Справа № 22-а-1001/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1001/08 р. Головуючий у першій
інстанції: Євсіков О.О.
Доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2008
року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів: Коваля М.П., Маслія
В.І.,

при
секретарі:
Трибой І.В.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Печерському районі м.
Києва на постанову Господарського суду м. Києва від 11.04.2007 року по справі
за позовом товариств з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо-5» до Державної
податкової інспекції у Печерському районі м. Києва про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ
«Ельдорадо-5» звернулися до Господарського суду м. Києва з адмінпозовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Господарського суду м.
Києва від 11.04.2007 року позовні вимоги задоволено частково: скасовано податкове
повідомлення-рішення № /1 від 27.07.2006 року та №
/0 від 27.07.2006 року. В задоволені решти позовних вимог
відмовлено..

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну інстанцію скасувати незаконну на їх думку постанову суду першої
інстанції та постановити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного
рішення, порушення Господарським судом м. Києва норм матеріального права, що є
підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарський суд м. Києва в своєму рішенні прийшов до
висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Апеляційна інстанція повністю
погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.05.2006 року ДПІ у Печерському районі м. Києва був складений акт №
174/23-05/31991843 про результати комплексної планової виїзної документальної
перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ «Ельдорадо-5»
за період з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року. Даним актом встановлено
заниження податку на додану вартість за 2004-2005 роки на загальну суму 45721
грн. та заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 310 грн. за 2004 рік.

Саме на підставі вище згаданого
акту ДПІ у Печерському районі м. Києва було прийнято: податкове
повідомлення-рішення № /0 від 10.05.2006 року про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних
санкцій) в розмірі 68775,00 грн. (за основним платежем - 45721 грн., за
штрафними санкціями - 23054 грн.); податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10.05.2006 року про визначення суми податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб (з урахуванням штрафних санкцій) в розмірі 930
грн. (за основним платежем - 310 грн., за штрафними санкціями - 620 грн.) за
платежем «Податок з доходів фізичних осіб». Дані рішення були оскаржені
позивачем у порядку адміністративного оскарження, передбаченого Законом України
«Про порядок погашення зобов'язань платників податку перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

За результатами розгляду скарги ДПІ
у Печерському районі м. Києва було прийнято Рішення від 20.07.2006 за №
33375/10/25-011, яким частково задоволені вимоги скаржника: скасоване податкове
повідомлення-рішення № /0 від 10.05.2006 року в частині визначеного
податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 3,00 грн. та
6,00 грн. застосованої штрафної санкції; скасоване податкове
повідомлення-рішення № /0 від 10.05.2006 року в частині визначеного
податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 2,00 грн. та 194,00 грн. застосованої
штрафної санкції.

В свою чергу, ДПІ у Печерському
районі м. Києва 27.07.2006 року на підставі акта перевірки та рішення від
20.07.2006 року № 33375/10/25-011 були винесені нові податкові
повідомлення-рішення № /1 про визначення суми податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) в розмірі 68579 грн. (за основним
платежем - 45 719 грн., за штрафними санкціями - 22860 грн.) за платежем
«Податок на додану вартість», № /0 про зменшення в розмірі бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 2 грн.
та застосування штрафної санкції 170 грн., № /1 про визначення суми
податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) в розмірі 921 грн.
(за основним платежем - 307 грн., за штрафними санкціями - 614 грн.) за
платежем «Податок з доходів фізичних осіб».

ТОВ «Ельдорадо-5» 28.07.2006 було
оскаржено вказані вище податкові повідомлення-рішення та рішення про результати
розгляду скарги до Державної податкової адміністрації у місті Києві.

Рішенням про результати розгляду
скарги №2431/10/25-114 від 22.09.2006 ДПА у м. Києві залишила податкові
повідомлення-рішення №/0 від 10.05.2006, №/0 від
10.05.2006, №/1 від 27.07.2006, №/1 від 27.07.2006,
№/0 від 27.07.2006, рішення про результати розгляду скарги
№33375/10/25 від 20.07.2006, винесені ДПІ у Печерському районі м. Києва, без
змін, а повторну скаргу від 27.07.2006 - без задоволення.

Рішенням Державної податкової
адміністрації України №13475/6/25-0115 від 29.11.2006 повторну скаргу ТОВ
«Ельдорадо-5» залишено без задоволення, а рішення про результати розгляду
скарги №2431/10/25-114 від 22.09.2006, податкові повідомлення-рішення
№/0 від 10.05.2006, №/0 від 10.05.2006, №/1 від
27.07.2006, №/1 від 27.07.2006, №/0 від 27.07.2006, рішення
про результати розгляду скарги від 20.07.2006 №33375/10/25, винесені ДПІ у
Печерському районі м. Києва, - без змін.

Спірні податкові
повідомлення-рішення прийняті на підставі акта перевірки 174/23-05/31991843 від
03.05.2006, в якому зокрема зазначено, що ТОВ «Ельдорадо-5» в порушення пп.
7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» до
складу податкового кредиту віднесло суми ПДВ, сплачені у складі вартості
придбаних послуг з сервісного обслуговування (ремонту) та рекламних послуг,
вартість яких не відноситься до складу валових витрат підприємства та не
використовується в оподатковуваних операціях, так як ці витрати понесені на
товар, який не є власністю ТОВ «Ельдорадо-5», оскільки він отриманий в межах
договорів комісії (субкомісії).

Виходячи з положень пп. 7.4.1
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі Закон «Про
ПДВ»), податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових
витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.4. п. 7.4 ст. 7
Закону «Про ПДВ», передбачено, що у разі коли платник придбає товари (роботи,
послуги), вартість яких не відноситься до складу валових витрат виробництва
(обігу) і не підлягає амортизації, податки, що сплачені у зв'язку з таким
придбанням, відшкодовуються за рахунок відповідних джерел і до складу
податкового кредиту не включаються.

В п. 3.1.7 договору комісії №
010404/05 від 01.04.2004 (з урахуванням додаткової угоди № 3 від 01.04.2004
року) комітент (ТОВ «Ельдорадо-Центр») зобов'язується відшкодувати витрати
Комісіонера (ТОВ «Ельдорадо-5»), пов'язані з реалізацією товару, що переданий
на комісію, зокрема витрати на рекламу товару та витрати з гарантійного ремонту
і сервісного обслуговування товару.

Сторони домовляються про розмір та
строк такого відшкодування та фіксують домовленість в акті прийому-передачі
виконаних робіт (наданих послуг).

В п. 3.3.7 цього ж договору
зазначено, що Комісіонер зобов'язується самостійно від свого імені укладати
договори купівлі-продажу з покупцями Товару та інші договори з третіми особами,
якщо укладення таких договорів викликано виконанням умов договорів на сервісне
обслуговування та гарантійний ремонт товару і договорів на надання рекламних
послуг. Самостійно врегульовує всі фінансові питання, пов'язані з виконанням
комісійного доручення за цим Договором.

Комісіонер має право для реалізації
товару, у тому числі за договорами на надання рекламних послуг та сервісного
обслуговування і гарантійного ремонту товарів, використовувати власні грошові
кошти. Такі витрати компенсуються комітентом в строки та в розмірах, узгоджених
Сторонами.

У відповідності до п. 7.9.2 п. 7.9.
ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до
складу валових витрат кошти або майно, надані платником податку у зв'язку з
наданням платником податку майна на підставі договорів концесії, комісії,
консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання) або
згідно з іншими цивільно-правовими договорами, що не передбачають передачі
права власності на таке майно іншій особі, з урахуванням положень підпункту
7.9.6 цього пункту.

Апеляційна інстанція приходить до
однозначного висновку, що витрати на рекламу товару та витрати з гарантійного
ремонту і сервісного обслуговування товару не включаються до складу валових
витрат ТОВ «Ельдорадо-5». Проте, колегія суддів знаходить, що відповідачем не
враховано особливостей оподаткування операцій з поставки (придбання) товарів в
рамках договорів комісії, встановлених нормами Закону України «Про податок на
додану вартість».

Абзацом 3 п. 4.7 ст. 4 Закону
«Про ПДВ», передбачено, що у разі коли платник податку (далі - повірений)
здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за дорученням та за
рахунок іншої особи (далі - довіритель), датою збільшення податкового кредиту
такого повіреного є дата перерахування коштів (поставка в управління цінних
паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу) на користь продавця
таких товарів (робіт, послуг) або поставка інших видів компенсацій вартості
таких товарів (робіт, послуг), а датою збільшення податкових зобов'язань є дата
передання таких товарів (результатів робіт, послуг) довірителю. При цьому
довіритель не збільшує податковий кредит на суму коштів (вартість цінних
паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу), перерахованих
(переданих) повіреному, але має право на збільшення податкового кредиту у
податковий період отримання товарів (робіт, послуг), придбаних повіреним за його
дорученням.

У відповідності до платіжних
доручень, ТОВ «Ельдорадо-5» в повному обсязі оплачені отримані послуги,
пов'язані з реалізацією товару, що переданий на комісію, зокрема на рекламу
товару, з гарантійного ремонту і сервісного обслуговування товару, в тих же
податкових періодах, в яких витрати по них були включені до складу податкового
кредиту. Крім того, витрати по сплаті податку за даними послугами підтверджені
належним чином оформленими податковими накладними, копії яких залучені до матеріалів
справи.

Судова колегія приходить до
висновку, що судом першої інстанції правомірно не взято до уваги посилання
відповідача на те, що положення абз. З п. 4.7 ст. 4 Закону «Про ПДВ» суперечать
положенням пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону «Про ПДВ», зважаючи на пп.
4.4.1 п. 4.4. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», згідно з яким у разі
коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі
закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів
припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників
податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення
на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника податків.

Таким чином, апеляційна інстанція
приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку, що ТОВ
«Ельдорадо-5» правомірно включило до складу податкового кредиту суми коштів,
перерахованих за отримані рекламні послуги, та послуги з гарантійного ремонту і
сервісного обслуговування товару.

Довідки № ц/040000-10 від
23.03.2007 та № 5/23-03 від 23.03.2007 підтверджують факт, що ТОВ «Ельдорадо-5» не передало вказані
рекламні послуги та послуги з гарантійного ремонту і сервісного обслуговування
товару комітенту, а тому правомірно не включило їх до складу податкового
зобов'язання. Спростувань даних фактів, відповідачем як суду першої, так і
апеляційної інстанції не надано, дана обставина жодним чином не відображена в
акті перевірки.

Отже, судом першої інстанції
зроблено правомірний висновок, що позовні вимоги щодо скасування податкового
повідомлення-рішення №/1 від 27.07.2006 року, № /0 від
27.07.2006 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про
скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 10.05.2006 року, №
/0 від 10.05.2006 року, то вони задоволенню не підлягають, оскільки
вказані повідомлення-рішення вже частково скасовані рішенням про результати
розгляду первинної скарги № 33375/10/25-011 від 20.07.2006, а тому вважаються
відкликаними - такими, що втратили чинність в силу закону та є такими, що не
породжують для платника податків будь-яких зобов'язань. Так, відповідно до абз.
«б» пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону України «Про погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» (далі Закон) податкове
повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо контролюючий
орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми
податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу
внаслідок їх адміністративного оскарження. Як встановлено п. 6.5 ст. 6 Закону,
у разі коли нарахована сума податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій)
або податкового боргу зменшується внаслідок їх адміністративного оскарження,
раніше надіслане податкове повідомлення або податкова вимога вважаються
відкликаними від дня отримання платником податків нового податкового
повідомлення або відповідної податкової вимоги, що містить нову суму
податкового зобов'язання (податкового боргу). Апеляційна інстанція повністю
погоджується з такими висновками Господарського суду м. Києва.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується та позивачем не заперечується, що він отримав податкові
повідомлення-рішення з новими сумами визначених податковим органом зобов'язань
платника податків.

Суд першої інстанції прийшов до правомірного
висновку про те, що вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення №
/1 від 27.07.2006 також не підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Перевіркою встановлено, що в
порушення пп. 1.1 ст. 1, пп. "є" 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п. 3.4 ст. З
Закону «Про ПДВ», ТОВ "Ельдорадо-5" у травні 2004 року не утримано
податок з доходів фізичних осіб у розмірі 25,40 грн. з доходів штатних
працівників - ОСОБА_1 (генеральний директор з 31.10.03) та ОСОБА_2 (головний
бухгалтер з 21.04.04) за сплачений за них товариством адміністративний штраф у
розмірі 170 грн.: п/д №1303 від 28.05.04 у розмірі 85 грн. - за ОСОБА_2; п/д
№1299 від 27.05.04 у розмірі 85 грн. - за ОСОБА_1. згідно з постановами в
адміністративній справі за порушення податкового законодавства.

Оплата штрафів за працівників
підприємства не передбачена колективним договором ТОВ "Ельдорадо-5",
а тому такий дохід не оподатковується внесками в соціальні фонди (в.ч.
Пенсійний фонд), так як не включається в фонд оплати праці.

У відповідності до положень ст.
14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за
адміністративні правопорушення зв'язані із недодержанням установлених правил у
сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи,
здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх
службових обов'язків.

Відповідно до ст. 27 КУпАП, штраф є грошовим стягненням, що накладається
на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і
розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

До загального місячного
оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податків від
його працедавця як додаткове благо, а саме у вигляді вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг (пп. 4.2.9 "є" п.4.2 ст. 4 Закону
«Про ПДВ»).

Нормами чинного законодавства
передбачено, що додаткове благо - кошти, матеріальні чи нематеріальні
цінності, послуги, інші види
доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
його працедавцем (самозайнятою
особою), якщо такий
дохід не є заробітною платою чи виплатою,
відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з
таким платником податку.

Апеляційна інстанція приходить
до висновку, що вартість наданих платникам податку податковим агентом
додаткових благ включається до загального місячного оподатковуваного доходу
таких платників податку і підлягає оподаткуванню за ставками п. 7.1 ст. 7
Закону (13 % на період 2004 - 2006 роки) на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів
справи, посадовими особами позивача, за яких сплачено адміністративний штраф,
отримано дохід, з якого ТОВ "Ельдорадо-5" як податковий агент повинно
було утримати та сплатити податок з доходів фізичних осіб у розмірі 22,10 грн.

Перевіркою встановлено, що в
порушення пп. 6.5.1 п.6.5 ст.6 Закону України «Про оподаткування доходів
фізичних осіб», ТОВ «Ельдорадо-5» у 2004 році. не утриманий податок з доходів
фізичних осіб із заробітної плати працівників товариства, які відпрацювали не
повний податковий звітний місяць, але до яких під час визначення податку з
доходів фізичних осіб було застосовано соціальну пільгу, та звільнено згідно з
наказами: ОСОБА_3 - наказ № 27-у від 14.01.04; ОСОБА_4. - наказ № 28-у від
31.01.04; ОСОБА_5. - наказ №29-у від 31.01.04; ОСОБА_6 - 32-у від 31.03.04;
ОСОБА_7 - наказ №32-у від 31.03.04; ОСОБА_8 - наказ №30-у від 10.02.04;
ОСОБА_9. - наказ №37-у від 31.05.04; ОСОБА_7. - наказ №39-у від 30.06.04;
ОСОБА_10 - наказ № 40-у від 10.08.04; ОСОБА_11 - наказ №31/12-у від 31.12.04.

Відповідно до пп. 6.1.1 ст. 6
Закону України «Про оподаткування доходів фізичних осіб», платник податків має
право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу,
отримуваного з джерел на території України від одного працедавця у вигляді
заробітної плати, на суму соціальної пільги у розмірі, що дорівнює одній
мінімальній заробітній платі (у розрахунку на місяць), встановлений законом на
1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Податкова соціальна пільга
застосовується до нарахованого місячного доходу платнику податку у вигляді заробітної
плати виключно за одним місцем його нарахування (виплати) та починає
застосовуватись до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати виключно за
одним місцем його нарахування (виплати).

Виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування доходів фізичних осіб», податкова соціальна пільга
застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом
звітного податкового місяця, як заробітна плата (інші прирівняні до неї
відповідно до законодавства виплати, компенсації та відшкодування), якщо його
розмір не перевищує суми, яка дорівнює сумі місячного прожиткового мінімуму,
діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року на 1,4 та
округленої до найближчих 10 гривень.

Відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону
«Про ПДВ», звітним податковим періодом є проміжок часу, який розпочинається з
першого календарного дня першого місяця такого періоду та закінчується останнім
календарним днем останнього місяця такого періоду. Для місячного податкового
періоду перший та останній місяці збігаються.

Стаття 3 Закону «Про ПДВ»
визначає, що об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний
оподатковуваний дохід.

У відповідності до п. 4 Порядку
подання документів та їх складу при застосуванні податкової соціальної пільги,
затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.03 № 2035, пільга
починає застосовуватись працедавцем з податкового місяця, в якому платник
податку подав працедавцю заяву про її застосування з відповідними документами,
і зупиняється з податкового місяця, в якому платник податку подав заяву про
відмову від пільги або припинив трудові відносини з таким працедавцем.

Таким чином, якщо працівник
звільняється з роботи,
то незалежно від
кількості відпрацьованих днів в місяці звільнення і не незалежно від
розміру отриманого в такому місяці доходу податкова соціальна пільга до нього
не застосовується. Отже, нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб у
сумі 79,13 грн. відповідає чинному законодавству.

В акті перевірки також
зафіксовано, що в порушення абз. "ї" п. 1.3 ст. 1 Закону «Про ПДВ»,
позивачем не утримано податок з доходів фізичних осіб з суми в розмірі 1580
грн., яка згідно з розрахунком від 15.09.04 № 409 на підставі платіжного
доручення від 21.09.04 № 1580 перерахована фізичній особі - ОСОБА_12
(ідентифікаційний номер відсутній) за товар. Реєстраційні документи на право
здійснення господарської діяльності відсутні.

Згідно з абз. "ї" п. 1.3
ст. 1 Закону «Про ПДВ», дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку
або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на
території України, у тому числі у вигляді інших доходів як виплати чи
винагороди за цивільно-правовими договорами, одержуваних резидентом або
нерезидентом, якщо джерело виплат (нарахування) таких доходів знаходиться на
території України, незалежно від резидентського статусу особи, що їх виплачує (нараховує).

До складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи
(прибуток), одержаний самозайнятою особою від здійснення нею підприємницької
або незалежної професійної діяльності, якщо така особа обрала спеціальну
(спрощену) систему оподаткування такого доходу (прибуток) відповідно до закону.
Якщо суб'єкт підприємницької діяльності, одержує протягом звітного року доходи
від іншої діяльності, крім зазначених у Свідоцтві про сплату єдиного податку,
то такі доходи протягом року підлягають оподаткуванню податком з доходів
фізичних осіб на загальних підставах, за ставками та у порядку, встановленими
цим Законом (п.п. 4.3.25 п. 4.3 ст. 4 Закону «Про ПДВ»).

До спеціального законодавства належить
спеціальна система оподаткування, запроваджена Указом Президента України від
03.07.98 р. N 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ), та звичайна
(загальна) система оподаткування, діюча відповідно до розділу IV
Декрету, окрім фіксованого податку.

Враховуючи положення пп. 4.3.25
п. 4.3 ст. 4, пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9, ст. 17 Закону, статей 2 та 6 Указу,
особа, яка є джерелом виплати доходу на користь суб'єкта підприємницької
діяльності, не має правових підстав визначати об'єкт оподаткування -
оподатковуваний дохід під час здійснення виплати такого доходу, оскільки це
призведе до подвійного оподаткування такого доходу та порушення сфер правового
регулювання між Указом та Законом.

Таким чином, у разі виникнення у
підприємства господарських відносин з фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності для
уникнення подвійного оподаткування доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності підприємство при укладанні з ними господарських
договорів та з метою наявності достатніх підстав для неутримання податку з
доходів фізичних осіб у джерела виплати доходів таким фізичним особам -
суб'єктам підприємницької діяльності має вимагати у останніх копії Свідоцтва
про реєстрацію підприємницької діяльності, Свідоцтва про сплату єдиного
податку, платіжних документів про сплату єдиного податку або авансових платежів
податку з доходів фізичних осіб та пред'являти зазначені документи на вимогу
працівників податкової служби під час проведення перевірки.

ТОВ "Ельдорадо-5" не
було надано документів,
які підтверджували перерахування
податку з суми 1.580 грн. або свідоцтва про реєстрацію гр. ОСОБА_12 суб'єктом
підприємницької діяльності.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що
донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб у розмірі 205,40 грн.
здійснено відповідно до вимог чинного законодавства України.

Крім того, позивачем в порушення
п. 1.1, п. 1.3 ст. 1, пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п. 3.4 ст. З Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» не утримано податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 25,40 грн. з ОСОБА_1. та ОСОБА_2, за яких підприємством сплачено
адміністративні штрафи.

Крім того в порушення пп. 6.5.1 п.
6.5 ст. 6, п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»,
ТОВ «Ельдорадо-5» не в повному обсязі утримано податок з доходів фізичних осіб
із заробітних плат працівників підприємства, які відпрацювали неповний звітний
місяць, але до яких під час визначення податку з доходів фізичних осіб було
застосовано податкову соціальну пільгу. Перелік даних осіб наведено в
розрахунку наданому відповідачем.

В порушення п. 1.3 ст.1 Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб» ТОВ «Ельдорадо-5» не утримано
податок з доходів фізичних осіб з суми в розмірі 1580 грн., яка згідно з
рахунком № 409 від 15.09.2004, була перерахована ОСОБА_12

З наведеного
можна зробити висновок, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні
вимоги частково.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких
спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі
прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також, відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам
податкова інспекція як суб'єкт владних повноважень не довела правомірності
прийнятих нею податкових повідомлень-рішень № /1 від 27.07.2006 року та №
/0 від 27.07.2006 року, а отже вони підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права. Встановлено, що всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт
владних повноважень не довів
правомірності притятих ним податкових повідомлень-рішень № /1 від
27.07.2006, № /0 від 27.07.2006 року.

А тому, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м.
Києва на постанову Господарського суду м. Києва від 11.04.2007 року по справі
за позовом товариств з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо-5» до Державної
податкової інспекції у Печерському районі м. Києва про скасування податкових
повідомлень-рішень, необхідно залишити без задоволення, а постанову суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
2, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

.

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні
апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Печерському районі м.
Києва - відмовити.

Постанову Господарського суду м. Києва від 11.04.2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

Судді: