Справа № 22а-290/07
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2007-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 року Судова колегія Одеського апеляційного

адміністративного суду у складі:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Бітова А.І. та Милосердного
М.М.,

при секретарі - Кокшаровій К.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 та
представника відповідача Козелько Т.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду міста Одеси від 01 березня 2007року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Одеси та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій
щодо відмови в призначенні пенсії по інвалідності протиправними і зобов'язання
призначити пенсію по інвалідності,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси та
Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській
області, в якому просив визнати протиправними дії відповідачів в частині відмови призначення пенсії по інвалідності
відповідно до Закону України «Про державну службу» та
зобов'язати управління ПФУ в Київському районі м. Одеси призначити
йому зазначену пенсію з 28 листопада 2005 року.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що у лютому 1985 року йому було призначено пенсію за віком, а за 01 січня 1994 року як
інваліда війни 1-ї групи переведено на пенсію по
інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового
складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей».

28 листопада 2005 року він звернувся до управління ПФУ в Київському районі
м. Одеси із заявою про призначення пенсії по
інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну
службу», однак у призначенні зазначеної пенсії йому було відмовлено. Дії управління ПФУ у Київському районі м. Одеси було оскаржено
до Головного управління ПФУ в Одеській області,
однак скарга позивача залишилася без задоволення, про що надано відповідь
за № 7/6-ІІ від 17 січня 2006 року.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2007 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач в апеляційній
скарзі зазначає, що при розгляді справи судом порушено норми матеріального та
процесуального права. На думку апелянта, існують усі підстави для призначення
йому пенсії по інвалідності на підставі ст. 37 Закону України «Про державну
службу» - загальний трудовий стаж понад

__________________________________________________________________________

Головуючий І інстанції суддя Таварткіладзе О.М. Справа №22а-290/2007 р.

Доповідач суддя Золотніков О.С. Категорія № 21

2

58 років, з яких понад 40 років -
на посадах, пов'язаних з проходженням державної служби, встановлення інвалідності 1-ї групи. Крім того, в апеляційній скарзі
вказується, що при розгляді справи судом першої
інстанції не досліджувалися докази, надані в обґрунтування позовної заяви. У зв'язку з викладеним ставиться питання
про скасування постановленого по справі рішення та винесення нової постанови із
задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ позивача в підтримку апеляційної скарги
та представника відповідача, яка вважала за необхідне
залишити постановлене судове рішення без змін,
розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
не знаходить підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в
Київському районі м. Одеси з 18 лютого 1985 року у зв'язку із призначенням йому
пенсії за віком, при цьому позивач продовжував працювати далі.

09 січня 1989 року ОСОБА_1 було
визнано інвалідом 3-ї групи.

17 квітня 1990 року позивача було звільнено з посади начальника
операційного управління обласного управління Житлосоцбанку у зв'язку з ліквідацією
операційного управління на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

24 грудня 1991 року ОСОБА_1 визнано інвалідом 2-ї групи безстроково, у
зв'язку з пораненням при захисті СРСР.

З 01 січня 1994 року позивача переведено на пенсію по інвалідності, відповідно
до Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей», як інваліда
війни.

Наказом № 156 від 16 червня 1994 року позивача було прийнято на роботу у Державну податкову інспекцію у Приморському районі м.
Одеси на посаду державного податкового інспектора аудиту
доходів юридичних осіб. Наказом № 30-л від 13 березня 1995 року позивача звільнено з зазначеної посади у зв'язку з досягненням
граничного віку проходження державної служби.

28 листопада 2005 року ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ в Київському районі м. Одеси із заявою про встановлення йому пенсії по
інвалідності на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу», однак у
призначенні зазначеної пенсії позивачу відмовлено.

Головним управлінням ПФУ в Одеській області відмовлено в задоволенні скарги
позивача на відмову управлінням ПФУ в Київському
районі м. Одеси в призначенні пенсії на підставі ст. 37 Закону України
«Про державну службу».

Наведені обставини в апеляційному
порядку сторонами не оскаржуються.

Згідно прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону
України «Про державну службу»» від 16 січня
2003 року № 432-ІУ, порядок перерахунку пенсій, передбачений цим Законом, поширюється на пенсіонерів, яким пенсія державних
службовців призначена з дня набрання чинності
Законом України «Про державну службу», а саме з 28 грудня 1993
року.

Оскільки позивачу було призначено пенсію з 1985 року, тобто до набрання
чинності Законом України «Про державну
службу», правові підстави для призначення пенсії державного
службовця відсутні.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до статті 37 Закону України
«Про державну службу»» від 31 травня 2005 року, на підставі якого позивач
просив призначити йому пенсію по інвалідності як
державному службовцю, передбачено, що пенсія по інвалідності, незалежно від причин інвалідності, призначається державним
службовцям, які в період перебування на державній
службі визнані інвалідами І та II груп.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 визнано інвалідом II групи з 24 грудня 1991 року, тобто не під час перебування на державній службі, у
зв'язку з чим дія ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну
службу» на позивача не розповсюджується.

3

Із врахуванням викладеного, висновок суду про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є обґрунтованим.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно
до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст.
195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 01
березня 2007 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.