Справа № 22-а-19640/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Островська О. П.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24
грудня 2008 року справа №
22-а-19640/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронової Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився,

від відповідача:

не з'явився, в скарзі зазначив про розгляд справи за
відсутністю представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м.
Первомайську Луганської області

на постанову Луганського окружного адміністративного
суду

від

23 жовтня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-22107/08 (суддя Островська О. П.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Золоте

до

Управління Пенсійного фонду України в м.
Первомайську Луганської області

про

визнання відмови неправомірною,
зобов'язання встановити та виплатити підвищення до пенсії за віком

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 30 вересня 2008 року до Луганського
окружного адміністративного суду з позовною заявою (арк. справи 2-5) до Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську
Луганської області (далі по тексту - УПФУ в м. Первомайську) про
визнання неправомірної відмови УПФУ в м. Первомайську, зобов'язання УПФУ в м. Первомайську встановити та
виплатити підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як
дитині війни з 1 липня
2007 року по 1 вересня 2008 в розмірі 1127 грн. 85 коп.

Постановою Луганського
окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2008 року (арк. справи 18-19)
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Суд першої інстанції визнав неправомірною відмову УПФУ в м. Первомайську в
нарахуванні та виплаті позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни, зобов'язав УПФУ в м. Первомайську здійснити виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, як дитині війни, з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
з 22 травня 2008 року, стягнув з Державного бюджету на користь позивача судові
витрати в сумі 9 грн. 58 коп., в задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовив за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі
відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з
порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач про час, місце та дату судового розгляду був
повідомлений належним чином, проте правом бути присутнім на судовому розгляді
не скористався.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив про розгляд
справи за відсутністю представника (арк. справи 22-23).

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила
наступне.

Закон України "Про соціальний захист дітей
війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями
станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав чинності з 1 січня
2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх
соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і
державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни
це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945
року) Другої світової війни було менше 18 років.

ОСОБА_1 згідно паспорту серії НОМЕР_1, виданого
Первомайським МВ УМВС України в Луганській області (арк. справи 6), народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто станом на 2 вересня 1945 року йому було 14 років.
Статус позивача як дитини війни підтверджується довідкою (арк. справи 8).

Позивач зазначив, що має право на доплату до пенсії
щомісячно в розмірі 30 відсотків від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що
відсутні нормативні акти згідно яких органи Пенсійного фонду України повинні
виплачувати заявлену позивачем доплату до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з приводу спірних правовідносин щодо
неотриманого підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальних пенсії за віком як
дитині війни за 2007 - 2008 роки зазначає наступне.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» було зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей
війни" з урахуванням статті 111 цього Закону, якою було
встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки,
встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від
9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був
визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт
12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до
виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про визнання
права позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року є вірним.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, що набрав
чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка передбачає, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни, тобто на 10 процентів прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, при цьому зміни

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу
II Закону України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. У вказаному рішенні
Конституційним судом України було зазначено, що положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України", визнаних неконституційними.

Статтею 152 Конституції України передбачено,
що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність. Суд першої інстанції правильно
визначив, виходячи з рішення Конституційного суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, що
передбачене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей
війни" підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком діяло
з 22 травня 2008 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про визнання
права позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 22 травня 2008 року є вірним.

Стосовно позовних вимог в частині визнання неправомірної
відмови УПФУ в
м. Первомайську в нарахуванні та виплаті позивачу
підвищення до пенсії, як дитині війни, передбаченого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до
відповідача з заявою про виплату підвищення до пенсії як дитині війни,
відповідач листом від 26 вересня 2008 року (арк. справи 9) відмовив в
перерахунку підвищення до пенсії за заявою позивача, тобто мають місце
протиправні дії, питання про визнання яких протиправними ставив позивач, тому
апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо визнання
неправомірної відмови УПФУ в м. Первомайську в нарахуванні та виплаті позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" передбачено, що державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного
бюджету України.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом України
"Про соціальний захист дітей війни" для здійснення соціальних виплат,
з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого
законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного
бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2 статті 3
Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії визначають
зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, якщо адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки адміністративний позов містить
декілька вимог, розмір компенсації судових витрат визначається виходячи з
кількості задоволених/незадоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив
судовий збір в розмірі 11 грн. 28 коп., згідно квитанції № 64. 076433 від 29
вересня 2008 року (арк. справи 1). Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних
положень Кодексу адміністративного судочинства України, підпункту «б» пункту 1
статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» розмір судового
збору, що сплачується при поданні адміністративного позову складає 3 грн. 40
коп. Сума зайво сплаченого судового збору повертається позивачу за його
клопотанням ухвалою суду відповідно до частини 2 статті 89 Кодексу
адміністративного судочинства України. Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було заявлено дві вимоги, таким чином, враховуючи задоволення однієї
позовної вимоги та часткове задоволення другої позовної вимоги, сума судового
збору повинна бути стягнута на користь позивача складає 2 грн. 55 коп.

Виходячи з вищевикладеного, з врахуванням приписів частини
1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена
справа, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального
права, що обумовлює зміну постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтею 24, частиною 1 статті 94, статтями 160,
167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Первомайську Луганської області на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-22107/08 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного
суду від 23 жовтня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-22107/08
змінити.

Змінити абзац 4 резолютивної частини
постанови Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2008
року по адміністративній справі №
2-а-22107/08, виклавши в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2 грн. 55 коп.».

В іншій частині постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-22107/08 залишити без змін.

Повний
текст постанови складений та підписаний колегією суддів у нарадчій кімнаті та
проголошений в судовому засіданні 24
грудня 2008 року.

Постанова набирає законної
сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко

оригіналом згідноманко