Справа № 22-а-5373/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Каліуш О.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2008
року Справа
№ 22-а-5373/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Білоус К.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянула
апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову
Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 04 квітня 2008р.
у справі № 2-а-9/08 за позовом ОСОБА_1 до Микитівського Управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області про
визнання неправомірними дій Микитівського Управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської ради щодо відмови в перерахунку суми
середньої вартості путівки для санаторно-курортного лікування за 2003-2007
роки, стягнення недоотриманої суми вартості путівки, і

В С Т А Н О В И ЛА
:

Постановою Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від
04 квітня 2008р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Микитівського
Управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради
Донецької області про визнання неправомірними дій Микитівського Управління
праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради щодо відмови в
перерахунку суми середньої вартості путівки для санаторно-курортного лікування
за 2003-2007 роки, стягнення недоотриманої суми вартості путівки відмовлено,
судові витрати віднесені на рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, про час,
дату і місце апеляційного розгляду сповіщені своєчасно.

Представник позивача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просив
постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в письмових запереченнях просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, наполягав,
що позивачем пропущений строк для звернення до адміністративного суду та
вказав, що на протязі 2003, 2005, 2006, 2007 років Кабінет Міністрів України не
видав постанов про порядок надання путівок та розмір їх середньої вартості,
тому відповідач не може йому нараховувати грошову компенсацію.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи,
віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи і має право на підставі ст.20 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на позачергове щорічне надання санаторно-курортних путівок або
одержання за їх бажанням грошової компенсації в розмірі середньої вартості
путівки в Україні. 30.03.2003р. позивач звернувся до Микитівського УПСЗН с
заявою на надання путівки на санаторне-курортне лікування на 2004 рік, але
путівкою не скористався за станом здоров'я, відповідачем виплачено позивачеві
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2005 р. № 848 «Про
розмір середньої вартості путівки для виплати компенсації особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2004 рік», грошову
компенсацію в розмірі 107,0 грн. у грудні 2005 року. Суд першої інстанції
прийшов до висновку, що обов'язок визначати розмір компенсації середньої
вартості путівки, згідно Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» покладено на
Вищий орган виконавчої влади України - Кабінет Міністрів України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (арк. справи
3), є інвалідом 2 групи, причина інвалідності, пов'язана з роботами по
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На підставі п.4 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам,
віднесеним до категорії 1 передбачено позачергове щорічне безплатне надання
санаторно-курортних путівок або одержання за їх бажанням грошової
компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні. В цьому ж пункті
зазначено, що порядок надання путівок та розмір їх середньої вартості
визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 17 Положення про організацію оздоровлення громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке затверджене Постановою
КМУ від 16.05.2000р. №800 у разі самостійної
організації санаторно-курортного лікування громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується компенсація середньої
вартості путівки у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2005 року №848 «Про розмір
середньої вартості путівки для виплати компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за 2004 рік»
передбачена компенсація середньої вартості путівки за 2004 рік - громадянам,
які відносяться до 1 категорії - 107 гривень.

Встановлено, що позивачеві за 2004 рік була виплачена компенсація середньої
вартості путівки у відповідності з
Постановою КМУ від 31.08.2005 року №848 (а.с.6).

Кодекс адміністративного судочинства України набув чинності з 01.09.2005
року. Позивач звернувся з позовом до суду 11 лютого 2008 року, понад рік після того як не отримав грошової компенсації за
2003, 2005 роки.

В судовому засіданні встановлено, позивач до 25.12.2007 року (а.с.4) не
звертався до відповідача з заявами про здійснення компенсаційних виплат
вартості санаторно-курортних путівок.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а відповідач в даному
випадку на цьому наполягав (а.с.22,23).

Отже, судова колегія дійшла до висновку, що позивачем пропущено строк
звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення невиплаченої суми
щорічна допомоги на оздоровлення за 2003, 2005 роки і поважних причин пропуску
строку звернення до адміністративного суду не вбачає. Юридична необізнаність
позивача не може бути визнана поважною причиною для поновлення йому строку
звернення до суду.

Стосовно грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в
України за невикористану санаторно-лікувальну путівку за 2006 рік, то судова
колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість
зобов'язання відповідача проводити виплату компенсації з підстав визначених
позивачем, або самостійно визначати розмір компенсації середньої вартості
путівки, оскільки обов'язок по визначенню розміру компенсації середньої
вартості путівки Законом №796-11 від 28.02.1991р. покладений на Кабінет Міністрів України.

Судова колегія також погоджується з висновком суду щодо відмови в у виплаті
грошової компенсації вартості санаторно-курортної путівки за 2007 р., але на
іншій підставі - позивач не надав суду доказів, що відповідач відмовив йому у
виплаті такої компенсації за 2007 рік.

Приймаючи до уваги, що суд першої
інстанції, застосувавши частково помилкову мотивацію прийшов до правильного
висновку щодо відмови у позові, судова колегія не вбачає підстав для скасування
або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 04
квітня 2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Микитівського Управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області про
визнання неправомірними дій Микитівського Управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської ради щодо відмови в перерахунку суми
середньої вартості путівки для санаторно-курортного лікування за 2003-2007
роки, стягнення недоотриманої суми вартості путівки залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: