Справа № 22-а-12448/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач -
Головуючий у 1 інстанції
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2008
року
справа №
22-а-12448/08

зал судового засідання №
2 у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Міронової Г.М.

суддів: при секретарі

Горбенко К.П., Шаптала Н.К. Білоус К.І. За відсутністю сторін

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Артемівської районної в місті Луганську ради

на постанову

Артемівського районного суду м.Луганська

від

25 вересня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-236/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної в
місті Луганську ради

про

визнання бездіяльності незаконною, зобов”язання здійснити перерахунок
розміру одноразової щорічної грошової допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Постановою Артемівського районного суду м. Луганська від
25 вересня 2008 року позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту
населення Артемівської районної в місті Луганську ради про визнання
бездіяльності незаконною, зобов'язання
здійснити перерахунок розміру одноразової щорічної грошової допомоги
було задоволено частково. Визнано неправомірними дії та стягнуто з відповідача
за рахунок державного бюджету на користь позивача заборгованість з щорічної
одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за
2004, 2007 роки у розмірі 5038 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач є інвалідом війни 2 групи та перебуває на обліку у відповідача, тому у
відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» має право на щорічну грошову допомогу до 5 травня у
розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Сторони в судове засідання не
прибули, про дату і час слухання справи були сповіщені належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити
частково, а постанову суду першої інстанції
змінити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є інвалідом війни, у зв'язку з чим та
відповідно до вимог ст. 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” має право на отримання щорічної грошової допомоги до 9
травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком.

Фактично позивач
отримав від управління праці та соціального захисту населення: у 2004 році - 160 грн.,
у 2005 році - 330 грн., у 2006 році - 330 грн. та у 2007 році - 360 грн. При
цьому відповідач керувався положеннями
Закону України «Про державний бюджет України на відповідний рік»

Суд першої інстанції правильно
дійшов до висновку щодо визнання дій неправомірними за 2004 рік, оскільки
Положення ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет на 2004 рік” визнане
неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2004
) від 01.12.2004 року.

Проте, суд першої інстанції
помилився при розрахунку виплат позивачеві недоплаченої щорічної грошової
допомоги за 2004 рік, неправильно визначивши розмір мінімальної пенсії за
віком.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача при ненарахуванні ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2004 року у розмірі 579 грн. 60 коп. (92,45 х 8 - 160 грн. ) згідно Закону України
“Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від
09.07.2003 р., є очевидною. Відповідача належить зобов'язати нарахувати ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної грошової допомоги як інваліду війни 2 групи у
зазначеному розмірі.

Крім того, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про визнання
дій неправомірними за 2007 рік, оскільки Положення пункту 30 статті 71 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік
дію в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визнані неконституційними
рішенням Конституційного Суду України у
справі № 6-рп від 09.07.2007 р.

Так, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону
України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” розмір
мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
визначеного законом для осіб, що втратили працездатність. Станом на 05.05.2007
року розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність (Закон
від 19.12.2006 р. № 489-У зі змінами, внесеними Законом від 15.03.2007 р. №
749-У) становив 406 грн., а для визначення мінімального розміру пенсії він
повинен збільшуватися на один відсоток. Отже, мінімальний розмір пенсії за
віком станом на 01.04.2007 рік складав 410 грн. 06 коп

Таким чином, неправомірність дій
відповідача про нарахування ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 9 травня
протягом 2007 року в розмірі 360 гривень, встановлених Законом України “Про
Державний бюджет на 2007 рік”, а не в розмірі 3280 грн. 48 коп. (410,06 х
8) згідно
абз.5 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. із змінами та доповненнями та Закону
України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, є
очевидною. Відповідача належить зобов'язати нарахувати ОСОБА_1 недоплачену суму
щорічної грошової допомоги як інваліду війни 2 групи у розмірі 2920 грн. 48
коп. (410,06 х 8 - 360).

Колегія суддів зазначає, що Закони України
“Про державний бюджет України на 2003 рік”,
“Про державний бюджет України на 2005 рік”, “Про державний бюджет
України на 2006 рік” до теперішнього часу не визнані неконституційними
Конституційним Судом України, тобто висновки суду першої інстанції є законними
та обґрунтованими.

Крім того, слід зазначити, що суд першої інстанції обгрунтовано
не послався на загальну позовну давність, яка встановлена ст. 257 ЦК України,
оскільки вказані спірні відношення розглядаються за нормами Кодексу
адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача про пропуск позивачем
строку звернення до суду з адміністративним позовом не є обґрунтованими з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод та інтересів.

Проте згідно ч. 1 тієї ж статті адміністративний позов
може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, іншим законом - Цивільним Кодексом України у п. 3 ч.
1 ст. 268 встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Відповідно до ст. 3
Конституції України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою
діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Тобто суд першої інстанції правильно встановив обставини справи але ухвалив
судове рішення з частковим порушенням
норм матеріального права.

Таким чином, вбачаються підстави для
часткового задоволення апеляційної скарги та зміни постанови суду.

Керуючись ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 201, п.1 ч.1 ст.
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Артемівської
районної у місті Луганську ради - задовольнити частково.

Постанову Артемівського районного суду м.Луганська від 25 вересня 2008 року
у справі №2-а-236/08 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Артемівської районної у місті Луганську ради про визнання
бездіяльності незаконною, зобов”язання здійснити перерахунок розміру
одноразової щорічної грошової допомоги - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини постанови після слів «у розмірі» замість слів «5038
грн.» зазначити «4420, 56 грн.»

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
виготовлення повного тексту у відповідності до ч. 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий:

Судді: