Справа № 22-а-3233/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 вересня 2008 року
м.
Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів
-
Заверухи О.Б., Пліша М.А.

при
секретарі судового засідання -
Каблака Т.П.,

за
участю осіб:

від
позивача - ОСОБА_2

від
відповідача - Захарко В.Д., Черевко Л.В. - представники,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну справу

за
апеляційною скаргою - Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському
районі Івано-Франківської області

на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від
09 листопада 2007 року по справі № 2-а-93/07

за
адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області,

про визнання неправомірними дій, зобов'язання провести перерахунок та стягнення
частини недоплаченої пенсії, зобов'язання вчинити дії,-

в
с т а н о в и л а :

ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати
неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Богородчанському
районі Івано-Франківської області, щодо відмови у перерахунку пенсії у
відповідності із Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок його пенсії з 01.01.2005 року у відповідності до статей
49, 50, 54, 71 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, стягнути з відповідача на
його користь 62153,27 грн. та зобов'язати у майбутньому нараховувати та
виплачувати пенсію виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Оскаржуваною
постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09
листопада 2007 року у справі № 2-а-93/2007 позов було задоволено частково,
визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку
пенсії у відповідності до статей 49, 50, 54, 71 Закону України “Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та зобов'язано здійснити такий перерахунок з 01.01.2005 року,
виходячи з мінімального розміру пенсії за віком згідно із вимогами статті 28
Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов'язано виплатити позивачу 39376,8
грн. не донарахованої пенсії за період січня - серпня 2005 року, вересня -
грудня 2006 року та січня - вересня 2007 року та зобов'язано відповідача
виплачувати позивачу в майбутньому основну та додаткову пенсію відповідно до
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. У
задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Частково
задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач
є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії,
визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” особам,
віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % від
мінімальної пенсії за віком. Згідно із вимогами ст. 54 Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” пенсія особам, віднесеним до І категорії, які є інвалідами ІІІ
групи внаслідок ліквідації Чорнобильської катастрофи, не повинна бути нижчою 6
мінімальних пенсій за віком.

Судом
було встановлено, що розмір пенсії позивача було встановлено відповідно до
вимог постанов Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року, № 894 від
13.07.2004 року, № 1293 від 27.12 2005 року.

Одночасно
судом було зроблено висновок про те, що розмір пенсії позивача слід розраховувати,
виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої законодавством на
конкретний період, а тому відмову відповідача у проведенні перерахунку пенсії
слід визнати неправомірною.

УПФУ
у Богородчанському районі Івано-Франківської області у поданій апеляційній
скарзі просить зазначену постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_1 В обґрунтування своїх вимог покликається на
порушення судом норм матеріального права, оскільки при розрахунку пенсії
позивача не було враховано положення частини 3 стаття 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, яка визначає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, визначений абзацом 1 частини 1 цієї статті,
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з
цим законом, а пенсія позивачу призначена згідно із Законом України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та постанов Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року, №
894 від 13.07.2004 року, № 1293 від 27.12 2005 року.

Представники
апелянта в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просять таку задовольнити.

Позивач
ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апелянта заперечив, вважає оскаржувану
постанову суду законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача на заперечення проти доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно
до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення
єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності на них, соціального
захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Як
безспірно встановлено, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із
ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІI групи. Положеннями
статті 14 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
його віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно
до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії
1, які є інвалідами IІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно
з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів IIІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

За
таких обставин колегія суддів приходить до переконання позивач має право на
призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність
такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім
того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46
Конституції України).

Відповідно
до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно
з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

Таким
чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів дійшла висновку, що при визначенні розміру
пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина
четверта статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не
постанова Кабінету Міністрів України № 1293 від 27 грудня 2005 року "Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного
бюджету", яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Колегія
суддів визнає безпідставним покликання відповідача на частину п'яту статті 54
Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки
надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону,
а також інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі
статей 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час
визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За
чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З
огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що положення
частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не
слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до частини третьої статті
67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54 цього
Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно
до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким
чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у
проведенні такого перерахунку у разі
встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом є
протиправною.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що управління Пенсійного фонду України у
Богородчанському районі Івано-Франківської області як суб'єкт владних
повноважень, відмовляючи позивачу у визначені
пенсії, виходячи з мінімальної пенсії за
віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, та перерахунку такої в разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за
віком, діяло не на підставах, що
передбачені Конституцією і чинними законами України, тобто неправомірно, а тому
суд правильно прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким
чином, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне
рішення з дотриманням норм матеріального, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, відповідає
вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,138,143,159,161-163 КАС України, доводи апеляційної
скарги її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої
інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову
Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада
2007 року по справі № 2-а-93/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області, про визнання неправомірними дій, зобов'язання провести
перерахунок та стягнення частини недоплаченої пенсії, зобов'язання вчинити дії,
- без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а у разі прийняття ухвали в порядку ч.3ст.160 КАС України, протягом
того ж строку з часу складення такої в повному обсязі.

Головуючий
суддя : І.Я.Олендер

Судді: М.А.Пліш

О.Б.Заверуха