Справа № 22-а-7945/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий суду
1 інстанції - Компанієць І.Д.
Cуддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 серпня 2008
року справа №
22-а-7945/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Арабей Т.Г.

суддів: при секретарі за участю представника позивача

Геращенко І.В., Колеснік Г.А. Літвіновій Л.О. ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Авдіївської міської ради Донецької області

на постанову

Авдіївського міського суду Донецької області

від

05 червня 2008 року

по справі

№ 2-а-27/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
праці та соціального захисту населення Авдіївської міської ради Донецької області

про

стягнення заборгованості з недоотриманої суми на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки, -

В С Т А Н О В
И Л
А :

17.04.
2008 року ОСОБА_1. звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою Авдіївського міського суду
Донецької області від 05 червня 2008 року у справі № 2-а-27/08 позовОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської ради
Донецької області про стягнення заборгованості з недоотриманої суми на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки було задоволено частково, а саме стягнуто
недоотриману суму допомоги на оздоровлення
за 2007 рік в сумі 1590 грн. В частині стягнення недоотриманої суми допомоги на
оздоровлення за 2004,2005 роки - відмовлено на підставі ст.ст. 99, 100 КАС
України.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду змінити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Представник
відповідача до суду апеляційної інстанції не з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник
позивача просила рішення суду І інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1. дійсно має статус
постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом
ІІІ групи і перебуває на обліку у Управлінні праці та соціального захисту
населення Авдіївської міської ради Донецької області.

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні плати, при цьому
розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.
Відповідно до Закону України №749-V «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» розмір мінімальної заробітної плати
складав 420 грн.

В порушення зазначених норм відповідачем щорічна
допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично
нараховано та сплачено в
2007 році - 90
грн. При призначенні допомоги відповідач керувався постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив,
що позивач повинен був отримати від відповідача разову грошову допомогу у
такому розмірі за 2007 рік - (420 грн. х 4) -90 грн. = 1590 грн.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне в її задоволенні відмовити, а судове
рішення залишити без змін.

Відповідно до
ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення, зокремаінвалідам ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні
плати, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент
виплати.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною
постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема для інвалідів ІІІ групи, які
постраждали внаслідок ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС - 90 грн.

З моменту
прийняття постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2007 рік, у той час як Верховною Радою
України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався державний бюджет.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч
нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закон
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2007 р., а не вказані Постанови КМУ.

Таким
чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 90 грн. за 2007 рік, суд першої інстанції обґрунтовано
визнав неправомірними.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону щорічна
допомога на оздоровлення сплачується органами соціального захисту населення за
місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того,
колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, який задовольнив позов
в межах строку позовної давнини, оскільки
відповідач наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку
звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України.

Як
вказувалось раніше, з позовом до суду ОСОБА_1. звернувся у квітні 2008
року, в той час як перелічені вище
вимоги, зокрема, щодо виплати недоплаченої, на думку позивача, щорічної
допомоги на оздоровлення за 2004, 2005 роки, яка була сплачена ОСОБА_1 до
31.01.2005 року.

Річний
строк звернення до суду передбачений в ст. 99 КАС України. Виплата допомоги на
оздоровлення мала щорічний характер, тому про порушення свого права, якщо
позивач вважав своє право порушеним, він міг дізнатися при виплаті допомоги за
відповідний період. Незнання законодавства не є поважною причиною пропуску
такого строку. Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до суду
позивачем не наведено та не доведено.

Згідно
ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного строку за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підстав для
задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.
195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської
ради Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову
Авдіївського міського суду Донецької області від 05 червня 2008 року у справі №
2-а-27/08 за позовом ОСОБА_1до
Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради
Донецької області про стягнення недоотриманої суму допомоги на оздоровлення за 2007 рік -
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий Т.Г.
Арабей

Судді І.В.
Геращенко

Г.А.
Колеснік

З оригіналом згідно:

Суддя Т.Г.
Арабей