Справа № 22-а-12632/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Головіна К.І.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2008 року справа №
22-а-12632/08

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі представника
позивача представника відповідача

Дяченко С.П., Нікуліна О.А. Денисенко К.С. Макарова П.А. Сирватка С.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м.
Сніжному Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

08 вересня 2008 року

по справі

№ 2-а-16279/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в м.
Сніжному Донецької області

про

оскарження дій, зобов'язання вчинити певні
дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

08.08.2008 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 08.09.2008 року позов задоволено. Визнані неправомірними дії відповідача про відмову в перерахунку основної
та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зобов'язано відповідача здійснити перерахунок основної та
додаткової пенсії, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, якою, посилаючись на порушення судом норм матеріального
права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову,
якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував
представник позивача.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги, і встановила
наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що
позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (а.с. 11), є
інвалідом 3 групи, причина інвалідності пов'язана з роботами по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК.

08.07.2008
року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок основної та додаткової пенсії на підставі ст.ст. 54 ч.4,
50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.5), на яку відповідач 15.07.2008 року
надав письмову відмову, посилаючись на відсутність законних підстав для
здійснення такого перерахунку, оскільки позивачеві нарахована та виплачується
пенсія на підставі Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також позивач отримує
надбавку на підставі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян
постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка нараховується і виплачується у розмірах, визначених постановами КМУ №1 від
01.01.2002 р., №1293 від 27.12.2005 р. (а.с.7,8).

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі спеціальний
закон), оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на
безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди.

Розділ
8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає
пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії;
б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Стаття
50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам ІІІ групи - 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53
даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого
доходу.

Колегія
судів не приймає посилання відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за
віком встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те,
що зазначена стаття частиною третьою доповнена Законом України № 2505 від 25
березня 2005 року (набрав чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя
статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінена Законом України від 17
листопада 2005 року № 3108-15 (набрав
чинності 13 грудня 2005 року). Саме неврахування відповідачем зазначених змін
стало однією з причин хибного висновку щодо неможливості застосування стосовно
позивача норм абзацу 1 статті 28 загального закону в частини визначення
мінімального розміру пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму.

Правовою
підставою позовних вимог є частина 3 статті 67
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» якою зазначено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, у тому числі особам віднесеним до категорії 1. Перерахунок
пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в
редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005
року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для
тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення,
щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних
виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею
62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року («Урядовий кур'єр» від 23
грудня 2006 року), був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка
втратила працездатність з 1 січня 2007 року - 380 гривень, з 1 квітня 2007 року
- 387 грн., з 1 жовтня 2007 року - 395 грн.

Зазначена
стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в
новій редакції з 28 березня 2007 року («Урядовий кур'єр» та «Голос України» від
28 березня 2007 року), якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила
працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з
1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким
передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня
2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11
коп.

Обґрунтування
відповідачем своєї позиції посиланням на застосування у межах спірних відносин
постанов Кабінету Міністрів України, спростовується також приписами пункту
першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71 спеціального
закону, відповідно до якого дія його положень не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, а також абзацом
другим преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини першої статті 8 та
пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального Закону якими передбачено що
умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами
про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення законодавства України у
відповідність із Законом (Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування), закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в
частині, що не суперечить цьому Закону.

Правові
засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів,
спрямованих на реалізацію закріплених конституцією України та законами України
основних соціальних гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3.
Статтею 17 даного Закону до основних державних соціальних гарантій включаються
мінімальний розмір пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом
існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого
законом. Стаття 19 зазначає, що виключно законами України визначаються
мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у
рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається
за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося,
що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження
змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін
до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи
апеляційне розгляд справи у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки 22 травня 2008 року рішенням Конституційного суду України №
10-рп/2008 були визнані неконституційними положення пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України», якими з 01 січня 2008 року були внесені
зміни зокрема до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», перерахунок
пенсії повинний бути здійснений з урахуванням мінімальної пенсії за віком.
Тобто судом першої інстанції правильно застосовані норми Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

З
огляду на викладене, суд апеляційної інстанції
вважає правильним висновок суду першої інстанції про застосування норм
спеціального закону у межах спірних відносин щодо визнання неправомірною
відмову в перерахунку додаткової пенсії та зобов'язання здійснення перерахунку
додаткової пенсії, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком на підставі
ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Але при цьому, колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції підлягає частковому скасуванню, оскільки суд порушив норми
матеріального права, а саме, дійшов до неправильного висновку щодо визнання дій
відповідача неправомірними про відмову в перерахунку основної пенсії згідно ст.
54 ч.4 спеціального закону та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок
цієї пенсії, оскільки за заявою від 14.06.2007 року позивачу була призначена пенсія за віком
згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Додаткова пенсія за шкоду , заподіяну здоров'ю,
призначається відповідно до статті 5 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види
пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку
з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її
вибором.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, оскільки позивач обрав пенсію за віком, яка
обчислюється згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Діючим законодавством не передбачено отримання пенсії, яка
призначена за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», але в розмірах, визначених ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки
це два різні види державної пенсії.

В іншій частині іншими сторонами постанова місцевого суду
не оскаржена, тому апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишена без
змін.

В повному обсязі постанова складена 14.11.2008 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, п.4 ч.1 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т
А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сніжному Донецької
області - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 08 вересня 2008 року у справі № 2-а-16279/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сніжному Донецької
області «про оскарження дій, зобов'язання вчинити певні дії» - скасувати
частково.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Абзац
другий резолютивної частини постанови Донецького
окружного адміністративного суду від 08 вересня 2008 року у справі №
2-а-16279/08 - виключити.

Абзац
четвертий резолютивної частини постанови Донецького
окружного адміністративного суду від 08 вересня 2008 року у справі №
2-а-16279/08 викласти в такій редакції:

Зобов'язати
Управління Пенсійного Фонду України у м. Сніжному Донецької області
перерахувати з 01.07.2008 року ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Сніжному Донецької області «про оскарження дій, зобов'язання
вчинити певні дії» щодо визнання неправомірними дій в відмові провести
перерахунок основної пенсії згідно ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - відмовити.

В решті
постанову Донецького окружного адміністративного суду
від 08 вересня 2008 року у справі № 2-а-16279/08 - залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення її в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: