Справа № 22-а-6922/08
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

суддів - Макаренко Я.М. , Дюкарєвої С.В.

секретаря судового засідання Маймуліна А.В.

позивача: ОСОБА_3

представник позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Дзержинського районного суду м.
Харкова від 13.08.2008 року по справі № 2-а-188/2008

за позовом ОСОБА_3

до
Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської районної
в м. Харкові ради

Головного управління
праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної
адміністрації

Міністерства
Фінансів України

Державного казначейства України

про стягнення недоплаченої разової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (надалі по тексту позивач) звернувся до
суду з позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Дзержинської районної у м. Харкові ради (надалі по тексту, перший відповідач),
Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації (надалі по тексту, другий відповідач), Державного казначейства України (надалі по тексту, третій
відповідач ДКУ), Міністерства
фінансів України (надалі по тексту, четвертий відповідач), в якому посилаючись на неправомірність дій відповідачів щодо виплати
йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2004 - 2007 роки просив суд зобов'язати
відповідачів сплатити йому не
донараховані суми щорічної допомоги в розмірі 5067,25 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач свої позовні вимоги
підтримав, та просив суд
визначити йому суму одноразової грошової допомоги, виходячи із розміру
мінімальної пенсій за віком,
встановленої Законом.

Відповідачі проти позову
заперечували, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з
позовом, а виплати позивачу здійснювались у повному обсязі згідно розміру
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої законами про
державний бюджет на відповідний рік.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.08.2008 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Позивач не
погодившись із зазначеним рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а
саме приписів Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, що призвело до неправильного вирішення справи, просив
рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою його позов задовольнити у
повному обсязі.

Перший відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких
посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, ухвалення його у
відповідності до ст..95 Конституції України, ст.ст.12-15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» , п.7 ч.1 ст.2, ст.. 21 Бюджетного кодексу України та законів України
про державний бюджет на відповідний рік, та ст..ст. 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України просить
залишити постанову суду без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, його
представника та

________________________________________________________________________________________

Справа №22-а-6922/08 Головуючий
1 інстанції: Наумова С.М.

Категорія: 47 Доповідач:
Шевцова Н.В.

представника
першого відповідача, перевіривши
рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач є
учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням на його ім'я. (а.с.4)

Позивач, як учасник бойових дій має право на
отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбачену Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В період з 2004 по 2007 рік позивач отримав 780
грн. зазначеної допомоги .

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що позивачем стосовно вимог за 2004 рік
пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, а в 2005-2007
роках він отримав у повному обсязі всі виплати, у розмірах, встановлених
законами України „Про Державний бюджет України на 2005-2007р.р.”. Таким чином,
суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відмови
в задоволенні позовних вимог, які стосуються 2004-2006 років, доводи
апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують. Між тим, висновки суду
щодо відмови в задоволенні позову щодо виплат за 2007 рік не ґрунтуються на
нормах матеріального права.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України
встановлений річний строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 зазначеної статті адміністративний позов
може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення
до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Колегія суддів,
вважає, що строк звернення до адміністративного суду з позовом по справі
повинен рахуватися з 01.12.2004 року, тобто з моменту прийняття Конституційним
судом України рішення по справі №20-рп2004, відповідно до якого визнано
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення
Закону України „Про державний бюджет України на 2004 рік”, зокрема ст..44, якою
встановлено розмір виплати у 2004 році разової грошової допомоги відповідно до
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Саме з цього часу особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення її прав на отримання у 2004 році разової грошової
допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених Законом України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

З матеріалів справи вбачається, що
позов було подано до адміністративного суду 25.12.2007 року, тобто з пропуском
строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Таким чином,
колегія суддів, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з
позовом про стягнення недоплаченої разової щорічної допомоги до 5 травня за
2004 рік.

Також, колегія
суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду
з позовом про стягнення щорічної разової допомоги до 5 травня за 2005-2006р.р.

Відповідно до ч.5
ст.ст.12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» виплата такої допомоги здійснюється щорічно до 5 травня.

Сторонами не
заперечувалось, що позивачеві в 2005 та в 2006 році була здійснена виплата
щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірах встановлених Законами України
«Про державний бюджет на 2005 рік» та
«Про державний бюджет на 2006 рік» відповідно.

Отже, позивач отримавши в 2005 та 2006 році щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі визначеному бюджетними законами, а не у тому розмірі, в
якому, на думку позивача ця допомога повинна бути сплачена, повинен був
дізнатися про порушення свого права.

Статтею 100
Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення
строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1
ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів
справи вбачається, що Головне управління праці та соціального захисту населення
Харківської обласної державної адміністрації
наполягало на відмові в задоволенні позову з
підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду, встановленою
ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України ( а. с 53 ).

Приймаючи постанову
про відмову задоволенні позову в частині
вимог, щодо стягнення недоплаченої
щорічної разової допомоги до 5 травня за 2004-2006 рік, суд першої інстанції
правильно звернув увагу на пропущення
позивачем строку звернення із позовом до адміністративного суду та на наявність
у справі заперечень на позов, в яких
відповідачі наполягають на відмові в задоволенні позовних вимог через
пропущення строку звернення до адміністративного суду .

Відмовляючи в
задоволенні позову, щодо стягнення щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2007 рік, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч.2 ст.152 Конституції України
закону, визнанні неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність, тобто
вважав, що ст. 29 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» втратила чинність
тільки з 09.07.2007 року, оскільки
рішення Конституційного суду
України від 09.07.2007 року не має
зворотної дії в часі.

Колегія суддів не погоджується з цим
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” щорічно до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі,
виплачується разова грошова допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії
за віком.

Згідно ст. 17 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, фінансування витрат,
пов'язаних з введенням
в дію цього Закону, здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого бюджетів .

Згідно ч.4 ст. 17-1 Закону України „ Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту ” особи, які не
отримали разової грошової допомоги до 5 травня мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня
відповідного року, в якому здійснюється
виплата допомоги.

Відповідно до ст. 29 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік»,
зупинено дію частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які визначали кратність
виплат щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за
віком.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року у справі за поданням 46
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст.
66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст.
98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним)
ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено
дію ч.5 ст.ст.12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне
значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не
може бути оскаржене.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в листопаді 2007 року звертався
до першого відповідача по справі, із заявою про перерахунок здійсненої йому
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2004-2007 рік, у відповідності до ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На своє звернення позивач отримав відповідь, в якій перший відповідач
відмовив у здійсненні перерахунку зазначеної допомоги, посилаючись, що всі
виплати позивачу було здійснено у відповідності до ст. 29 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік», а тому підстави для її перерахунку відсутні.

Колегія суддів, вважає такі дії відповідача не законними та неправомірними,
оскільки з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо
неконституційності положення ст.29
Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік”, ця норма Закону втратила
чинність, а тому на момент звернення позивача із заявою до відповідача про
перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік були
чинними частини п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, які підлягали застосуванню
до спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи ст.ст. 46,
64 Конституції України, ч.ч.3, 4 ст.8 КАС України та положення ч.5 ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни та гарантії Ії соціального захисту», яка була чинною на час виникнення між
сторонами спірних правовідносин та
встановлювала позивачеві право на соціальний захист щодо отримання щорічної
допомоги у розмірі кратному до мінімальної пенсії за віком, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції не обґрунтовано дійшов до висновку щодо відмови
у задоволенні в частині стягнення
недоплаченої щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік .

Відповідно до п.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини.

Згідно ст. 62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік»
встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно
до абзацу першого ст..28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 01 квітня та з 01 жовтня 2007 застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом
п'ятим частини першої ст..62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік»,
збільшений на 1%.

Станом на 05 травня 2007 року, відповідно до ст. 62 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» мінімальна пенсія за віком становила 410 гривень
(406х1:100=4,06; 406+4,06=410).

Зі змісту ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що мінімальний
розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Таким чином, законодавчо визначено лише розмір мінімальної пенсії за
віком, які призначені особам, згідно із Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшений на 1%.

Отже, питання щодо визначення розміру
мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру пенсії,
призначеної за іншими законами та при розрахунку щорічної разової допомоги до 5
травня, законодавчо не визначено.

З урахуванням положення ч.7 ст.9
КАС України, колегія суддів, вважає, що у зв'язку з відсутністю закону, який
регулює спірні правовідносини, а саме, розмір мінімальної пенсії за віком, який
застосовується при обчисленні
розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, необхідно застосувати норми
закону, який регулює подібні правовідносини, а саме ст. 62 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік».

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно
до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі 5
мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч.1 ст.17-1 зазначеного
закону такі виплати здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Таким чином, позивачу у 2007
році Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської районної в
м. Харкові ради повинно було сплатити до 5
травня разову грошову допомогу у розмірі 3280 гривень (410х5=2050), а сплатив
лише 290 гривень, тобто не виплаченою залишилась сума у розмірі 1760 гривень
(2050-290=1760).

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відмови в стягненні недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, суд першої
інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ст.29
Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» та ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», що призвело до неправильного вирішення справи,
тому рішення суду і в цій часті підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову, в частині стягнення з першого відповідача недоплачену позивачу щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня за 2007 рік в сумі 1760 гривень.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, ч.3 ст. 198, ч.4 ст. 202, ч.2 ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову Дзержинського
районного суду м. Харкова від 13.08.2008 року по справі № 2-а-188/2008 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту
населення Дзержинської районної в м. Харкові ради, Головного управління праці
та соціального захисту населення Харківської обласної державної
адміністрації, Міністерства Фінансів
України, Державного казначейства України
про стягнення недоплаченої разової грошової допомоги - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення Дзержинської районної в м. Харкові
ради сплатити ОСОБА_3 1760 грн.
недоплаченої щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2007 рік.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає
чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку
протягом місяця з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 20.10.2008 року.

Головуючий (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) Я.М.Макаренко

(підпис) С.В.
Дюкарєва

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова