Справа № 22-а-5384/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Очеретний О.В.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2008 року справа №
22-а-5384/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Ханової Р.Ф., Дяченко С.П.

при секретарі судового засідання Агейченковій К.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради

на постанову

Стахановського міського суду Луганської
області

від

26 березня 2008 року

у адміністративній
справі

№ 2-а-139/08

за позовом

ОСОБА_1

до про

Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради, Головного управління Державного казначейства
України у Луганській області визнання бездіяльності суб'єкта
владних повноважень незаконними і стягнення недоплачених сум компенсації при
встановленні інвалідності, -

В С Т А Н О В И Л А :

08.01.2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду
з вищевказаним позовом.

Постановою Стахановського міського суду Луганської
області від 26 березня 2008 року у справі № 2-а-139/08 позовОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради, Головного управління Державного
казначейства України у Луганській області про визнання
бездіяльності суб'єкта владних повноважень незаконними і стягнення недоплачених
сум компенсації при встановленні інвалідності було
задоволено повністю, а саме: визнано бездіяльність Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради про виплату позивачу одноразової
компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чернобильської АЄС, ставши
інвалідом в наслідок Чернобильської катастрофи за встановлення більш вищої
групи інвалідності незаконними. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради, за рахунок
коштів Державного бюджету України, одноразову
компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чернобильської АЄС,
ставши інвалідом в наслідок Чернобильської катастрофи за встановлення більш
вищої групи інвалідності у сумі 4545 грн.

Не
погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Відповідач посилався на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",
відповідно до якої роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у
порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
встановила наступне.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 має статус громадянина, постраждалого від наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії, 24.09.2001 року визнаний МСЕК інвалідом
2 групи (до 23.09.2001 року був інвалідом 3 групи) та 23.09.2003 року визнаний
МСЕК інвалідом 1 групи (до 23.09.2003 року був інвалідом 2 групи).

Згідно до вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради повинне
виплатити позивачеві одноразову компенсацію у розмірі 15 мінімальних заробітних
плат при переході з 3-ої на 2-гу групу інвалідності та 15
мінімальних заробітних плат при переході з 2-ої на 1-у групу
інвалідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. № 836 всупереч
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", який встановив розмір одноразової
компенсації як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної
плати, визначену законом на час здійснення виплати, установлені конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Між тим, з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри
компенсаційних виплат залишалися незмінними, у той час як розмір мінімальної
заробітної плати неодноразово змінювався.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справ керується
принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
діяльності держави.

Згідно ст. 9 КАС України, суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У
разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

У відповідності до ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Виходячи з принципів адміністративного судочинства -
верховенства права та законності, що визначає пріоритетність Законів над іншими
нормативними актами, судова колегія вважає, що державою забезпечені правові
гарантії захисту прав і свобод людини, у тому числі і відносно осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону, щорічна допомога на оздоровлення
сплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання
громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та
соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету
за рахунок субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо
реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів ” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2007 роки, а не вказаної Постанови
КМУ.

Конституція - Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому
колегія суддів приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої
інстанції вірно застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і
гарантій, які Держава надає громадянам.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 24.09.2001
року (момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) складав 118 грн.,
а 15 - це кількість мінімальних заробітних плат, які складають різницю між
одноразовими компенсаціями за встановлення 2-ої (45 мінімальних заробітних
плат) та 3-ої (30 мінімальних заробітних
плат) групи інвалідності, тобто вираховуючи розмір одноразової компенсації із
того, що 118 х 15 = 1770 грн.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 23.09.2003
року (момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) складав 185 грн.,
а 15 - це кількість мінімальних заробітних плат, які складають різницю між
одноразовими компенсаціями за встановлення 1 - ої (60 мінімальних заробітних
плат) та 2-ої (45 мінімальних заробітних
плат) групи інвалідності, тобто вираховуючи розмір одноразової компенсації із
того, що 185 х 15 = 2775 грн.

З урахуванням двох одноразових компенсацій з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню 4545 грн.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 2, 11, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
- залишити без задоволення.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 26 березня 2008 року у справі № 2-а-139/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради,
Головного управління Державного казначейства України у Луганській області про визнання бездіяльності Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради про виплату позивачу одноразової компенсації як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чернобильської АЄС,
інваліду внаслідок Чернобильської катастрофи за встановлення більш вищої
групи інвалідності незаконними, про стягнення на користь ОСОБА_1 з
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради,
за рахунок коштів Державного бюджету України одноразової
компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чернобильської АЄС,
інваліду внаслідок Чернобильської катастрофи за встановлення більш вищої групи
інвалідності у сумі 4545 грн. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення; може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: