Справа № 22-а-5962/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернобривко Л.Б.
Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня
2008 року справа №
22-а-5962/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Старосуда М.І.

суддів: при секретарі за участю сторін: позивача
представника від відповідача

Бадахової Т.П., Ханової Р.Ф. Чуріковій Я.О. не з'явився
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради луганської
області ОСОБА_1

на постанову

Лисичанського міського суду Луганської області

від

23 квітня.2008 року

по справі

№ 2-а-28/08

за позовом

ОСОБА_1

до третя особа

Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області
Головного Управління Державного казначейства України в Луганській області

про

виплату компенсації на оздоровлення та щорічної
грошової допомоги, -

В С Т А Н О В
И Л
А :

ОСОБА_1
звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської
області 23 квітня.2008 року по справі № 2-а-28/08 позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської
області, за участю третьої особи Головного Управління Державного казначейства
України в Луганській області про виплату компенсації на оздоровлення та
щорічної грошової допомоги було задоволено частково, а саме стягнуто
недоотриману суму допомоги на
оздоровлення за 2007 рік у сумі 1980 грн. Стягнуто недоотриману щорічну
допомогу до 5 травня за 2007 рік у сумі 2920 грн. В частині виплати компенсації
на оздоровлення та щорічної грошової допомоги за 2006 рік - відмовлено.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач та позивач подали апеляційні скарги, в
яких просять постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права, та постановити нове рішення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач дійсно має статус
постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом
2 групи і перебуває на обліку у Управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради Луганської області.

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам І та ІІ групи - п'ять
мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної
плати встановлюється на момент виплати. Відповідно до Закону України №749-V
«Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
розмір мінімальної заробітної плати складав 460 грн.

В порушення зазначених норм відповідачем щорічна
допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично
нараховано та сплачено в
2007 році - 120 грн. При призначенні допомоги відповідач керувався постановою
Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Таким чином, суд першої інстанції
вирішив, що позивач повинен був отримати від відповідача разову грошову
допомогу у розмірі за 2007 рік - (420 грн. х 5) -120 грн. = 1980 грн.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною
постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема для інвалідів 2 групи, які
постраждали внаслідок ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС -120 грн.

З моменту
прийняття постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2007 рік, у той час як Верховною Радою
України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався державний бюджет.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право
на отримання щорічної грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися
до 5 травня) в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

За 2007 рік позивач отримав від управління 360 грн., хоча має право на отримання за 2007 рік вказаної допомоги у
розмірі 2920 грн. за вирахуванням отриманих 360 грн. з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту", законодавство України про
статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та
інших актів законодавства України; права та пільги для
ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути
скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади,
які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними.

Відповідно до ст. 17, 19 Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», основні соціальні державні гарантії, які є основним
джерелом існування, не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, розмір якого встановлений законом;
мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється лише Законами України та є виключно обов'язковим для всіх державних органів влади,
органів місцевого самоврядування, та інших.

Статтею 29
Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що у
2007 році виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни ІІ групи відповідно
до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», здійснюється у розмірі 360
грн.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлювався
розмір щорічної разової допомоги до 5 травня у розмірах менших, ніж
передбачено Законом, визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Стаття 8 Конституції
України передбачає, що Конституція має найвищу юридичну силу, закони і інші нормативні акти повинні їй відповідати. Відповідно до Конституції України в
Україні визнається і діє принцип верховенства
права; дотримання державою і її органами встановлених законом особистих,
майнових прав гарантується Конституцією.

Відповідно до ч.1 ст. 8,
ч.2,3,4 ст. 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом верховенства
права, застосовує Конституцію, закони України, інші
нормативно-правові акти; у разі невідповідності акту суд застосовує правовий
акт, що має вищу юридичну силу.

Посилання відповідача на
необхідність застосування Закону „Про державний бюджет на 2007 рік" та на
вищу юридичну силу даного Закону над Законом, який надав позивачеві певне
майнове право, є безпідставним, таким, що суперечить
діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного судочинства,
оскільки ст. 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи рішення Конституційного суду, наведене вище, а
також приймаючи до уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який
встановив конкретне право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в
тому числі і законом „Про державний бюджет".

Таким чином,
колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо права позивача на
отримання відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» разової грошової допомоги у 2007 році в
розмірі 2920 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до
учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах:
інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат; дітям-інвалідам - 10 мінімальних
заробітних плат; сім'ям, які втратили годувальника, - 60 мінімальних заробітних
плат; батькам померлого - 30 мінімальних заробітних плат, при цьому
розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» розмір
мінімальної заробітної плати на момент виплати
складав 350 грн.

Проте,
колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови в
задоволенні позову в частині стягнення одноразової компенсації при встановленні
ІІ групи інвалідності у 2006 р. у
розмірі, встановленому ч.1 ст..48 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”(15465,60 грн.), в частині стягнення щорічної допомоги на оздоровлення
за 2006 р. у розмірі, встановленому ст..48 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та в частині стягнення одноразової грошової допомоги до 5 травня у
2006 р. у розмірі, встановленому ст..13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки дія зазначених статей
призупинена п.18 п.37 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік», які до теперішнього часу не визнані не конституційними. Отже
застосування відповідачем в 2006 році при виплаті одноразової компенсації при
встановленні інвалідності та виплаті одноразової грошової допомоги до 5 травня
у розмірах, встановлених Постановами Кабінету Міністрів, суд не може визнати
неправомірними.

Отже, суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином,
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст.
195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління праці
та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області,
ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову
Лисичанського міського суду Луганської області 23 квітня.2008 року по справі №
2-а-28/08 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці
та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області, за
участю третьої особи Головного Управління Державного казначейства України в
Луганській області про стягнення недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2007 рік у сумі
1980 грн. та стягнення недоотриману щорічну допомогу до 5 травня за 2007 рік у
сумі 2920 грн. - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: