Справа № 22-а-5240/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Карабан І.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2008
року Справа
№ 22-а-5240/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.

суддів: Сіваченка І.В.

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Кіровської
міської ради Донецької області на постанову Кіровського міського суду Донецької
області від 02 квітня 2008р. у справі № 2-а-5/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
Донецької області про визнання дій неправомірними, стягнення недонарахованих
сум щорічної допомоги на оздоровлення, і

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
визнання дій незаконними та стягнення на
його користь недоплачених сум на
оздоровлення за 2003-2007 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної
плати на день фактичної виплати.

Постановою Кіровського міського суду Донецької області від 03 квітня 2008р.
позов ОСОБА_1 задоволений частково: відмова Управління праці та соціального
захисту населення Кіровської міської ради Донецької області(далі УПСЗН)
сплатити позивачеві заборгованість з виплат щорічної допомоги на оздоровлення
за 2003-2005, 2007 роки визнана неправомірною та стягнуто з УПСЗН за рахунок
коштів Державного бюджету України на користь позивача недоплачену суму допомоги
на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки в розмірі 4653,00 грн. В задоволенні
позовних вимог щодо визнання відмови відповідача сплатити допомогу на
оздоровлення за 2006 рік та стягнення заборгованості за 2006 рік
відмовлено.

Не
погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права, а саме: не враховано, що позивачем
пропущений річний строк для звернення до адміністративного суду, що відповідач
здійснював виплати на оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати, передбачені
Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати,
виплачуються у розмірах, встановлених вказаними постановами Кабінету Міністрів
України.

Представник відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду
заяву про розгляд у його відсутність.

Позивач у судовому засіданні апеляційної інстанції просив залишити апеляцію
без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції (надалі
ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу інвалідності, у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», йому передбачена щорічна допомога на оздоровлення інваліда 3 групи
в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті допомоги на
оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону відповідач повинен
виплатити позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення за 2003 - 2005, 2007
роки, здійснюючи розрахунок із суми мінімальної заробітної плати на момент
виплати, а саме, 4653,0грн. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що дія
норми вищезазначеної статті на 2006 рік була зупинена ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік» № 3235-ІV від 20.12.2005р., тому
виплата допомоги на оздоровлення УПСЗН позивачеві за 2006 р. в розмірі 90,0
грн. була правомірною.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,. постанова суду
першої інстанції скасуванню з ухваленням нової з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період
часу був віднесений до категорії 1, має 3 групу інвалідності що підтверджується
копією посвідчення НОМЕР_1 від 05.08.1994 року та довідкою МСЕК (а. с. 3, 4).

На підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам, віднесеним до 3 групи інвалідності - чотири мінімальних заробітних
плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати
щорічної допомоги.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, по третій групі інвалідності у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління керувалося
постановою Кабінету Міністрів України від № 562 від 12.07.2005 року “Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги
встановлений в 90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсації і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від
№ 6-рп від 09.07.2007 року.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги
на оздоровлення у сумі 90 гривень за період 2007 р. суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними..

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Кодекс адміністративного судочинства України набув чинності з 01.09.2005
року. Позивач звернувся з позовом до суду 12 лютого 2008 року, понад рік після
отримання сум щорічної допомоги на оздоровлення, які відповідно довідки УПСЗН
(а.с.7) позивачеві перераховані: за 2003 рік - 30.04.2004р.; за 2004р. -
03.03.2005р.; за 2005р. - 07.12.2005р.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а відповідачі в даному
випадку на цьому наполягають.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, при
розгляді справи порушив вимоги ч.1 ст.100 КАС України і дійшов до хибного
висновку про те, що по цій категорії справ не застосовується строк звернення до
адміністративного суду, передбачений ст.99 КАС України, оскільки позивач,
отримуючи суми допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки мав змогу звернутися
до суду за захистом порушених прав та інтересів в межах річного строку,
поважних причин пропущення строку не встановлено,тому позовні вимоги в частині виплати недоплачених
сум за 2003-2005 роки задоволенню не підлягають в зв'язку з пропущенням строку
звернення до адміністративного суду, на якому наполягав відповідач в письмових
запереченнях на позов (справа розглянута у відсутність представника
відповідача). Юридична необізнаність
позивача не може бути визнана поважною причиною для поновлення йому строку
звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми процесуального права при розгляді спору, що привело до
неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню в частині задоволення позову за період 2003-2005 років в
зв'язку з пропущенням строків звернення
до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Кіровської міської ради Донецької області
задовольнити частково.

Постанову Кіровського міського суду Донецької області від 02 квітня 2008р.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради Донецької області про визнання дій
неправомірними, стягнення недонарахованих сум щорічної допомоги на оздоровлення
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними,
стягнення недонарахованих сум щорічної допомоги на оздоровлення задовольнити
частково.

Визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту
населення Кіровської міської ради Донецької області щодо відмови у виплаті
ОСОБА_1 заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення за 2007 рік.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Кіровської
міської ради Донецької області за рахунок коштів Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік
у розмірі 1590,0 грн. (одна тисяча п'ятсот дев'яносто грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції,
а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з
дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: