Справа № 22-а-6390/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Назарцева В.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2008 року Справа
№ 22-а-6390/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Василенко Л.А.,

суддів
Сівчаенка І.В.,

Дяченко С.П.,

при секретареві Скопинській
А.О.,

розглянула апеляційну Управління праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної в м. Донецьку ради на постанову Будьоннівського
районного суду Донецької області від 21 квітня 2008р. у справі № 2-а-22/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної в м. Донецьку Ради про стягнення недоотриманих коштів
на оздоровлення за 2004-2007 роки, і

В С Т А Н О В И В :

Постановою Будьоннівського
районного суду Донецької області від 21 квітня 2008р позов ОСОБА_1 задоволений частково: з
Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної в м.
Донецьку ради (далі УПСЗН) на користь позивача стягнуто недоплачені суми на
оздоровлення за 2004-2005, 2007 роки в сумі 2914,6 грн., в задоволенні позовних
вимог за 2006 р. відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, просив постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права, а саме, не враховано, що
відповідач здійснював виплати на оздоровлення у порядку, встановленому
Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою
КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які є обов'язковими для
виконання.

Сторони в судове засідання
не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи сповіщені
належним чином, відповідач в апеляційній скарзі просив розглянути справу у
відсутність представника.

Суд першої інстанції при
розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
2, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 3 мінімальних заробітних плат. Суд першої інстанції
дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті
допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону відповідач повинен
виплатити позивачеві суму недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за 2004 - 2005, 2007 роки. В
задоволенні позовних вимог за 2006 рік відмовлено, оскільки виплати проведені у
відповідності з діючим законодавством, а саме у відповідності до Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік»

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої
інстанції необхідно залишити без змін з
наступних підстав.

Встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був віднесений до категорії
2, евакуйованого з зони відлуння у 1986 році, що підтверджується посвідченням
НОМЕР_1 (а.с. 3), у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і згідно до ст. 48 цього
Закону йому повинна виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 3
мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема,
створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення
територій, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48
зазначеного Закону, якою передбачена виплата особам, відселеним з зони
відчуження у 1986 році та віднесеним до 2 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомоги у розмірі 3 мінімальних
заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач
керувався Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
15,7 грн., з 2006 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в розмірі 75,0 грн.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Зазначеними Постановами № 836 та № 562 всупереч Закону №
796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно
до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення
виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі,
зокрема, і для осіб віднесених до 2
категорії - 15,7 грн. та з 2006 року
- 75,0 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні спору підлягають застосуванню ст.
48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2004, 2005, 2007 роки, а не Постанови № 836 та № 562.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про стягнення недотриманої суми на оздоровлення за 2004-2005,
2007 роки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку,
що судом першої інстанції при прийнятті постанови були дотримані норми
матеріального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а
постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 195, 196, 198,
200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної в м. Донецьку ради залишити без задоволення.

Постанову Будьоннівського районного суду Донецької
області від 21 квітня 2008р. у справі № 2-а-22/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної в м.
Донецьку Ради про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2004-2007
роки залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: