Справа № 22-а-10894/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Мясоєдова С.С.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

03
жовтня 2008 року справа
№ 22-а-10894/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової Г.М.

суддів: Горбенко К.П., Яманко В.Г.

при секретарі

Білоус К.І.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу за участю представників: від позивача: від
відповідача:

судовому засіданні Управління Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська; не з'явився не
з'явився

на постанову

Луганського окружного
адміністративного суду

Від

01 липня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-6210/08

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Луганська;

Про

визнання дій неправомірними та
стягнення підвищення до пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року позивач
звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача
неправомірними та зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська провести йому перерахунок пенсії по інвалідності, починаючи з жовтня 2007 року, а також
зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.
Луганська здійснювати перерахунок пенсії
у майбутньому, згідно змін діючого законодавства.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2008 року позов ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання дій
неправомірними та зобов'язання зробити донарахування пенсії задоволено частково, а саме:
визнано дії посадових осіб управління Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська незаконними і
зобов'язано його донарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком з - 22.05.2008 року. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не
погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити, посилаючись на ч. 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою
встановлено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильскої катастрофи визначаються Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач отримує
пенсію як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має другу
групу інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Сторони, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були
повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст.
46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
Законом.

ОСОБА_1 належить (віднесений) до першої категорії осіб, які потерпіли
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1,
його визнано інвалідом другої групи (а.с.6-7).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно
до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно
шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону
передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг
визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Розділ 8 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон) передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам,
віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам другої групи - 75
відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до
статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії
чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та
умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у
зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як
віднесеного до категорії 1.

Згідно частини третьої ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про
прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України
„Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня
2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум
використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за
віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в
редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 і діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу,
а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на
відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях
загальнодержавної сфери розповсюдження.

За приписами абзацу 1 частини 5,
частини 3 статті 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»
№ 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-V,
який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для
осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну
особу в такому розмірі: з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007 року -
410 грн. 06 коп. (406 грн. + 1%), з 1 жовтня 2007 року - 415 грн. 11 коп. (410 грн. 06 коп. + 1%).

Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N
107-VI затверджений прожитковий мінімум
для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481
грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Колегія суддів враховує, що, крім вищенаведених законів, діє Порядок
обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України
від 30 травня 1997 року N 523 із змінами
і доповненнями, внесеними постановами
Кабінету Міністрів України від 17 травня 2002 року N 666, від 4 березня 2004 року N 268, від 22 вересня
2004 року N 1240, за яким пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва
чи захворювання завдяки Чорнобильської катастрофи нараховуються відповідно до
статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком (пункти 1, 4 Порядку).

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи затверджений постановою Кабінету Міністрів України
від 30 травня 1997 року № 523. Ця постанова є чинною і її положення стосовно
критеріїв обчислення розміру пенсій відповідають положенням статей 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи". Постановами № 1 від 3 січня 2002
року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» та № 1293 від 27 грудня 2005 року «Про збільшення розмірів
пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» всупереч положень статей 50, 54 Закону "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" Кабінетом Міністрів України були встановлені розміри сум, з
яких проводиться розрахунок пенсій, при тому що ці суми не відповідають
розмірам мінімальної пенсії за віком.

Відповідач наполягає на тому, що за частиною 3 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що стаття 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» була доповнена частиною третьою згідно із Законом України від 25 березня 2005 року N
2505-IV, який набрав чинності з 31 березня 2005 року, в той час як до частини третьої статті 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» зміни, за якими - обчислення і призначення пенсій по
інвалідності провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", були внесені
згідно із Законом України від 17 листопада 2005 року N 3108-IV, що набрав
чинності з 13 грудня 2005 року, тобто в даному випадку застосовується принцип
дії законів у часі, за яким до спірних правовідносин повинні застосовуватися
норми закону прийнятого та набравшого чинності пізніше. Крім того, частиною 1
статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999
року передбачено застосування прожиткового мінімуму для встановлення розмірів мінімальної пенсії за
віком.

З матеріалів справи вбачається що згідно довідки МСЕК серії 2-20 СУ №
029303 від 06 червня 2007 року та довідки до акта огляду МСЕК серії 2-20 СМ №
023002 від 06.06.2007 року ОСОБА_1 була призначена друга група інвалідності, що
настала внаслідок захворювання,
пов'язаного з Чорнобильською катастрофою і виплата пенсії відповідачем
здійснювалась згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997
року N 523, а не Закону України "Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому колегія суддів
дійшла висновку щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі Луганської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в
розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком саме з 06 червня 2007 року.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами,
вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку
про те, що при розрахунку державної та додаткової пенсій передбачених статтями
50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в
законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається
мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для
застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для
обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком,
оскільки чинним законодавством не встановленого іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

За статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 5
листопада 1991 року у редакції Закону України від 17 січня 2002 року N 2981-II
пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України. Згідно пункту 1 Положення
про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України, від 1
березня 2001 року № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом
виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збирання,
акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх
виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату
пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із
законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України,
здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України.
Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом
Міністрів України.

При вирішенні цього спору, колегією суду також було
враховано, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами
внесеними Законом України від 9 лютого 2006 року N 3436-IV, кожна фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами
міжнародного права.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини
по справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) від 8
листопада 2005 року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій
частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене
власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в
національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що
становлять майно, можуть також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином,
як “власність” в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення,
полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник
право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі
23 цього ж рішення Європейський суд з прав людини зауважує, що в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи
відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними.

Також, згідно ч. 1 ст. 2 Закону
України „Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду"
від 23.02.2006 р., рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для
виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Згідно ст. 17 Закону
України „Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду"
суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При постановленні судового рішення колегія суддів
наголошує, що поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, завданої
суб'єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи, постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних
платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а
також постанови про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового
утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасована постанова
була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або
поданих ним підроблених документах. В даній справі таких фактів встановлено не
було, тому питання про поворот виконання постанови суду першої інстанції не
вирішується.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто він повинен з'ясовувати ті
обставини чи порушення закону, у яких на думку особи, що подала скаргу, суд
першої інстанції допустив помилки, однак якщо при такому з'ясуванні буде
встановлено порушення закону, що призвели до неправильного вирішення справи,
поза межами оскарження, суд апеляційної інстанції може вийти за ці межі.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача робити перерахунок
пенсії, призначеної йому, у разі підвищення мінімальної пенсії за віком,
оскільки Кодексом адміністративного судочинства передбачено відновлювати лише
порушені права громадянина, а не ті, які можуть бути порушені в
майбутньому.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Луганську із заявою
про перерахунок пенсії у січні 2008 року і
відповідач надав йому відповідь, що перерахунок призначеної пенсії з
06.06.2007 року здійснено відповідно по постанов КМ України, а з 01.01.2008
року здійснено у відповідності до змін діючого законодавства, тобто, у
відповідності до редакції статей 50, 54 спеціального закону, яка діяла з 01.01.2008 року (а.с. 2).

У пункті 5 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року
зазначено, що положення
Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення
змін до деяких
законодавчих актів України",
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України цього Рішення, що узгоджується зі статтею 152 Конституції
України, якою встановлено, що Закони,
інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції спір по суті розглянутий
правильно, проте з порушенням норм матеріального в частині здійснення
судом перерахунку пенсії та неповного
формулювання в резолютивній частині постанови висновку щодо зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок пенсії з
розрахунку державної пенсії в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком, що обумовлює
скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови з
частковим задоволенням позовних вимог у відповідності до норм права,
застосованих при вирішенні цього спору для забезпечення захисту прав та
інтересів фізичної особи від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 2, 11, 21, 70, 71, 159, 160, 184, 195,
196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська на постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 02 липня 2008 року у справі №
2-а-6210/08 за позовом ОСОБА_1до Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганська про
визнання дій неправомірними та стягнення підвищення до пенсії - задовольнити
частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2008 року у справі № 2-а-6210/08 за позовом
ОСОБА_1до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання дій неправомірними
та стягнення підвищення до пенсії - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська про визнання дій
неправомірними та зобов'язання зробити донарахування пенсії задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська в перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 з 06 червня по 31 грудня 2007 року
та з 22 травня 2008 року державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % від
мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого відповідними законами
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м Луганську здійснити ОСОБА_1
перерахунок державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % від мінімальної
пенсії за віком з 06 червня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року,
виходячи з встановленого відповідними законами розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення
судового розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови у повному
обсязі.

Вступна та резолютивна частини
постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені
в судовому засіданні 03 жовтня 2008
року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та
підписана колегією суддів 08 жовтня 2008 року.

Головуючий: Г.М. Міронова

Судді: К.П.Горбенко

В.Г.Яманко