Справа № 22-а-11089/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

18
грудня 2008 року м.
Донецьк

справа № 22-а-11089/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка
Д.В.

суддів: Колеснік
Г.А., Ястребової Л.В.

при секретарі за
участю представника позивача

Грецької Ю.А.
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційні скарги

судовому засіданні Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської
міської ради Луганської
області, представників позивача ОСОБА_2.- ОСОБА_1, ОСОБА_3

на постанову

Стахановського міського суду Луганської області

від

7 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-194/2008

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області, Головного управління Державного казначейства
України в Луганській області

про

стягнення одноразової компенсації за шкоду, заподіяну
здоров”ю та допомоги на оздоровлення, -

Керуючись ст.ст. 195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 202,
п.1 ч.1, ч.2 ст. 205, ст. 206,

ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області - залишити без
задоволення, а апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 - задовольнити і постанову Стахановського міського суду від 7 серпня
2008р. по справі № 2-а-194/08 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2задовольнити частково.

Визнати неправомірною
відмову Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області
виплатити ОСОБА_2компенсацію за встановлення інвалідності, різницю у
компенсаціях у разі встановлення вищої
групи інвалідності та щорічну допомогу на оздоровлення у розмірах передбачених ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області на користь
ОСОБА_28650 грн. 10 коп.

В задоволенні решти вимог позивача відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання
і проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Постанова

Іменем України

18
грудня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-11089/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка
Д.В.

суддів: Колеснік
Г.А., Ястребової Л.В.

при секретарі за
участю представника позивача

Грецької Ю.А.
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційні скарги

судовому засіданні Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської
міської ради Луганської
області, представників позивача ОСОБА_2.- ОСОБА_1, ОСОБА_3

на постанову

Стахановського міського суду Луганської області

від

7 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-194/2008

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області , Головного управління Державного казначейства
України в Луганській області

про

стягнення одноразової компенсації за шкоду, заподіяну
здоров”ю та допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2007 року ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом
до відповідача про стягнення одноразової компенсації за шкоду, заподіяну
здоров”ю у зв'язку із встановленням 3 групи інвалідності у розмірі 30
мінімальних заробітних плат та різницю у компенсації у зв”язку із встановленням
2 групи інвалідності внаслідок аварії на
ЧАЄС, у розмірах, передбачених ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” виходячи із мінімальної заробітної плати
станом на червень 2007р.( 440 грн.).

Крім того позивач просив стягнути з відповідача недоплачені
суми на оздоровлення за 2003- 2007 роки виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на день фактичної виплати.

Постановою Стахановського міського
суду Луганської області стягнуто з відповідача лише недоплачену
щорічну допомогу на оздоровлення за 2007р. у сумі 1930,30 грн.

Не погодившись з таким рішенням
Управління праці та соціального захисту
населення та представники позивача подали апеляційні скарги, в яких просили
постанову суду скасувати та постановити нове рішення, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права.

До скарги УПСЗН приєдналося Головне
управління Державного казначейства України в Луганській області, підтримавши її
вимоги.

В судовому засіданні представник позивача просив свою
скаргу задовольнити, заперечував проти задоволення скарги відповідача, а інші
особи які беруть участь у справі за викликом до суду не з”явились.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга УПСЗН задоволенню не підлягає, а скарга представників позивача підлягає
задоволенню частково, а постанову суду першої інстанції необхідно скасувати з
наступних підстав.

ОСОБА_2. належить (віднесений) до категорії 1 як особа,
яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 1.11.1997 р. є інвалідом 3
групи, а з 3.09.2003р. інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідними
довідками МСЕК та посвідченням.

Позивач наполягає на тому, що звертався із заявами про
сплату компенсації у зв”язку із встановленням 3 групи інвалідності, а також
різницю у компенсації у зв”язку із встановленням 2 групи інвалідності і
останній раз 29.08.2007р. (а.с.44)

20.11.2003р. ОСОБА_2сплачено різницю у компенсації у
розмірі 94,80 грн. , а компенсацію у зв”язку із встановленням 3 групи
інвалідності не сплачено.

Відповідачем
підтверджено виплату 94,80 грн. і не надано суду ніяких доказів сплати
компенсації у зв”язку із встановленням інвалідності у 1997р.

Позивачу виплачені суми на оздоровлення: за 2003р. -
26,70 грн. 24.05.2004р.; за 2004р.- 26,70 грн. 9.11.2004р.;за 2005р.- 26,70
грн. 22.03.2005р.; за 2007р. - 120 грн. 19.09.2007р.(а.с. 74)

Відповідно до ст. 48 ч.1,2,3,4 Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи
виплачується інвалідам 3 групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат,
інвалідам 2 групи у розмірі 45
мінімальних заробітних плат.

У разі
встановлення інвалідності вищої
групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Виплата здійснюється
з мінімальної заробітної плати,
яка складалася на момент встановлення інвалідності.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується
інвалідам 2 групи, учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії у розмірі
5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

При виплаті спірних компенсацій за шкоду, заподіяну здоров”ю управління
керувалося постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836
"Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - постанова № 836), а з 2005 року - постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - постанова № 562).

Зазначеними постановами №№ 836, 562
усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір компенсації у зв”язку із
встановленням інвалідності та щорічної допомоги як величину, кратну відносно до
розміру мінімальної заробітної плати) установлено конкретні розміри таких
компенсацій в твердій грошовій сумі, що є меншими визначених законом.

На момент встановлення позивачу 3 групи інвалідності розмір мінімальної заробітної плати складав
відповідно до Указу Президента
України від 25.08.1996р. № 762/96 - 15 грн., а на момент встановлення
2 групи інвалідності відповідно до Закону України № 372- 185 грн.

На момент виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення розмір мінімальної заробітної плати складав відповідно до Законів
України № 380 від 26.12.2002р., № 1344 від 27.11.2003р., № 2285 від 23.12.2004р.,
№ 489 від 19.12.2006р. - 205 гр., 237 грн., 262 грн., 440 грн. відповідно.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони
України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, а не вказані
постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині невиплати позивачу
одноразової компенсації в наслідок настання інвалідності (3 гр.) у розмірі 450
грн., різниці у компенсації в розмірі 94,80 грн., допомоги на оздоровлення за
2003-2005р., 2007р. у сумі щорічно 26,70 грн. та 120 грн. є неправомірним.

На користь позивача з УПСЗН яке є розпорядником бюджетних коштів і на який покладено
обов"язок сплачувати спірні суми належить
стягнути компенсацію у зв”язку із встановленням 3 групи інвалідності у
сумі 450 грн.( 15х30= 450 грн.) різницю
у компенсаціях за встановлення вищої, 2 групи інвалідності, у сумі 2680,2 грн. (185х15-94,80= 2680,2 грн.),
недоплачену допомогу на оздоровлення за 2003р. у сумі 998,3 грн. (205х5-26.70),
за 2004р. у сумі 1158,3 грн.(237х5-26.70), за 2005 р. у сумі 1283,3 грн.
(262х5-26.70), за 2007р. у сумі 2080 грн. (440х5-120), а усього 8650,1
грн.

Враховуючи , що дія абзацу
четвертого частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005 р. "Про Державний бюджет України на 2006 рік", який до
теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України,
УПСЗН при визначенні суми допомоги на оздоровлення за 2006р. діяло правомірно, а тому в цій
частині позовні вимоги ОСОБА_2. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 268 ч.1 п. 3 ЦК
України позовна давність на розповсюджується
на вимоги про відшкодування
шкоди, спричиненої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров”я або смертю, а
тому судова колегія не вважає можливим у даному випадку застосовувати приписи
ст.99, 100 КАС України.

Тобто суд першої інстанції неправильно застосував норми
матеріального права, а тому судова колегія вважає необхідним винести нову
постанову.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 202,
п.1 ч.1, ч.2 ст. 205, ст. 206,

ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області - залишити без
задоволення, а апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 - задовольнити і постанову Стахановського міського суду від 7 серпня
2008р. по справі № 2-а-194/08 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2задовольнити частково.

Визнати неправомірною
відмову Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області
виплатити ОСОБА_2компенсацію за встановлення інвалідності, різницю у
компенсаціях у разі встановлення вищої
групи інвалідності та щорічну допомогу на оздоровлення у розмірах передбачених ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області на користь
ОСОБА_28650 грн. 10 коп.

В задоволенні решти вимог позивача відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання
і проголошення вступної та резолютивної частин постанови, з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: