Справа № 22-а-2760/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 вересня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Кушнерика М.П., Яворського І.О.,

при секретарі
судового засідання - Бацика О.Р.,

з участю сторін:

від позивача -
не явився,

від відповідачів
- не явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - ОСОБА_1

на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2007 року в
справі № 2-а-275/07

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України, Військової частини А-3186,

про визнання протиправними дій та стягнення грошової
компенсації за неотримане речове майно, -

в с та н о в и л
а :

В
березні 2007 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним
позовом в якому просила визнати протиправними дії керівництва в/ч А-3186, та МО
України, щодо невиплати їй після звільнення з військової служби компенсації за
неотримане під час проходження військової служби речове майно.

17 жовтня 2007 року Луцьким міськрайонним судом
Волинської області прийнято постанову по даній
адміністративній справі № 2-а-275/07 за адміністративним позовом
позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини А-3186, про
визнання протиправними дій та стягнення грошової компенсації за неотримане
речове майно, якою позов було відмовлено частково та стягнуто на користь
позивачки суму компенсації за неотримане речове майно до 11.03.2000 року в
розмірі 417,30 грн.

Суд
першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що ст.9
Закону України „Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей”, військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість
належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової
компенсації в розмірі вартості
зазначених предметів, однак Законом України «Про деякі заходи, щодо економії
бюджетних коштів» дію вказаної норми зупинено.

Вказану
постанову оскаржив позивач - ОСОБА_1, яка в поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, не
обґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального права,
постановленою на підставі обставин не доведених у судовому засіданні, в зв'язку
з чим просить постанову скасувати та постановити нову, якою повністю
задовольнити її позовні вимоги.

Як на доводи в своїй апеляційній
скарзі позивачка покликається на те, що суд
відмовляючи у задоволенні позову, не врахував, вимог ст.17 Конституції України,
ст.9 Закону України „Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей”, відповідно до яких вона після звільнення з військової служби
має право на отримання грошової компенсації взамін речового майна, яке їй не
було видано під час військової служби.

Сторони
в судове засідання не явились, хоча належним чином були повідомлені про час,
дату та місце апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України
такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вбачає підстави для її часткового задоволення.

Так
колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не правильно надано оцінку
бездіяльності суб'єкту владних повноважень, щодо відмови позивачці у виплаті
належної їй грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, з
точки зору його правомірності, обґрунтованості, об'єктивності, а також інших
визначених ч.3 ст. 2 КАС України обов'язкових критеріїв і зроблено відповідні
висновки.

Згідно
вимог ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги
в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як
вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 проходила військову службу в
Збройних силах України та наказом командира військової частини А 1416,
правонаступником якої є військова частина А 3186, №247 від 26.10.2004 р.
(а.с.7) звільнена з військової служби в Збройних Силах України у запас з за
п.85 пп. „г” в зв'язку зі скороченням штатів, а тому, на підставі п. 27
Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою КМ України
№1444 від 28 жовтня 2004 року, за її бажанням вправі отримати грошову
компенсацію взамін належного їй під час військової служби речового майна за
цінами на день підписання наказу про її звільнення.

Сума
заборгованості по вказаній вище компенсації згідно із довідкою-розрахунком № 89
від 10.03.2005 р. (а.с.10) становить 2407 грн. 47 коп. та підлягає стягненню з
військової частини А 3186, як правонаступника в/ч А 1416, на користь ОСОБА_1,
оскільки згідно довідки відповідача від 20.03.2006 року (а.с.11) вбачається, що
у відповідача відсутнє майно, яке пропонується до видачі на грошову
компенсацію.

Покликання
апелянта на Закон України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” від
17.02.2000 р., яким призупинено дію ст. 9 Закону України “Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 р.,
зокрема в частині виплати військовослужбовцям грошової компенсації замість
речового майна, до уваги не приймаються, оскільки норми зазначеного закону
поширюється на військовослужбовців, які перебувають на дійсній військовій
службі у Збройних Силах України та не можуть бути застосовані до спірних
правовідносин, у яких ОСОБА_1 виступає як військовослужбовець, звільнений з
військової служби у запас.

Крім
того, відсутність бюджетного фінансування грошових компенсацій належного
військовослужбовцям речового майна не може бути підставою для невиконання
покладених на відповідача зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “ОСОБА_2 проти України”).

Відповідно
до ст.71 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції не правильно по суті вирішив дану справу
та прийшов до не правильного висновку про правомірність дій відповідача, щодо
невиплати грошової компенсації взамін неотриманого речового майна, оскільки
відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності.

З огляду на це колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції
ґрунтується на не повно, об'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, не
відповідає вимогам ст.ст.10,11,71,138,143,159,161-163 КАС України, прийнята з
порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її спростовують,
тому наявно підстави для її скасування.

Поряд з цим
колегія суддів вважає, правильними висновки суду першої інстанції, щодо
безпідставності вимог позивачки про стягнення на її користь компенсації частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, оскільки Постанова
КМУ від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх
виплати» поширюється на щомісячні виплати, такі як пенсії, соціальні виплати,
стипендії, грошове забезпечення, до яких компенсацію за неотримане речове майно
віднести не можна.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 17 жовтня 2007 року в справі № 2-а-275/07 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової
частини А-3186, про визнання протиправними дій та стягнення грошової
компенсації за неотримане речове майно, -
скасувати та прийняти нову.

Позов
ОСОБА_1 до Військової частини А-3186, про визнання протиправними дій та
стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно, задовольнити
частково.

Визнати
протиправними дії в/ч А 3186, щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за
неотримане речове майно та зобов'язати Військову частину А-3186 виплатити на
користь ОСОБА_1 2 407 (дві тисячі чотириста сім) гривень 47 копійок грошової
компенсації за неотримане речове майно.

Постанова
набирає законної сили негайно після проголошення.

На
постанову апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий
суддя : І.Я.Олендер

Судді:
М.П.Кушнерик

І.О.Яворський