Справа № 22-а-4910/08
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2008-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі:

головуючого-судді
- Яворського І.О.,

суддів - Носа
С.П., Любашевського В.П.,

при секретарі
судового засідання - Каблаку Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Господарського суду Хмельницької
області від 09 січня 2008 року у справі № 9/7968-А

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в місті Нетішині Хмельницької області

до Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1

про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А
Н О В И Л А:

Управління
Пенсійного фонду України в місті Нетішині Хмельницької області (далі -
Управління) звернулось до суду із адміністративним позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1(далі - СПД-ФО ОСОБА_1),
просило (з врахуванням уточнення позовних вимог) зобов'язати відповідача надати
Управлінню документи, а саме: книгу нарахування заробітної плати за період з
01.01.2004 року до 01.10.2007 року; відомості виплати заробітної плати для
всебічного проведення документальної перевірки за період з 01.01.2004 року до
01.10.2007 року, не пізніше, ніж через місяць з моменту вступу постанови суду в
законну силу.

Постановою Господарського суду Хмельницької області від
09 січня 2008 року позов задоволено. Постанова мотивована наступним. Статтями 1, 2 Закону України «Про
здійснення контролю за сплатою збору на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 21.05.1999
року передбачено, що органи Пенсійного фонду України стосовно сплати та
цільового використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування мають
право проводити планові та
позапланові виїзні перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єктів
підприємницької діяльності. Дані перевірки проводяться органами Пенсійного фонду України в порядку,
визначеному законодавством України. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальник
зобов'язаний допускати посадових осіб виконавчих органів Пенсійного фонду до
перевірок правильності обчислення та сплати страхових внесків, надавати їм
передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірок. Згідно з пп. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виконавча
дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: 1) отримувати
безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій
незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності відомості, пов'язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових
внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом; 2) не частіше
одного разу на календарний рік проводити планові, а також у випадках, передбачених законодавством,
- позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах І організаціях та у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та Інших документів, пов'язаних з
нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, отримувати необхідні пояснення, довідки і
відомості (у тому числі письмові) з питань, що виникають під час таких перевірок. Постановою Правління Пенсійного фонду
«Про підвищення ефективності проведення документальних перевірок платників збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування» від 18.01.2001 року № 2-2
(п.1.2-1.4.) встановлено,
що при проведенні планових та позапланових документальних перевірок платників дотримуватись вимог чинного
законодавства. При складанні планів-графіків проведення таких перевірок керуватись Порядком координації
проведення планових виїзних перевірок фінансово-господарської діяльності
суб'єктів підприємницької діяльності контролюючими органами, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 1999 року № 112, планові виїзні документальні
перевірки підприємств, установ, організацій органами Пенсійного фонду проводити
відповідно до планів-графіків, погоджених з Державною податковою адміністрацією України,
позапланові виїзні перевірки проводити виходячи з обставин, наведених і у статті 3 Указу Президента України
від 23.07.1998 року «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності». Посилання відповідача на розпорядження
Кабінету Міністрів України від 10.03.2005 року № 58-р та роз'яснення Пенсійного фонду України №
2491/04 від 10.03.2005 року, якими тимчасово припинено перевірки юридичних та фізичних осіб - платників єдиного та
фіксованого податку щодо сплати страхових внесків, безпідставні, оскільки не
враховують врегулювання зазначених відносин Законом України «Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
підприємницької діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності у зв'язку з не
перерозподілом Державним казначейством України частини податків до
Пенсійного Фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - першого кварталу 2005
року». Посилання відповідача на
відсутність доказів порушення відповідачем ч. 1 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не відносяться до предмету спору, оскільки відповідачем наперед зазначаються результати
перевірки, які до того ж можуть бути
оскаржені відповідачем у судовому
порядку. Тому згідно п. 3 ч. 2 ст. 17 та пп. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивач обґрунтовано
звернувся з позовом з врахуванням
уточнення про зобов'язання відповідача надати необхідні
документи.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила відповідач.
Вважає, що остання прийнята з порушенням норм процесуального права - суд першої інстанції порушив вимоги частин 1,
2 ст. 106, п. 7 ч. 1 ст. 155, ст. 159 КАС України. Зокрема, суд виніс постанову у справі за
позовом Управління до Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1, а ОСОБА_1, згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію є фізичною
особою-підприємцем, а не суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою,
тому оскаржувана постанова є необґрунтованою, оскільки не підтверджена доказом,
а саме, що ОСОБА_1 є суб'єктом господарювання - суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа. Даний доказ в матеріалах справи відсутній, адже
ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець. Просить
постанову скасувати та закрити провадження у справі або залишити позовну заяву
без розгляду.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи,
правильність їх юридичної оцінки в судовому рішенні, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Основним і єдиним аргументом, яким
відповідач обґрунтовує вимоги апеляційної скарги є та обставина, що суд першої
інстанції виніс постанову відносно іншого суб'єкта господарської діяльності,
оскільки згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію ОСОБА_1 є суб'єктом
господарювання - фізичною особою-підприємцем, а не суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою, як вказав суд.

Однак такі доводи апелянта є
абсолютно безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію від 22.05.2000 року ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа /а.с. 6/.
Після набрання чинності Цивільним кодексом України та Господарським кодексом
України - 01.01.2004 року замість терміну «суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа» в законодавство був введений термін «фізична
особа-підприємець». Даний термін також вказаний в Законі України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

В
зв'язку з цим 16.04.2006 року відповідачу видане свідоцтво про державну
реєстрацію нового зразка про держану реєстрацію фізичної особи-підприємця /а.с.
135/, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 22.11.2007 року /а.с. 124/.

В
зазначених документах однаковими є прізвище, ім'я, по-батькові, місце
проживання, ідентифікаційний номер суб'єкта господарювання. Отже, «суб'єкта
підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 та «фізична особа-підприємець
ОСОБА_1» є одним і тим же суб'єктом господарювання.

Наведене підтверджується також
листом Міністерства юстиції України від 01.08.2005 року № 19-34-1030, де
зазначено, що за юридичною природою поняття «суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа» та «фізична особа-підприємець» є тотожними.
Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Державний реєстратор протягом
2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців
реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов'язаний
провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва
про державну реєстрацію єдиного зразка. Після заміни Свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи на Свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної особи-підприємця не потрібно міняти
правовстановлюючі документи, печатки, які містять поняття «суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична особа».

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Під час апеляційного
провадження не встановлено допущення судом першої інстанції порушень, які
призвели до неправильного вирішення справи. Зокрема, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог,
повно всебічно та об'єктивно встановив обставини справи, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, висновки суду
першої інстанції є правильними, доводи апеляційної скарги не спростовують їх.

Відповідно
до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1залишити без задоволення.

Постанову
Господарського суду Хмельницької області від 09 січня 2008 року у справі №
9/7968-А за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Нетішині
Хмельницької області до Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1про зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.О.Яворський

Суддя
С.П. Нос

Суддя
В.П.
Любашевський