА ОСОБА_1 звільнена з роботи з 19.01.2006 року
за прогули без поважних причин.

Позивачка вважала своє звільнення
незаконним, а тому звернулася до суду за захистом
свого порушеного права.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, прийшов до висновку про законність
та обґрунтованість позовних вимог в частині поновлення на роботі, скасування
наказу № 10-к від 19.01.2006 року, змінення формулювання причин
звільнення, зобов'язання відповідача
провести нарахування і виплату для позивачки вихідної допомоги у розмірі не
менше середнього місячного заробітку, а тому
задовольнив позов частково.

З такими доводами суду першої інстанції, апеляційна колегія не може
погодитись, виходячи з наступного.

Завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу Законів України
про працю, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути
розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення
працівником прогулу без поважних причин.

В травні 2005 року з метою
вдосконалення роботи територіального центру соціального обслуговування одиноких
непрацездатних громадян, економії заробітної плати, було видано наказ
про зміну в штатному розписі. Цим наказом разом з іншими була виведена з
штатного розпису і посада завідуючої відділом натуральної допомоги, яку займала
позивачка. З наказом були ознайомлені всі працівники терцентру, в тому числі і
ОСОБА_1 Однак остання відмовилася від підпису про ознайомлення з наказом, про
що було складено акт.

18 серпня 2005 року відбулося засідання профспілкового
комітету, де вирішувалося питання про скорочення посади завідуючої відділом
натуральної допомоги. Присутній на засіданні профспілкового комітету ОСОБА_1
були запропоновані наявні вакантні посади, але вона від них відмовилася.

Судова колегія встановила, що позивачка в період з 25
серпня 2005 року до 19 січня 2006 року не виходила на роботу, не реагувала на
виклики адміністрації установи про вихід роботу. Дана обставина підтверджується
виписками з табелів виходу на роботу за серпень 2005 року - січень 2006 року,
копіями листів, які направлялися позивачці, в яких їй пропонувалося явитися на
роботу і повідомити про причини неявки

За таких обставин, апеляційна інстанція приймає
доводи апелянта-відповідача, що позивачкою не надано доказів, які б
підтверджували, що прогули вчинені нею з поважних причин. Листок
непрацездатності вона в територіальний центр не здала. Рішенням профкому від
12.01.2006 р. дано згоду на звільнення
позивачки з роботи за прогули. Це рішення є законним, засідання відбулося
без участі ОСОБА_1, оскільки вона декілька раз запрошувалась на засідання,
проте відмовлялася отримувати ці повідомлення.

Таким чином, судова колегія
повністю погоджується з доводами відповідача, що позивачка не мала поважних
причин для відсутності на роботі, за що і була правомірно звільнена.

Отже, цілком правомірним є зауваження апелянта-відповідача,
що профком не давав згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи за скороченням, а дав
згоду на звільнення позивачки за прогули 12 січня 2006 р., а тому
висновок суду першої інстанції, що позивачка
мала бути звільнена з роботи з 26 серпня 2005 р. за скороченням штату
працівників, є неправомірним.

Таким чином,
колегія суддів приходить до висновку, що позивачку було звільнено законно, дії
відповідача є правомірними, такими, що відповідають нормам чинного
законодавства, а тому не вбачається підстав для задоволення позову.

За
таких обставин, оцінюючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд
першої інстанції повинен був встановити, що позовні вимоги необґрунтовані на
законі, і на цих підставах відмовити в задоволенні позову.

Згідно зі ст.198 ч.1 п. 4 та ст. 202 КАС
України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та
приймає нове рішення, якщо встановить порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або
питання.

При цьому апеляційна інстанція враховує і той
факт, що при постановці оскаржуваного рішення суд першої інстанції порушив вимоги ст. 11 ч.2 КАС України щодо
диспозитивності, вийшовши за межі позовних вимог. Дані обставини також призвели
до неправильного вирішення спору, і як наслідок слугують безумовною підставою
для скасування судового рішення.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду
дійшла висновку про необхідність скасування постанови Баранівського
районного суду Житомирської області від 05.04.2007 та постановлення
нової, якою в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 196, 198,
202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів,

п о с т а
н о в
и л а :

В задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційну
скаргу Територіального центру
соціального обслуговування інвалідів, пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян - задовольнити.

Постанову Баранівського районного суду Житомирської області від
05.04.2007 року - скасувати, постановити нову,
якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального центру соціального
обслуговування інвалідів, пенсіонерів та
одиноких непрацездатних громадян про визнання незаконним та скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий: суддя:

Судді: