Справа № 22а-316/07
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2007-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

одеський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня
2007 року м. Одеса

Колегія суддів
Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого
- Димерлій О.О.

суддів - Стас Л.В., Милосердного М. М.

при секретарі
- Кокшарової К.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.АДРЕСА_1адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.
АДРЕСА_1від 29.01.2007 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління
міграційної служби в Одеській області про визнання рішення нечинним і
зобов'язання виконати певні дії.,

ВСТАНОВИЛА:

06.10.2006 року
ОСОБА_1 звернувся з

адміністративним
позовом до суду, в якому просив визнати
нечинним і скасувати рішення Управління міграційної служби в Одеській області
№НОМЕР_1 від 03.05.2006 року про відмову йому в оформлення документів для
вирішення питання щодо надання статусу біженця. Зобов'язати Управління
міграційної служби в Одеській області прийняти рішення про оформлення
документів, про надання статусу біженця.

Постановою
Київського районного суду м. АДРЕСА_1від 29 січня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, з
посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове - про
задоволення його позову.

Справа №НОМЕР_2

Головуючий
першої інстанції суддя - Калашнікова О.І. Категорія
№3 8

Доповідач суддя
- Димерлій О.О.

2

Заслухавши
суддю-доповідача, розглянувши та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно'абзацу
другого ст. 1 Закону України "Про біженців "
біженець -це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідань,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або. політичних переконань,
перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може
користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно
до вимог абзацу четвертого ст. 10 Закону України "Про біженців "
статус біженця не надається особі,
стосовно якої встановлено, що
умови, передбачені абзацом 2 ст. 1
цього Закону, відсутні.

Судом
встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, як він стверджує, громадянин АДРЕСА_2, за національністю - курд, за віросповіданням -мусульманин.

До
України позивач потрапив в травні 2003 року як нелегальний мігрант. Ціль його
виїзду - потрапити до Німеччини, де
мешкають його родичі, в АДРЕСА_2 він
працював на фермі, іншої роботи не мав.
ОСОБА_1 не перебував в політичних чи громадських партіях , не приймав участі у політичній чи громадській
діяльності, до нього не застосовувались
міри адміністративного впливу.

Рішенням
Державного комітету України у справах національностей та міграції від 22 12
2003 року №НОМЕР_3 ОСОБА_1, відмовлено в
наданні статусу біженця відповідно до абзацу 5
ст. 10 Закону України "Про
біженців", у зв'язку з відсутністю
обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національностей, громадянства(підданства), належності до певної соціальної групи або
політичних переконань.

Вирішуючи
справу, суд першої інстанції виходив з
того, що за відсутності доказів
наявності обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань, відсутні підстави для визнання рішення Державного
комітету України у справах національностей та міграції нечинним.

Судова
колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.
ст. 7, 10,
11, 71 КАС України, ст.
ст. 1, 10,
13, 14 Закону України "Про
біженців ", ст. ст.
1, 33 Конвенції ООН про; статус
біженця 1951 року.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1вказує, що існує реальна
загроза переслідувань в разі його повернення до АДРЕСА_2 у зв'язку з належністю
до певної етнічної соціальної групи, а
також, що він не повинен надавати

3

докази, що у разі повернення на батьківщину він стане
жертвою переслідувань, у ст. 1
Закону мова йде лише про наявність у особи цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань з зазначених причин.

Судова
колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта,
оскільки з матеріалів справи вбачається на теперішній час в АДРЕСА_2
діють законно обрані і міжнародно визнані органи державної влади. ОСОБА_1 не
назвав і не надав суду доказів, які б
підтверджували неможливість його повернення гна батьківщину

із-за
побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, вірою сповідування, національності, громадянства,
належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

За таких підстав
судова колегія приходить до висновку про відсутність

умов, передбачених абзацом 2 ст. 1
Закону України "Про біженців",
які б давали підстави для надання позивачці статусу біженця в України і
тому, рішення Державного комітету
України у справах національностей та міграції 27 травня 2005 року №НОМЕР_4 є
обґрунтованим, правильним і таким, що відповідає вимогам ст.
ст. 10, 12, 13, 14 Закону України
"Про біженців ".

При
розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального та
процесуального права, вірно встановлено
фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

постанова суду
першої інстанції викладена
достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на
конкретні норми законів України та ~ відповідають чинному законодавству.

Доводи
апеляційної скарги висновків буду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин і норм матеріального права.

За таких
обставин підстав для скасування рішень суду та задоволення апеляційної скарги
не вбачається.

Керуючись:
ст. . ст. .185,
195, 198, ч.1,
п.1, 200, 205,
ч.1, п.1, 206 КАС України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення,
а постанову Київського районного суду м. АДРЕСА_1від 29.01.2007 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Одеській
області про визнання рішення нечинним і зобов'язання виконати певні дії - без
змін.

4

Ухвала суду
набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.