Справа № 22-а-11177/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Ушаков Т. С.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

31 жовтня 2008 року справа №
22-а-11177/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронової Г. М. Горбенко К. П. Білоус
К. І.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1 - особисто,

від відповідача:

не з'явився, повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від 6
серпня 2008 року (повний текст постанови складений 8 серпня 2008 року)

по адміністративній справі

№ 2-а-13043/08 (суддя Бахар С. В.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Донецьк

до

Управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька

про

визнання бездіяльності неправомірною,
зобов'язання виплатити підвищення до пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 25 червня 2008 року до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною заявою (арк. справи 1-2) до Управління
Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька (далі по тексту -
УПФУ в Калінінському районі м. Донецька) про визнання неправомірною
бездіяльності УПФУ в Калінінському районі м. Донецька щодо ненарахування
доплати до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині
війни починаючи з 9 липня 2007 року, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», зобов'язання виплатити підвищення до
пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни
починаючи з 9 липня 2007 року, зобов'язання Управління Пенсійного фонду України
в Калінінському районі м. Донецька компенсувати матеріальну шкоду на день
подачі позову в розмірі 699 грн. 94 коп., яка виникла шляхом неправомірною
бездіяльністю УПФУ в Калінінському районі м. Донецька, зобов'язання відповідача
починаючи з січня 2008 року виплачувати щомісячно пенсію з доплатою у розмірі
30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 6 серпня 2008
року по справі № 2-а-13043/08 був частково задоволений позов ОСОБА_1 Суд першої
інстанції визнав неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду
України в Калінінському районі
м. Донецька щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 9 січня 2008 року та з січня
2008 року, зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в Калінінському
районі м. Донецька здійснити ОСОБА_1 виплату підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 9 липня 2007 року, в інший частині позовних вимог відмовив.

Позивачем
зазначена постанова не оскаржувалася, тому відповідно до частини 1 статті 195
Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд відбувається
в межах поданої відповідачем апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої
інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права
та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач
у судове засідання з'явився, проти апеляційної скарги заперечував.

Відповідач
про час, місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, проте
правом бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Колегія
суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон
України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18
листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних
правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий
статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх
соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею
1 вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

ОСОБА_1
згідно паспорту НОМЕР_1, виданого Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій
області 2 вересня 1999 року (арк. справи 4-5), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
станом на 2 вересня 1945 року їй було 8 років. Статус позивача як дитини війни
підтверджується посвідченням (арк. справи 3).

Позивач
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач
в апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія
суддів з приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни за 2007 - 2008 роки
зазначає наступне.

Статтею
6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що
дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом
17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20
грудня 2005 року № 3235-IV, який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлено, що з метою приведення окремих норм
законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу 7 статті
5 та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом
України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік» від 19 січня 2006 року N 3367-IV, який набрав чинності з 2 квітня
2006 року, пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік» було виключено, статтю 110 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» було викладено в наступній редакції: «Установити, що
пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006
року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням
з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету». При цьому, Порядок
надання пільг, передбачених статтею 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", у 2006 році Кабінетом Міністрів України розроблено не
було.

З
огляду на те, що положення статті 110 Закону України "Про державний бюджет
України на 2006 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не
визнані неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними щодо відмови у
виплаті позивачу, як дитині війни, за 2006 рік підвищення до пенсії в розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком та відповідно правильно відмовив в задоволенні
позову в цій частині.

Пунктом
12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Згідно
підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року N 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6
Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій
редакції, яка передбачає, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам
війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення
провадиться за їх вибором згідно з одним із законів." Частиною 4 статті 14
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року у редакції Закону України від
5 жовтня 2005 року N 2939-IV передбачено, що учасникам війни,
нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і
бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зміни,
внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N
10-рп/2008. У вказаному рішенні Конституційним судом України було зазначено, що
положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Статтею
152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Суд першої
інстанції правильно визначив, виходячи з рішення Конституційного суду N
10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, що передбачене статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком діє з 22 травня 2008 року, оскільки з 1 січня 2008
року вказана стаття 6 була викладена в іншій редакції, за якою виплата 30 %
підвищення пенсії передбачено не було.

Таким
чином, право позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни
в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за 2007 рік починається з 9 липня
2007 року та закінчується 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року, проте
судом першої інстанції не вказаний конкретний період права позивача на виплату
підвищення до пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком, тому в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання неправомірною бездіяльності відповідача по
невиплаті позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» колегія суддів зазначає наступне.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся 10 червня 2008 року до
відповідача з заявою про виплату підвищення до пенсії як дитині війни (арк.
справи 49), відповідач листом від 18 червня 2008 року (арк. справи 6, 50)
відмовив в перерахунку підвищення до пенсії за заявою позивача, тобто мають
місце протиправні дії, питання про визнання яких протиправними позивач не
ставив, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити, а постанову суду
першої інстанції - змінити.

Згідно
частини 2 статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Статтею
7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що
фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в
обсязі передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей
війни" для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення
ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин
ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги,
відповідно до вимог частини 2 статті 3 Конституції України, за якою права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

В задоволенні
позовних вимог про зобов'язання зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька
компенсувати матеріальну шкоду на день подачі позову в розмірі 699 грн. 94
коп., яка виникла шляхом неправомірною бездіяльністю УПФУ в Калінінському
районі м. Донецька, суд першої інстанції правильно відмовив, але не
навів мотивів відмови, тому колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Статтею
56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної
шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею
22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода). Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вина в діях Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі
м. Донецька, як суб'єкту владних повноважень, відсутня та позивач
протилежного не довів, оскільки вчинені відповідачем дії є неправомірними не
з огляду навмисного порушення права фізичної особи щодо недоотриманого підвищення
до пенсії як дитині війни, а завдяки не дотримання відповідачем приписів статті
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», оскільки виконувалися існуючі наряду з вказаним законом
постанови Кабінету Міністрів України, котрі до цього часу не скасовані.

Виходячи
з вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм процесуального права, що обумовлює зміну
постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтею 24, частиною 1 статті 94, статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька
на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6 серпня 2008
року по адміністративній справі №
2-а-13043/08 задовольнити частково.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 6 серпня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-13043/08
змінити.

Виключити
абзац 2 з резолютивній частини постанови Донецького окружного адміністративного
суду від 6 серпня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-13043/08.

Вважати
абзаци 3, 4, 5, 6, 7 резолютивної частини постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 6 серпня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-13043/08 абзацами 2, 3, 4, 5, 6.

Змінити
абзац 2 резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного
суду від 6 серпня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-13043/08, виклавши в наступній редакції:

«Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька здійснити
ОСОБА_1 нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року.

В
іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 6
серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-13043/08 залишити без змін.

Вступна
та резолютивна частини постанови складені та підписані колегією суддів у
нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 31 жовтня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі
та підписана колегією суддів 3 листопада 2008 року.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко

Суддя В.Г.Яманко