Справа № 22-а-12961/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Подколзін В.М.
Cуддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2008
року справа №
22-а-12961/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Арабей Т.Г.

суддів: при
секретарі за участю сторін: позивача представника відповідача

ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5., за довіреністю за № 01/4705 від
11.11.2008р.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу на постанову від по справі за позовом до про

Управління праці та соціального захисту
населення Єнакієвської міської ради Єнакіївського міського суду Донецької
області 01 вересня 2008 року №
2-а-20/2008 ОСОБА_4 Управління праці
та соціального захисту населення Єнакієвської міської ради визнання дій
незаконними, виплату компенсації на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4
звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту
населення Єнакієвської міської ради Донецької області про визнання
неправомірними дій та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2005-2007 роки згідно ст. 48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Постановою Єнакіївського міського суду
Донецької області від 01 вересня 2008 року у справі № 2-а-20/2008 позов ОСОБА_4
до Управління праці та соціального захисту населення Єнакієвської міської ради
Донецької області про виплату компенсації на оздоровлення за 2005-2007 роки
було задоволено частково, а саме: визнані дії неправомірними та стягнуто з
відповідача на користь позивача недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2005 та 2007 роки у розмірі 3218 грн. за
рахунок коштів Державного бюджету.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних
вимог позивача, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Представник
відповідача у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та
просила її задовольнити.

Позивач у судовому
засіданні просив рішення суду І інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач ОСОБА_4 дійсно має статус
постраждалого від наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії, у 2005 році був інвалідом ІІІ групи, а з
19.02.2006р. йому встановлена ІІ група інвалідності і перебуває на обліку у
Управління праці та соціального захисту населення Єнакієвської міської ради
Донецької області, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1(а.с.3).

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - 4 мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІ
групи - 5 мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної
плати встановлюється на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2005 рік - в
сумі 90 грн.00 коп. (11.10.2005р.)

за 2007 рік - в
сумі 120 грн. 00 коп.(16.03.2007р.)

Між сторонами
немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції, в
апеляційній скарзі відповідач
посилається на невірне застосування норм матеріального права, оскільки при виплаті зазначених сум він діяв в межах
повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів
вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає частковому задоволенню,
а постанова суду І інстанції зміні з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею 19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних
з реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету
Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений з 2005 року Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений
розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч
нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів ІІІ
групи з 2005р. - 90 грн., для інвалідів ІІ групи з 2007р. - в сумі 120 грн.

Відповідно
до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2005 та 2007
роки, а не вказані Постанови КМУ.

Конституція -
Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Тобто суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наряду з
викладеним, постанова суду підлягає зміні з наступних підстав.

Суд першої інстанції при визначенні суми стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення, помилково визначив суму 3218 грн., оскільки
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Тобто,
нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина,
кратна розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час
здійснення виплати.

Таким
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 90 грн. за 2005р. та у розмірі 120 грн. за 2007 р. є
неправомірними, а тому підлягають стягненню за 2005р.-1238 грн.(332х4-90).

Суд
першої інстанції стягуючи суму допомоги за 2007 рік виходив із розміру
мінімальної заробітної плати 420 грн., в той час, як на момент її виплати
16.03.2007 рік мінімальна заробітна плата складала 400 грн., а тому стягненню
підлягає за 2007р.-1880грн.(400х5-120), а всього підлягає стягненню 3118 грн.

Керуючись ст. 71, ст. 160, ст. 167,
ст. 195, ст. 196, п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201,ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст.
212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Єнакієвської міської ради Донецької
області - задовольнити частково.

Змінити постанову Єнакіївського
міського суду Донецької області від 01 вересня 2008 року у справі № 2-а-20/2008
позов ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Єнакієвської
міської ради Донецької області про виплату компенсації на оздоровлення за
2005-2007 роки, а саме в абзаці четвертому резолютивної частини постанови
вказати: «Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Єнакієвської міської ради за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_4
недоплачену компенсацію на оздоровлення за 2005 та 2007 роки у розмірі 3118
грн.»

В
іншій частині постанову Єнакіївського міського суду Донецької області від 01
вересня 2008 року у справі № 2-а-20/2008 - залишити без змін.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного
провадження вступає в законну силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді:
І.В.
Геращенко

С.А.
Малашкевич