Справа № 22-а-11926/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Попова О.М.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2008 року справа №
22-а-11926/08

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Арабей
Т.Г.

суддів при секретарі за участю:

Геращенко
І.В., Малашкевич С.А. Літвіновій Л.О. сторони не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційні скарги

Управління
праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Луганську
ради

на постанову

Ленінського районного суду м. Луганська

від

04
вересня 2008 року

у адміністративній справі

№
2-а-305/2008

за позовом

ОСОБА_1

до третя особа

Управління
праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Луганську
ради Головне управління Державного казначейства
України в Луганській області

про

визнання
бездіяльності незаконною та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги
до 05 травня, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 04
вересня 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної у м. Луганську ради, третя особа: Головне Управління Державного казначейства
України в Луганській області про визнання
бездіяльності незаконною, нарахування та сплату недоплаченої грошової допомоги
інваліду війни 2 групи до 5 травня за 2003-2007 роки було задоволено частково,
а саме: визнано незаконними дії та стягнуто з відповідача на користь позивача
заборгованість за зазначеним видом грошової допомоги за 2004 та 2007 роки у
сумі 4904,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач
до апеляційного суду не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним
чином.

Представник
апелянта до апеляційного суду не прибув, про розгляд справи повідомлявся
належним чином, подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутність.

Представник третьої особи до апеляційного суду
не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав письмове
клопотання про розгляд справи за його відсутність.

Прокурор до суду апеляційної інстанції не з'явився.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а
судове рішення змінити, з наступних підстав.

Відповідно до ч.
1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно
бути законним та обґрунтованим.

Позивач,
належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, визнана
інвалідом 2 групи, і
згідно ч. 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання
разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до п. 9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», особами, які є учасниками війни, є особи,
залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок
захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус
учасників війни, визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-12. Розділом ІІІ цього
Закону визначені пільги інвалідам війни та гарантії їх соціального
захисту, стаття 13 якого передбачає пільги інвалідам війни.

Відповідно до ч. 5 ст. 13
зазначеного Закону встановлено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни 2 групи
виплачується разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Фінансування витрат, пов'язаних
з введенням в дію цього Закону, відповідно до статті 17 здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого бюджетів, а виплата разової грошової допомоги до
5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, відповідно до
статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального захисту
населення, внаслідок чого колегія суддів не приймає посилання скаржника на те,
що з Управління здійснюється безпідставне стягнення грошових коштів.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно
до принципу верховенства права та законності-суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
держави. Крім того, як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України №
9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя»,- судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, Постанови Верховної
ради України, Постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України), підлягають
оцінці на відповідно як Конституції України так і закону.

Фактично позивач отримав від Управління праці та
соціального захисту населення Стаханівської міської ради в 2003 році-120 грн.,
в 2004 році - 160 грн., в
2005 р. - 330 грн., в 2006 р.-330 грн. та в 2007 р.-360 грн., при цьому відповідач
керувався положеннями Закону України “Про державний бюджет України» на
відповідний рік.

Рішеннями
Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 і від 9 липня
2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають частинам 2 і 3 ст. 22
Конституції України, серед інших, положення статті 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік», і ст. 29 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007р.» відповідно в частині зменшення розмірів виплат
учасникам бойових дій в порівнянні з тими, які встановлені Законом про
ветеранів.

Таким чином, посилання відповідача, що при нарахуванні Суліменко Л.М.
щорічної грошової допомоги до 5 травня протягом 2004 року, слід керуватися ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет
на 2004 рік”, а не ч.1 ст. 28 Закону
України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №
1058-IV від 09.07.2003 р. є безпідставним.

Крім того, неправомірність дій відповідача при нарахуванні позивачу
грошової допомоги до 5 травня протягом 2007 року в розмірі 360 гривень,
встановлених ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, а не в
розмірі 410,06 грн. (410,06 х 8) згідно
ч.1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. є очевидною.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови в
задоволенні позову в частині стягнення разової грошової допомоги до 5 травня за
2003, 2005, 2006 роки, оскільки
здійснення відповідачем виплати в ці роки у розмірах, передбачених Законами
України „Про Державний бюджет” на відповідні роки є правомірним, тому, що вони
передбачені вищезазначеними законами, що прямо встановлюють розмір щорічної
грошової допомоги до 5 травня, які не визнані неконституційними, що підтверджує
правомірність їх застосування при виплаті допомоги.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції
щодо відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення з управління одноразової щорічної допомоги за
2003, 2005 та 2006 роки.

Апеляційний
розгляд справи здійснений, виходячи з зазначених норм, з урахуванням Рішення
Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України», а саме з врахуванням
зауважень Суду, якими визначено, що в межах свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може
вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні
зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату
певних надбавок і дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної
влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є
чинними.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність порядку сплати щорічної
допомоги за 2004, 2007 роки у зв'язку із
прийняттям Конституційним Судом України рішень з огляду на те, що судові
рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від надходження коштів з Державного бюджету
України на виплату допомоги.

Наряду з
викладеним, постанова суду підлягає зміні з наступних підстав.

Суд першої інстанції при визначенні суми стягнення
разової грошової допомоги за 2004 рік, помилково визначив суму 1984,00 грн.,
оскільки мінімальний розмір пенсії визначається на момент виплати. Тобто,
нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина,
кратна мінімальному розміру пенсії, встановленої Законом на час здійснення
виплати. На час виплати позивачу
допомоги розмір мінімальної пенсії складав 92,45 грн.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу разової грошової допомоги у розмірі 160 грн. за 2004 рік є неправомірними, а тому
підлягають стягненню 579,60
грн.(92,45х8-160).

Крім того, суд
першої інстанції в своїй постанові не вказав за рахунок яких коштів необхідно
стягнути разову грошову допомогу з відповідача. Тому колегія суддів вважає за
необхідне змінити постанову суду першої інстанції і уточнити, що стягнення разової грошової допомоги повинно
здійснюватися на користь позивача за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись
Конституцією України, Законом України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ”, ст. 2, ст. 71, ст.
160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст.
207, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА
:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 04 вересня
2008 року у справі № 2-а-305/2008- задовольнити частково.

Постанову Ленінського
районного суду м. Луганська від 04 вересня 2008 року у справі № 2-а-305/2008 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної у м. Луганську ради, третя особа: Головне
Управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій відповідача про відмову у виплаті
разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
за 2004 та 2007 роки згідно вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» неправомірними та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Луганську ради на користь ОСОБА_1 недоплачених
сум разової грошової допомоги до 5 травня за 2004 та 2007 роки згідно вимог ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - змінити.

У
абзаці 2 резолютивної частини постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 04 вересня 2008 року у справі №
2-а-305/2008 вказати: «за 2004 рік в сумі 579,60
грн.»

У
абзаці 3 резолютивної частини постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 04 вересня 2008 року у справі №
2-а-305/2008 вказати: «за 2004 та 2007 роки в сумі
3499,60 грн.» та доповнити словами «за
рахунок Державного бюджету України».

В іншій частині постанову Ленінського
районного суду м. Луганська від 04 вересня 2008 року у справі № 2-а-305/2008 -
залишити без змін.

Постанова суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді:
І.В.
Геращенко

С.А.
Малашкевич