Справа № 22-а-9814/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Харченко Г. А.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2008 року справа №
22-а-9814/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г.
М. Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився,

від відповідача:

не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської
області, м. Кіровськ

на постанову Кіровського міського суду Луганської області

від

4 липня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-140/08 (суддя Харченко Г. А.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Кіровськ

до

Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської області, м. Кіровськ

про

визнання дій неправомірними, визнання права на
перерахунок та стягнення недоотриманої
грошової компенсації на оздоровлення за 2002 - 2008 роки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 20 травня 2008 року до Кіровського міського суду Луганської області з
позовною заявою (арк. справи 1-4) до Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської області, м. Кіровськ
(далі по тексту - УПСЗН виконавчого комітету Кіровської міської ради) про
визнання дій посадових осіб УПСЗН виконавчого комітету Кіровської міської ради
щодо не нарахування та недоплати суми допомоги на оздоровлення в розмірі,
передбаченому законодавством, неправомірними, визнання права на перерахунок та
стягнення з УПСЗН виконавчого комітету Кіровської міської ради суми
недоплаченої допомоги на оздоровлення в розмірі 8588 грн. 20 коп.

20
червня 2008 року позивачем було надане уточнення позовних вимог з наступним їх
визначенням: «визнати дії посадових осіб УПСЗН виконавчого комітету Кіровської
міської ради щодо не нарахування та недоплати суми допомоги на оздоровлення в
розмірі, передбаченому законодавством, неправомірними, визнати право на
перерахунок та стягнути з УПСЗН виконавчого комітету Кіровської міської ради
суми недоплаченої допомоги на оздоровлення в загальному розмірі 11063 грн. 20
коп.».

Постановою
Кіровського міського суду Луганської області від 4 липня 2008 року (арк. справи
19) позов ОСОБА_1 був частково задоволений. Суд першої інстанції стягнув з
УПСЗН виконавчого комітету Кіровської міської ради за рахунок коштів Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 10237 грн. 60 коп., в задоволенні решти
позовних вимог відмовив.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач про час,
дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, проте своїм
правом бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Відповідач в
апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи без участі його
представника.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року, в редакції Закону України №
2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на час
існування спірних правовідносин, визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_1
віднесений до 2 категорії учасників ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням (арк. справи 7).

В обґрунтування
позовних вимог в частині стягнення недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення позивач посилається на те, що відповідач за період 2002 - 2008
роки виплатив допомогу на оздоровлення в розмірі, меншому ніж передбачено
законодавством.

Згідно довідки
відповідача (арк. справи 6) позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії було сплачено щорічну допомогу на
оздоровлення: за 2002 рік - 17 листопада 2003 року в розмірі 26 грн. 70 коп.,
за 2003 рік - 16 серпня 2004 року в розмірі 26 грн. 70 коп., за 2004 рік - 19
листопада 2004 року в розмірі 26 грн. 70 коп., за 2005 рік - 4 березня 2005
року в розмірі 26 грн. 70 коп., за 2006 рік - 31 липня 2006 року в розмірі 100
грн., за 2007 рік - 18 грудня 2007 року в розмірі 100 грн., за 2008 рік - 20
березня 2008 року в розмірі 100 грн.

Абзацом 4
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на час
виплат) передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Згідно частин 3,
5, 7 статті 48 вказаного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення,
виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Пунктами 1, 3
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року N 256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок
визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687 були внесені
зміни до вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002
року № 256 та затвердженого нею Порядку про покладення на управління праці та
соціального захисту населення додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого
обліку, нарахування та сплати передбачених законодавчими актами пільгових
виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 16
травня 2008 року № 279-VI постанови Кабінету Міністрів України набирають
чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими
постановами, але не раніше дня їх опублікування. Постанова Кабінету Міністрів
України від 29 жовтня 2003 року N 1687 була опублікована 14 листопада
2003 року в Офіційному віснику України
N 44.

Колегія суддів,
з огляду на наведену постанову Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003
року N 1687, зазначає, що не приймає доводів скаржника стосовно того, що
управління праці та соціального захисту з моменту прийняття вказаної постанови
не є належними відповідачами в справах щодо стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення, оскільки статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного бюджету, а управління праці та соціального
захисту населення стосовно виплат щорічної допомоги на оздоровлення є
розпорядниками бюджетних коштів в розумінні пункту 36 частини 1 статті 2
Бюджетного кодексу України.

В апеляційній
скарзі відповідач зазначив, що при виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення керувався статтею 62 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», згідно якої роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті функції щодо
встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету Міністрів
України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів України
може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Крім того,
скаржник посилається як на підставу виплат на підпункт «є» пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою була
встановлена виплата щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: 2 категорії - 2670 тис. крб. (26 грн.
70 коп.). Вказана постанова була прийнята Кабінетом Міністрів відповідно до
Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої постановою Верховної
Ради України від 11 жовтня 1995 року № 373/95-ВР, яка визначала одночасно з
бюджетом конкретний план дій лише на 1996 рік. Крім того, підпункт
"є" пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836 втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року N
562.

Постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС: 2 категорії виплата щорічної допомоги на оздоровлення
повинна здійснюватися в розмірі 100 грн.

Відповідно до
статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті
92 Конституції України передбачено, що виключно законами України
визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

За частиною 2
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5
постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При розгляді
даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що вищенаведені постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 та № 562 від 12 липня
2005 року були прийняті всупереч вимог статей 48, 62 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тому посилання скаржника на ці постанови апеляційним судом не
приймаються та оцінка правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
здійснюється на підставі пункту 1
частини 1 статті 92 Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно довідки
відповідача (арк. справи 6) позивачу щорічну допомогу на оздоровлення було
виплачено за 2002 рік - 17 листопада 2003 року в розмірі 26 грн. 70 коп., за
2003 рік - 16 серпня 2004 року в розмірі 26 грн. 70 коп., за 2004 рік - 19
листопада 2004 року в розмірі 26 грн. 70 коп., в той час як за статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції на день виплати) учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії щорічна допомога
на оздоровлення повинна виплачуватися в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, визначених на день виплати.

Відповідно до
статті 1 Закону України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003 рік" № 372-IV від 26 грудня 2002 року з 1 січня 2003 року
розмір мінімальної заробітної плати складав 185 грн. на місяць, а з 1 грудня
2003 року - 237 грн. на місяць. Таким
чином, розмір недоплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2002
рік складає 898 грн. 30 коп. (185 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп.), а не 798 грн. 30
коп., як було помилково визначено судом першої інстанції.

Згідно статті 89
Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV від 27
листопада 2003 року у редакції Закону України № 1801- ІV від 17 червня 2004
року з 1 січня 2004 року по 31 серпня 2004 року розмір мінімальної заробітної
плати становив 205 грн. на місяць, з 1
вересня 2004 року по 31 грудня 2004 року - 237 грн. на місяць, тому розмір
недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 рік складає 998 грн. 30
коп. (205 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп.), за 2004 рік -1158 грн. 30 коп. (237 грн.
х 5 - 26 грн. 70 коп.), як було вірно визначено судом першої інстанції.

За 2005 рік
позивачу щорічна допомога на оздоровлення була виплачена 4 березня 2005 року в
розмірі 26 грн. 70 коп., тому з огляду на те, що розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати, сума недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2005 рік складає 1238 грн. 30 коп. (262
грн. х 5 -26 грн. 70 коп., де 262 грн. це мінімальний розмір заробітної
плати встановлений з 1 січня 2005 року
по 31 березня 2005 року статтею 83 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2005 рік» № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року), а не 1158 грн. 30 коп., як
було помилково розраховано судом першої інстанції.

Дія статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допоміг
у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена згідно з
пунктом 37 статті 77 Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік»
від 20 грудня 2005 року N 3235-IV та ця норма Конституційним судом України
неконституційною не визнавалася, тому в виплаті позивачу допомоги на
оздоровлення, виходячи з п'яти мінімальних заробітних плат, за 2006 рік слід
відмовити, в той час як суд першої
інстанції задовольнив вимоги в цій частині
та помилково стягнув з відповідача 1650 грн. недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2006 рік.

При визначенні
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік апеляційний суд враховує, що
рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у
справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційним) положення пункту 30
статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19
грудня 2006 року № 489-V, яким було зупинено на 2007 рік дію частини 4 статті
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення статті 48
підлягають застосуванню у 2007 році у редакції
Закону України від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виплата повинна була
здійснюватися в порядку, встановленому абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат станом
на день виплати. За даними відповідача (арк. справи 6) позивачу щорічна
допомога на оздоровлення за 2007 рік була виплачена 18 грудня 2007 року в
розмірі 100 грн., тому сума несплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 рік складає 2200 грн. (460 грн. х 5 - 100 грн., де 460 грн. - розмір
мінімальної заробітної плати встановлений на період з 1 жовтня 2007 року по 31
грудня 2007 року статтею 76 Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік"), а не 2000 грн., як помилково визначено судом першої інстанції.

Підпунктом 11
пункту 28 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року
№ 107-VI текст статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був викладений в
новій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до
учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Згідно довідки
відповідача щорічна допомога на оздоровлення за 2008 рік була виплачена
позивача 20 березня 2008 року в розмірі 100 грн.

При визначенні
щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік апеляційний суд враховує, що
рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року по
справі № 1-28/2008 були визнано такими, що не відповідають Конституції України
(є неконституційними), положення пунктів 24 - 34 розділу II "Внесення змін
до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III
"Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України".

Колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виплата повинна була
здійснюватися в порядку, встановленому абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат станом
на день виплати. Таким чином, сума недоплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік
складає 2475 грн. (515 грн. х 5 - 100 грн., де 515 грн. - розмір мінімальної
заробітної плати встановлений на період з 1 січня 2008 року по 31 березня 2008
року статтею 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня
2007 року № 107-VI), як було вірно визначено судом першої інстанції.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звертався з заявою про виплату недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2000-2007 роки (арк. справи 5), відповідач листом
(арк. справи 6-7) відмовив позивачу в виплаті недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2001-2008 роки з посиланням на положення нормативних актів, вже
досліджених в цій постанові. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до
висновку про наявність підстав для визнання дій відповідача щодо невиплати
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, передбаченому статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 роки
неправомірними.

Статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Також, колегія
суддів зазначає, що оскільки предметом спору є виплата допомоги на оздоровлення
учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, до
спірних правовідносин застосовуються приписи частини 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України, згідно якої для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до адміністративного суду. Так, пунктом 1 частини 1 статті
13 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено, що держава бере на себе відповідальність
за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження
здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частиною 1 статті 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року №
39/95-ВР передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної
шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності.
Пунктом 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою
діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням матеріального права, що
обумовлює скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови
з частковим задоволенням позовних вимог у відповідності до норм права,
застосованих при вирішенні цього спору, для забезпечення захисту прав та
інтересів фізичної особи від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Кіровської міської ради, м. Кіровськ на постанову Кіровського міського суду
Луганської області від 4 липня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-140/08 - задовольнити частково.

Постанову
Кіровського міського суду Луганської області від 4 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-140/08 - скасувати.

Позовні
вимоги (з врахуванням доповнень від 20 червня 2008 року) ОСОБА_1, м. Кіровськ
до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Кіровської міської ради Луганської області, м. Кіровськ про визнання дій
неправомірними, визнання права на перерахунок та стягнення недоотриманої
грошової компенсації на оздоровлення за 2002 - 2008 роки в загальному розмірі
11063 грн. 20 коп. задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кіровської міської ради, м. Кіровськ щодо відмови у
перерахунку та виплаті ОСОБА_1, м. Кіровськ
щорічної допомоги на оздоровлення за 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008
роки в розмірі, передбаченому абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Кіровської міської ради, м. Кіровськ на користь ОСОБА_1, м. Кіровськ
недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2002-2005, 2007-2008 роки на
загальну суму 9013 грн. 20 коп., з якої за 2002 рік - 898 грн. 30 коп., за 2003
рік - 998 грн. 30 коп., за 2004 рік - 1158 грн. 30 коп., за 2005 рік - 1283
грн. 30 коп., за 2007 рік - 2200 грн., за 2008 рік - 2475 грн. за рахунок
коштів Державного бюджету України.

В задоволенні
іншої частини позовних вимог - відмовити.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового
рішення у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 24 вересня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі
та підписана колегією суддів 29 вересня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді: Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно:

Суддя
В.Г.Яманко