Справа № 22-а-3591/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Могильницький М.С.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2008 року справа №
22-а-3591/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Бадахової Т.П.

Ханової Р.Ф.

при секретарі судового засідання Чуріковій Я.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2., ОСОБА_3

від відповідача: Самарської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від по адміністративній справі

14 лютого 2008 року № 2а-1110/08 ( суддя Могильницький
М.С.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
Пенсійного фонду України в Тельманівському районі Донецької області

про

визнання відмови Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області у перерахунку
пенсії неправомірною, зобов'язання здійснити перерахування пенсії

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в Тельманівському районі
Донецької області про визнання відмови Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області у перерахунку
пенсії неправомірною, зобов'язання здійснити перерахування пенсії.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2008 року по справі № 2-а-1110/08 позовні
вимоги ОСОБА_1до Управління Пенсійного
фонду України в Тельманівському районі
Донецької області про визнання відмови Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області у перерахунку
пенсії неправомірною, зобов'язання здійснити перерахування пенсії - задоволені
частково: визнані протиправними дії до Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області, зобов'язано до
Управління Пенсійного фонду України в
Тельманівському районі Донецької області
перерахувати ОСОБА_1основну та додаткову пенсію з 25 вересня 2007 року.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в Тельманівському районі Донецької області просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позивачу у задоволенні
позову відмовити.

Представники позивача під час апеляційного розгляду справи проти доводів апеляційних
скарг заперечували, вважають, що постанова суду є законною та обґрунтованою,
ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на
підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній
справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, є інвалідом
ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для
ветеранів війни - інвалідів війни, про що йому видане безтермінове посвідчення
серія Б № 475649.

03.10.2007 року Управління Пенсійного фонду України у Тельманівському
районі Донецької області листом № 37/ч-10-01-04
відмовила позивачу у призначенні зазначеної пенсії з огляду на відсутність
підстав такого призначення та правомірність здійснення управлінням розрахунку
(а.с.4-5)

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в
апеляційній скарзі вказується тільки на порушення норм матеріального права.

Заявник скарги вважає, що при нарахування та виплаті пенсії застосовується
розмір мінімальної заробітної плати в сумі 19 грн. 91 коп. ( з 01.09.04 -
22,30грн), встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3
січня 2002 року № 1.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розділ
8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття
50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам ІІІ групи - 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону
здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами
статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови
призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з
втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як
віднесеного до категорії 1. Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає,
що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по ІІІ групі - 6
мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 спеціального
Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Посилання відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України,
внаслідок чого відповідач керувався розміром 19 гривень 91 копійка, що
визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій
та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі
змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не
приймає, оскільки ототожнювати порядок і
розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо. Якщо
«порядок» відповідає на питання «як, яким чином», то «розмір» - «скільки».

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про
прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України
«Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня
2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум
використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за
віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на
одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в
законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19
грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5
та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для
особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1
квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити,
що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу
першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом
п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає
відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, для позивача як інваліда ІІІ групи, особи, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та
додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють
певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній
справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і
право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6,
статтею 8, частиною 2 статті 19,
статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією
забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань,
виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів вважає, що дії
Управління щодо виплати пенсій позивачу (державної та додаткової) у розмірах
менших від шести мінімальних пенсій за віком є неправомірними, оскільки не
відповідають вимогам частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наряду з викладеним, постанова суду підлягає
зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якщо заява про перерахунок
пенсії подана до 15 числа місяця, то перерахунок проводиться з 1-го числа цього
місяця, а якщо після 15 - з 1 числа наступного місяця. Так як позивач звернувся
з відповідною заявою до відповідача 25.09.2007 року, то перерахунок
пенсіїОСОБА_1 необхідно провести з 01.10. 2007 року.

Керуючись статтями 184, 195,
196, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області - задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2008 року по справі № 2-а-1110/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області про визнання
відмови Управління Пенсійного фонду
України в Тельманівському районі
Донецької області у перерахунку пенсії неправомірною, зобов'язання
здійснити перерахування пенсії - змінити.

Замінити в абзаці 3 резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2008 року по
справі № 2-а-1110/08 слова «з 25 вересня 2007 року»
на «з 01.10.2007 року».

В іншій часті постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 14 лютого 2008 року по справі №
2-а-1110/08 - залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту складення її в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: