Справа № 22-а-10810/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М. Головуючий
у 1 інстанції - Єрмаков Ю.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24
вересня 2008 року справа
№ 22-а-10810/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Міронової Г.М.

суддів: при секретарі

Горбенко К.П., Яманко В.Г. Білоус
К.І.

розглянувши у відкритому без
участі представників позивача
відповідача апеляційну скаргу

судовому засіданні не з'явився не з'явився Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради Луганської області;

на постанову

Кіровського міського суду
Луганської області

від

20 серпня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-188/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської ради Луганської області;

про

стягнення недоотриманої грошової
допомоги до 5 травня,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2008 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою Кіровського міського
суду Луганської області від 20 серпня 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради Луганської
області про стягнення недоотриманої грошової допомоги до 5 травня було
задоволено частково, а саме: зобов'язано відповідача виплатити заборгованість з
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2004,2007,2008 роки.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської
ради Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції ст. 44
Закону України “Про державний бюджет України на 2004 рік”, ст. 29 Закону
України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, ст. 58 Закону України “Про
державний бюджет України на 2008 рік”, тобто виплати грошової допомоги ОСОБА_1
здійснювались у відповідності з діючим законодавством.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно має статус ветерана війни - інваліда війни 3 групи та перебуває
на обліку у відповідача та має право на щорічну грошову допомогу до 5 травня.

Проте, виплати позивачу грошової допомоги у 2002, 2003,
2005, 2006 роках здійснені на підставі ст.ст. 28, 34, 30 Закону України «Про
Державний бюджет України», на відповідний рік та є правомірними і розмір цих
виплат, які отримав позивач, не визнані неконституційними.

Таким чином, недорахованими є суми у 2004, 2007 та 2008
роках, а саме: у 2004 р.- 517,15 грн. ,
у 2007 р. - 2542 грн. та у 2008 році - 3017 грн.

Сторони до судового
засідання не з'явились, про дату і час слухання справи були повідомлені
належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є
ветераном війни - інвалідом війни 3 групи, у зв'язку з чим та відповідно до
вимог ч. 5 ст. 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” має право на отримання щорічної грошової допомоги до 9
травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Фактично позивач
отримав від управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської ради Луганської області в 2002 - 100 грн., в 2003 р. - 100 грн., в 2004 р. -
130 грн., в 2005 р. - 270 грн., в 2006 р. - 270 грн., у 2007 р.- 300 грн., у
2008 році - 350 грн. При цьому відповідач керувався положеннями Закону України
“Про державний бюджет України на 2002 рік”,
ст. 28 Закону України “Про державний бюджет України на 2003 рік”, ст. 44
Закону України “Про державний бюджет України на 2004 рік”, ст. 34 Закону
України “Про державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про державний бюджет
України на 2006 рік”, ст. 29 Закону України “Про державний бюджет України на
2007 рік”., ст. 58 Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік”

Положення ст. 44 Закону України
“Про Державний бюджет на 2004 рік” визнане неконституційним на підставі рішення
Конституційного Суду України № 20-рп/2004 (v020p710-04) від
01.12.2004 року.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача щодо виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2004 року у розмірі 130 гривень, встановлених ст. 44 Закону України
“Про Державний бюджет на 2004 рік”, а не в розмірі 647 грн. 15 коп. (92,45 х 7), згідно ч. 5 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
та Закону України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003
р., є очевидною. Відповідача належить
зобов'язати нарахувати позивачу недоплачену суму щорічної грошової допомоги як
ветерану війни - інваліду війни 3 групи в розмірі 517 грн. 15 коп. (92,45 х 7 - 130).

Проте, Закон України “Про державний
бюджет України на 2002 рік”, ст. 28 Закону України “Про державний бюджет
України на 2003 рік”, ст. 34 Закону України “Про державний бюджет України на
2005 рік” та ст. 30 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік”,
до теперішнього часу не визнані неконституційними Конституційним Судом України.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з підставами щодо відмови
у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім
того, Положення пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України у справі № 6-рп від 09.07.2007 р.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача про нарахування ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2007 року у розмірі 300 гривень, встановлених Законом України “Про
Державний бюджет на 2007 рік”, а не в розмірі
2842 грн. (406 х 7) згідно абз.5 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р.
із змінами та доповненнями та 13 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, є очевидною. Відповідача належить зобов'язати
нарахувати позивачу недоплачену суму щорічної грошової допомоги як ветерану
війни - інваліду війни 3 групи в розмірі 2542 гривні (406 х 7 - 300).

Що стосується задоволення позовних вимог за 2008 рік, то
колегія суддів зазначає, що деякі положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік», у тому числі і положення розділу
11, статті 58, яким зупинено на 2008 рік дію ч. 5 ст.ст. 12,13,14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної
разової грошової допомоги на підставі
Рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року у
справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих
положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3
розділу III Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України" від 28 грудня 2007 року № 107-УІ і 101 народного депутата
України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень
статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
у тому числі, положення п. 28 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

До
того ж, стаття 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” передбачає, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5
травня, мають право звернутися
за нею та
отримати її до 30 вересня
відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Крім
того, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування” розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму визначеного законом для осіб, що втратили
працездатність. Станом на 01.04.2007 року розмір прожиткового мінімуму для
осіб, що втратили працездатність складає 481 гривню.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача про нарахування ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2008 року в розмірі 350 гривень, встановлених Законом України “Про
Державний бюджет на 2008 рік”, а не в розмірі
3367
грн. (481 грн. х 7) згідно абз.5 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р.
із змінами та доповненнями є очевидною. Відповідача належить зобов'язати
нарахувати позивачу недоплачену суму щорічної грошової допомоги як інваліду
війни 3 групи в розмірі 3017 гривень (481 грн. х 7 - 350).

Відповідно до ст. 3
Конституції України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою
діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України
передбачено, що «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції
вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради Луганської області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського міського суду Луганської області
від 20 серпня 2008 року у справі за № 2-а-188/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
Луганської області про стягнення недоотриманої грошової допомоги до 5 травня -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили.

Головуючий: Г.М.
Міронова

Судді: К.П.
Горбенко

В.Г.
Яманко