Справа № 22-а-6156/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Кошкош О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2008
року Справа
№ 22-а-6156/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.

суддів: Сіваченка І.В.

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

розглянула
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 28 березня 2008р. у справі 2-а-4660/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про
визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, і

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 28 березня 2008р. в задоволені позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України у м.Красний Лиман Донецької області про
визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні
дії відмовлено.

Позивач не погодилася з таким судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати через неправильне застосування норм
матеріального права і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою
про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Позивач має статус дружини померлого громадянина із числа осіб смерть, яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою, що посвідчується посвідченням від 22
березня 2007 року НОМЕР_1, та іншими документами, долученими до матеріалів
справи, які є письмовими доказами і приймаються судом , сторонами не оспорюють
ся (а.с. 9 -17).

Згідно до ст.52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року
№796-XII (надалі Закон України 796), яка діяла на момент виникнення права на
нарахування спірної компенсації, щомісячна компенсація в разі втрати
годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на
його утриманні, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії,
передбаченої законодавством України. Право на щомісячну компенсацію в разі
втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи мають непрацездатні
члени сім'ї годувальника, які були на його утриманні.

Управлінням обчислена та виплачується позивачеві щомісячна компенсація за
втрату годувальника згідно ст.ст.52, 67 Закону України 796; з квітня 2007 року
у розмірі 8,30 грн, з жовтня до грудня 2007 року у сумі 8,39грн., виходячи із
мінімальної заробітної плати за нормами Постанови Кабінету Міністрів України
від 19 березня 1996 року №432 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених до 1
березня 1996р., та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 березня
1996 року» (надалі постанова №432).

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції помилково погодився з
доводами відповідача про те, що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те,
що зазначена стаття частиною третьою доповнена Законом України № 2505 від 25
березня 2005 року (набрав чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя
статті 52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” змінена Законом України від 17
листопада 2005 року № 3108-15 (набрав
чинності 13 грудня 2005 року). Саме неврахування відповідачем зазначених змін
стало однією з причин хибного висновку щодо неможливості застосування стосовно
позивача норм абзацу 1 статті 28 загального закону в частині визначення
мінімального розміру пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму.

Правовою підставою позовних вимог є частина 3 статті 67 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою
зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України „Про
прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року № 966-14. Частиною 3 статті 4
даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31
березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також
окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп
населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних
виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19
грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року („Урядовий
кур'єр” від 23 грудня 2006 року), був затверджений прожитковий мінімум на одну
особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2007 року - 380 гривень, з 1
квітня 2007 року - 387 грн., з 1 жовтня 2007 року - 395 грн.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року №
749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року („Урядовий кур'єр” та
„Голос України” від 28 березня 2007 року), якою прожитковий мінімум для особи,
яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня -
406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена
абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1
жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно
410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції посиланням на застосування у межах
спірних відносин постанов Кабінету Міністрів України, спростовується також
приписами пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71
спеціального закону, відповідно до якого дія його положень не може
призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону,
а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини першої
статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального Закону якими
передбачено що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення
законодавства України у відповідність із Законом (Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування), закони України та інші нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і
нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених конституцією України та
законами України основних соціальних гарантій визначені Законом України «Про
державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000
року № 2017-3. Статтею 17 даного Закону до основних державних соціальних гарантій
включаються мінімальний розмір пенсії за віком. Частиною другою зазначеної
статті передбачено, що основні державні соціальні гарантії, які є основним
джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму,
встановленого законом. Стаття 19 зазначає, що виключно законами України
визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема
зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану
з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи апеляційне розгляд справи у даній справі колегія суддів виходить
з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод
людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення,
передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 13 Закону України №796 Держава бере на себе
відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її
зокрема за втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською
катастрофою. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону
здійснюється за рахунок державного бюджету відповідно до статті 63 даного
закону.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав у виплаті щомісячної
компенсації у зазначених законом розмірах.

Колегія суддів не приймає доводи Управління, погоджені судом першої
інстанції, щодо застосування до спірних відносин приписів постанови №342, з огляду на приписи частини 3 статті 9
КАС України.

Також вважає, що апелянтом наведені переконливі доводи, які приймає як
підставу для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції при прийнятті постанови були
порушені норми матеріального права і позовні вимоги стосовно неналежної виплати позивачеві сум, визначені ним, як в визнані
дій посадових осіб управління неправомірними, так і в скасуванні рішення
управління, а також вчинені певних дій необхідно задовольнити.

При зобов'язанні відповідача в здійсненні перерахунку компенсації суд
застосовує ч.4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» для визначення дати, з якої необхідно здійснювати перерахунок, а
саме, позивач звернувся за перерахунком
з письмовою заявою 24.04.2007 року, отже перерахунок щомісячної
компенсації необхідно здійснити з 01.05.2007р.

Судовий збір у сумі 3 грн. 40 коп. підлягає відшкодуванню за рахунок коштів
Державного бюджету на користь позивача, у іншій частині є надміру сплачений і
може бути повернутий ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила
відповідно до частини 2 статті 89 КАС України.

Керуючись статтями 24, 87, 89, 90, 94, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

П О СТ А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2008р.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м. Красний
Лиман Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Визнати дії Управління Пенсійного
Фонду України у м.Красний Лиман Донецької області щодо призначення щомісячної компенсації за втрату годувальника згідно до ст.52 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі
8,30грн. ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у м.Красний Лиман Донецької
області здійснити перерахунок щомісячної
компенсації за втрату годувальника
ОСОБА_1 в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно ст.52 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,
виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 травня 2007 року.

Присудити з коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений
судовий збір у сумі 3 грн. 40 коп.

В іншій частині у задоволені позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: