Справа № 22-а-7344/08
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий у І інстанції: Нечуй Б.П.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 року м.
Київ

Колегія
судців Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судці Межевича М.В., суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б, при секретарі
Кравченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бородянського районного суду
Київської області від 4 жовтня 2007 року у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бородянської
райдержадміністрації про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на
оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

У
серпні 2007 рокуОСОБА_1(далі-позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з
Управління соціального захисту населення Бородянської райдержадміністрації
(далі-відповідач) недоплачені кошти в сумі 8 903 грн. 20 коп., відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що
він як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС II категорії має право на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. Проте допомога, передбачена вищезгаданим Законом,
виплачувалася йому у значно меншому розмірі.

Постановою Бородянського районного
суду Київської області від 4
жовтня 2007
року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду
вмотивовано тим, що позивач отримав всі виплати у розмірі, передбаченому
Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996
року та Постановою КМУ № 562 від 12 липня 2005 року.

Позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена
з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову
постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши судцю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та заперечення УПСЗН
Бородянської райдержадміністрації, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - частковому
скасуванню з ухваленням нового рішення у даній частині з таких підстав.

Згідно
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. З та 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду

апеляційної
скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує

її та
ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми

матеріального
або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення

справи.

Судом
першої інстанції встановлено, що при визначенні розміру допомоги, яку мав
отримувати позивач, суді керуватися відповідними Постановами Кабінету Міністрів
України. Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС II категорії.

Позивач отримує на підставі ст. 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідні кошти, розмір яких встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836 та
Постановою «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12 липня 2005 року.

Вказана
допомога на оздоровлення позивачу виплачувалась з 2001 по 2004 рік в розмірі 26
грн. 70 коп., а з 2005 по 2007 рік в розмірі 100 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зміст законів України, якими
встановлюються розміри мінімальних заробітних плат, свідчить про відсутність
будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної
плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачає умови, розміри
та порядок виплат щорічної допомоги учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЄЕС, тому посилання місцевого суду на вказану постанову є
безпідставним. Крім того, Закон України «Про статус і соціальний громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу і при
вирішенні позовних вимог слід керуватися вимогами ст. 48 вказаного Закону, який
передбачає право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними
актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню 48 Закону України «Про
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням розміру мінімальної плати на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати
окремим Законом України встановлювався до 2004 року. При цьому, положення щодо
неможливості застосувати встановлений розмір мінімальної заробітної плати в
останнє містилися у Законі України «Про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2002 рік». На 2003 рік такої законодавчо встановленої
заборони немає.

З 2004 року розмір мінімальної
заробітної плати встановлювався Законом України «Про Державний бюджет України»
(на відповідний рік). Положення Законів «Про Державний бюджет України» також не
містять обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної
плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На 2006 та 2007 роки дію статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щодо виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати зупинено згідно із Законом № 3235-ІУ від
20.12.2005 року та № 489-V від 19.12.2006 року.

У відповідності до рішення
Конституційного Суду України № 6 від 09.07.2007 року, положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії абзацу четвертого
частини четвертої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати визнано неконституційним, тобто таким, що не відповідає Конституції
України.

Положення Закону України від
20.12.2005 року № 3235-ІУ щодо зупинення на 2006 рік дію ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» на відповідність Конституції України не перевірялося
у встановленому порядку, а тому підлягає застосуванню при вирішенні даного
спору і відповідно у цій частині правомірним є висновок суду першої інстанції
про відмову у задоволенні позовних вимог.

За
таких обставин та з урахуванням вимог статі 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідач повинен виплатити позивачу допомогу на оздоровлення за
2007 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на
момент здійснення виплати.

Одночасно слід зазначити, що вимоги
позивача про стягнення допомоги за 2001, 2002, 2003, 2004 рік не
підлягають задоволенню, оскільки на момент, коли позивач дізнався про порушення
свого права (квітень 2001
р.) строк позовної давності був встановлений Цивільним
кодексом України і складав три роки, тобто позивачем пропущений строк звернення
до суду щодо стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2004 роки, що дає підстави суду для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Що
стосується позовних вимог про стягнення допомоги на оздоровлення за 2005 рік,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно
до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк і згідно ст.100
вказаного Кодексу пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи
викладене та клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин
річного строку звернення до суду, судова колегія приходить до висновку, про
відмову в задоволенні позову і в цій частині.

Таким чином, на користь позивача з
Управління соціального захисту населення Бородянської райдержадміністрації з
врахуванням виплаченої за 2007 роки суми п100 грн., встановленої законодавчо на
момент виплати мінімальних розмірів заробітних плат з 01.01.2007 р. - 400 грн.)
підлягає стягненню 1900 грн.

З врахуванням викладеного, позовні
вимоги позивача слід задовольнити в частині стягнення допомоги на оздоровлення
за 2007 роки у сумі 1900 грн. В іншій
частині постанову Бородянського районного суду Київської області від 4 жовтня 2007 року
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200,
202, 205, 207, 212 та 254
КАС України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову
Бородянського районного суду Київської області від 4 жовтня 2007 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення допомоги на оздоровлення за
2007 роки - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Бородянської райдержадміністрації на користь
ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2007 рік у сумі 1900 грн.

В решті постанову Бородянського
районного суду Київської області від 4 жовтня 2007 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної
сили.

Головуючий:

Судді:

КИЇВСЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа №
22-а-7344/08
Головуючий у І інстанції: Нечуй Б.П.

Суддя-доповідач: Межевич М.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна
та резолютивна частини)

30 вересня 2008 року м.
Київ

Колегія
судців Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судці Межевича М.В., суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б, при секретарі Кравченко
Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бородянського районного суду Київської
області від 4 жовтня 2007 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Бородянської
райдержадміністрації про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на
оздоровлення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200,
202, 205, 207, 212 та 254
КАС України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Бородянського районного
суду Київської області від 4 жовтня 2007 року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення допомоги на оздоровлення за 2007 роки - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Бородянської райдержадміністрації на користь
ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2007 рік у сумі 1900 грн.

В решті постанову Бородянського
районного суду Київської області від 4 жовтня 2007 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної
сили.

Головуючий: Судді: