Справа № 22-а-11981/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

інстанції - Ковальов
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2008 року справа № 22-а-11981/08

зал судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Бадахової Т.П., Ханової
Р.Ф.

при секретарі судового засідання Кірсановій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

ОСОБА_1,
інтереси якого за довіреністю представляє ОСОБА_2

на постанову Жовтневого районного суду м. Луганська

від по
адміністративній справі

07 липня 2008 року
№ 2а-121/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській області

про

визнання дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській
області незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату
заборгованості щомісячної доплати до пенсії позивачу, як інваліду війни,
починаючи з 01.05.2005 року по 31.12.2005 року в розмірі 350 % мінімальної
пенсії за віком; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській
області здійснити перерахунок та виплату заборгованості щомісячної доплати до
пенсії позивачу, як інваліду війни, починаючи з 01.05.2005 року по 31.12.2007
року в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до Жовтневого районного суду м. Луганська з позовною заявою до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області про визнання дій посадових осіб Головного
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату
заборгованості щомісячної доплати до пенсії позивачу, як інваліду війни,
починаючи з 01.05.2005 року по 31.12.2005 року в розмірі 350 % мінімальної
пенсії за віком; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
здійснити перерахунок та виплату заборгованості щомісячної доплати до пенсії
позивачу, як інваліду війни, починаючи з 01.05.2005 року по 31.12.2007 року в
розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленої Законами України «Про державний бюджет України» на
відповідні роки.

Постановою Жовтневого районного суду м.
Луганська від 07 липня 2008 року по справі № 2а-121/08 позовні вимоги ОСОБА_1
залишені без задоволення, як необґрунтовані.

Не погодившись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1. є військовим пенсіонером,
віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується посвідченнямНОМЕР_1 від 30 березня 2001
року(а.с.11), є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 081889.

Позивач отримує пенсію як військовий
пенсіонер, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалід 2 групи, з
утратою 75 % працездатності з 23.03.1994 року.

До
31.12.2006 року знаходився на пенсійному забезпеченні в Луганському обласному
військовому комісаріаті, а з 01.01.2007 року - у Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській області.

Колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції повинна бути
скасована, з наступних підстав.

Відповідно
до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та одночасно мають право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх вибором.

Нормами статті 11 Закону України № 2262
зазначено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення
військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і цим Законом.

Аналіз наведених норм доводить те, що
пенсійне забезпечення позивача регулюється декількома Законами, норми яких
поширюються на нього.

Призначення державної пенсії
регулюється нормами Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб».

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю регулюється статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої
інвалідам 2 групи призначається пенсія у розмірі 75% мінімальної пенсії за
віком, яка виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого
доходу відповідно до статті 53 даного Закону.

Підвищення пенсії за вислугу років відповідно
до статті 25 Закону України № 2262 здійснюється відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 27
статті 13 якого передбачена виплата підвищеної пенсії, зокрема інвалідам 2
групи - 350 процентів пенсії за віком відповідно до Закону України від 23
листопада 1995 року № 458/95-ВР з 1 січня 1996 року, та 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2006
року.

У період з 1 травня 2005 року до 31 грудня
2006 року забезпечення вищезазначених норм повинен був здійснювати Луганський
обласний військовий комісаріат, а з 1 січня 2007 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Луганській області. Одночасно колегія суддів зазначає,
що пенсійне забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького і рядового
складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших
осіб», відповідно до частини першої статті 8 даного Закону, пенсії
призначаються (перераховуються) органами Пенсійного фонду України. Зазначена
норма запроваджена з 1 січня 2007 року Законом № 489-5 від 19 грудня 2006 року.

Незважаючи на
те, що порушення права позивача, спричинене Луганським обласним військовим
комісаріатом, відновлення порушеного права позивача на отримання додаткової
пенсії та отримання пенсії в підвищеному розмірі (так звана надбавка інвалідам
війни) може здійснити орган, на обліку якого перебуває позивач як пенсіонер.

Колегія
суддів приймає посилання скаржника на те, що він не є правонаступником
Міністерства оборони України, у межах спірних відносин не йдеться про передачу
будь-яких боргів або інших зобов'язань Міністерства оборони, даний спір
заснований на виконанні владних управлінських функцій відповідачем по
відношенню до позивача.

Колегія
суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України №
2262, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та
підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством,
звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за
цим Законом забезпечуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Стосовно
додаткової пенсії.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого
населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон), оскільки відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8
даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає
пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії;
б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53
даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого
доходу.

Нормами
частини 3 статті 67 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, у тому числі віднесеним
до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму. Аналіз даної норми посвідчує, що перерахунок
жодним чином не пов'язаний із фактом звернення пенсіонера до територіального
відділення Пенсійного фонду України, а пов'язаний виключно з фактом
встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян
на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від
15 липня 1999 року № 966-14.

Частиною 3
статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що
діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу,
а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Прожитковий мінімум
на 2006 рік відповідно до статті 65 Закону України „Про Державний бюджет на
2006 рік” (газета „Урядовий кур'єр” від 30 грудня 2005 року) на одну особу, яка
втратила працездатність в розрахунку на місяць складає: з 1 січня - 350
гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Статтею
62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи,
особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий
розмір додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених
розмірів.

Позиція управління ґрунтується виключно на
постановах Кабінету Міністрів України, огляд яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-яким із них визначений
мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у
тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія суддів не приймає доводи
відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до
спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених
пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 та
від 28 березня 2002 року № 374 спростовується також приписами пункту 1 та 6
статті 92 Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до
якого дія його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про
внесення змін до цього Закону, а також абзацом 2 преамбули, частиною 3 статті
4, пунктом 2 частини 1 статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень
загального закону, якими передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного
забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. До
приведення законодавства України у відповідність із Законом України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею
22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і
ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що
конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм
матеріального права.

Керуючись ст.
195, ст. 196, п.3 ст. 198, п. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст.
212, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси якого за довіреністю представляє
ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову
Жовтневого районного суду м. Луганська від 07 липня 2008 року по справі №
2а-121/08 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області про визнання дій посадових осіб Головного
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату
заборгованості щомісячної доплати до пенсії позивачу, як інваліду війни,
починаючи з 01.05.2005 року по 31.12.2005 року в розмірі 350 % мінімальної
пенсії за віком; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
здійснити перерахунок та виплату заборгованості щомісячної доплати до пенсії
позивачу, як інваліду війни, починаючи з 01.05.2005 року по 31.12.2007 року в
розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком - задовольнити.

Визнати
незаконними дії Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови в перерахунку
та виплатіОСОБА_1 щомісячної надбавки до пенсії, як інваліду війни 2 групи у
розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.05.2005 року по
31.12.2005 року та дії щодо відмови в перерахунку та виплаті додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'юОСОБА_1 у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком з 01.05.2005 року по 31.12.2007 року.

Зобов'язати
Головне управління Пенсійного фонду
України в Луганській області зробити у встановленому законом порядку
перерахунок щомісячної надбавки до пенсії по інвалідностіОСОБА_1 у вигляді
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
з 01.05.2005 року по 31.12.2007 року, а також, як інваліду війни 2 групи у
розмірі 350% мінімальної пенсії за віком з 01.05.2005 року по 31.12.2005 року;
визначити заборгованість, яка створилася внаслідок неправильного розрахунку, та
виплатити їїОСОБА_1.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді