Справа № 22-а-8735/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Кузнецова М.Л.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2008
року Справа
№ 22-а-8735/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Нікуліна О.І.,

при
секретареві Кірсановій М.В.,

за участю
представника відповідача Нестеренка Ю.І.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганській області на постанову Стахановського
міського суду Луганської області від 10 липня 2008р. у справі №2-а-74/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганській
області, Головного управління Державного казначейства України в Луганській
області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, і

ВСТАНОВИЛА:

30.11.2008р. позивач звернувся до суду з позовом про
зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганській області (далі УПСЗН) провести перерахунок та виплатити
йому одноразову компенсацію у зв'язку з переходом з встановленням 2 групи
інвалідності на підставі ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 11505,60 грн., зобов'язати Головного
управління Державного казначейства України в Луганській області відшкодувати
УПСЗН 11505,6 грн..

Постановою Стахановського міського суду Луганської
області від 10 липня 2008р позов задоволений частково: зобов'язано УПСЗН
виплатити позивачеві недоплачену одноразову компенсацію у зв'язку зі
встановленням 2 групи інвалідності у сумі 11505,60 грн, в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН подало
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
невірне застосування судом норм матеріального права.

Представники відповідачів та позивач в судове засідання
не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні вважав судове
рішення першої інстанції законним та обґрунтованим просив залишити його без
змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), категорія 1, має 2 групу інвалідності,
у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». У відповідності до вимог вищезазначеного закону,
позивач має право на отримання одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат, яка визначається на час виплати, у зв'язку зі встановленням 2
групи інвалідності в сумі 11505,6 грн.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, перевірила доводи апеляційної скарги за
матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої інстанції
зміні з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був віднесений до
категорії 1, має 2 групу інвалідності з 10.12.2004 року, що підтверджується
копією посвідчення НОМЕР_1( а.с.7) та копією довідки НОМЕР_2(а. с. 8), у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і згідно до ст. 48 цього Закону йому повинна бути
виплачена компенсація у зв'язку зі встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачено, що при
встановленні інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи
виплачується інвалідам 2 групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

При виплаті компенсації у зв'язку зі встановленням 2 групи інвалідності
позивачеві виплачена компенсація в розмірі 284,4 грн. (а. с. 11), при цьому
відповідач керувався розмірами, встановленими Постановою Кабінету Міністрів
України № 836 від 26.07.1996 року.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Зазначеною Постановою № 836 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив
розмір компенсації як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час встановлення групи інвалідності) установлено
конкретні розміри такої компенсації в твердій грошовій сумі, зокрема, і для інвалідів 2 групи - 284,4 грн.

З моменту прийняття постанови № 836 встановлені нею
розміри компенсацій залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закон України «Про державний бюджет України на 2004 рік» в частині
визначення розміру мінімальної заробітної плати, а не Постанова № 836.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про стягнення недотриманої суми одноразової компенсації.

Але судом першої інстанції невірно визначений розмір недоплаченої
компенсації. Суд розраховуючи не донараховану компенсацію посилався на частину
7 ст.48 Закону №796, тобто розмір
мінімальної заробітної плати судом
визначений на момент виплати. У відповідності до ч.3 ст.48 вищезазначеного
Закону виплата одноразової компенсації за ч.1
цієї статті здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності
(зупинення дії частини третьої статті 48, передбачене пунктом 30 статті 71
Закону України від 19.12.2006 р. N489-V, визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007). Враховуючи, що 2 група
інвалідності позивачеві встановлена 10.12.2004р. та розмір мінімальної
заробітної плати на цю дату складав 237,0 грн., то розмір компенсації, яка
підлягала виплаті позивачеві становив 10665,0 грн. (232,0 грн. Х 45), отже з
відповідача на користь позивача підлягає стягненню не нарахована та недоплачена
компенсація в сумі 10380,6 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм
матеріального і процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає
зміні в частині розміру суми задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст.195, 196, 198, 201, 205,
207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганській області задовольнити частково.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 10 липня
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганській області, Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії змінити.

Третій абзац резолютивної частини постанови суду викласти в наступній
редакції:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 з Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганській області за рахунок коштів Державного бюджету України недоплачену
одноразову компенсацію в сумі 10380,60 грн.(десять тисяч триста вісімдесят грн.
60 коп.)».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: