Справа № 22а-259/08
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-259/08 (22а-1774/07) Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 65 інстанції - Зінченко Н. Г.
11/177-6/555-12/33/07-АП-4/94/07-АП
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді -
Туркіної Л.П. ( доповідач),

суддів - Коршуна А.О., Проценко О.А.,

при секретарі - Резникові Ю.М.

за участі представників сторін:

позивача - не прибув

відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1, АДРЕСА_1

на постанову господарського суду Запорізької
області від 27 квітня 2007р.

по справі №11/177-6/555-12/33/07-АП-4/94/07-АП

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів, АДРЕСА_1

до: ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 2734,21грн. штрафних санкцій за незайняті інвалідами робочі
місця, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2005 року до господарського суду
Запорізької області звернувся позивач - Запорізьке
обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, АДРЕСА_1 із позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій за незайняті інвалідами
робочі місця у 2004 році у сумі 2734, 21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на
те, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств (об'єднань), установ і організацій
незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної
чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного
робочого місця. Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів,
затвердженого Наказом міністерства праці України 29.12.04 року № 338 (форма
10-ПІ) що наданий відповідачем, чисельність інвалідів, що повинні працювати на
підприємстві ОСОБА_1 у 2004 році - 2
особи. Відповідно до вищезгаданої форми, середньооблікова чисельність інвалідів
на підприємстві складала 1 особу.

Позивач зазначає, що відповідно до ст.. 19,20
вказаного Закону, в порядку передбаченому Постановою кабінету Міністрів України
від 28.12.2001р. «Про затвердження Порядку сплати підприємствами
(об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду
соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і використання цих коштів»
підприємства, установи, організації, зобов'язані виконувати норматив з
працевлаштування інвалідів, а в разі його виконання, зобов'язані відраховувати
до відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідну суму штрафних
санкцій.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що
в 2004 році на підприємстві працювало два інваліди:

- ОСОБА_2 працює на підприємстві з 01.11.1999р.,
інвалід 3 групи з 01.08.2004р. пенс. Посвідчення НОМЕР_1 від 16.08.2004р.

- ОСОБА_3 працював на підприємстві з 01.11.2004р.
по 13.01.2005р., інвалід дитинства 3 групи пенсійне посвідченняНОМЕР_2 від
15.12.2003р.

Отже, відповідач зазначає, що норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів в кількості 2 місць відповідачем було
виконано.

Рішенням
господарського суду Запорізької області від 29.06.2005 р. у справі № 11/177 в
задоволені позову про стягнення з ОСОБА_1, АДРЕСА_1 2 734,21 грн. штрафних
санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у 2004 році відмовлено.

У зв'язку із скасуванням постановою Вищого господарського суду України від
25.10.2005р. у справі № 11/177 рішення господарського суду Запорізької області
від 29.06.2005р., справа передана на новий розгляд.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.12.2005 р. у справі
№ 11/177-6/555 позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1, АДРЕСА_1 2734,21 грн.
штрафних санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у 2004 році задоволені.

У зв'язку із скасуванням ухвалою
Вищого адміністративного суду України 12.12.2006р. у справі № 11/177-6/555
рішення господарського суду Запорізької області 29.12.2005 р. та ухвали
Запорізького апеляційного господарського суду від 01.03.2006 р., справу №
1/177-6/555 передано на новий розгляд.

Постановою
Господарського суду Запорізької області 27.04.2007р. у справі №11/177-6/555-12/33/07-АП-4/94/07-АП позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів, АДРЕСА_1 2734,21 штрафних
санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у 2004 році.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2004 рік (рядок
2), який був поданий відповідачем до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, середня чисельність інвалідів, які протягом 2004 року працювали на
підприємстві становить 1 особу. Суд вказує, що таким чином відповідач самостійно
підтвердив своїм Звітом, що в 2004 році
в підприємстві працював 1 інвалід, а не 2 як передбачено нормативом.

Суд першої інстанції також
зазначив, що у відповідності до Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» на підприємства, установи, організації покладено
обов'язок самостійно встановлювати норматив робочих місць для працевлаштування
інвалідів. Норматив створення робочих місць для інвалідів встановлюється
щорічно на весь рік, який є звітнім періодом. Судом встановлено, що інформацію
про наявність робочих місць, на яких використовується праця інвалідів,
відповідач до центру зайнятості не надав, таким чином центр зайнятості не мав
об'єктивної інформації про наявність вільних робочих місць для інвалідів на
підприємстві відповідача. Тому, як вважає суд першої інстанції, ні центр
зайнятості ні інші органи, на яких за Законом покладено обов'язок
працевлаштування інвалідів, не могли сприяти ОСОБА_1 у працевлаштуванні
інвалідів, не маючи протягом 2004 року інформації про наявність у останнього
відповідних вакансій для такої категорії громадян.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції зроблено висновок, що факт
вчинення правопорушення, а саме відсутність працевлаштування інвалідів
відповідно до встановленого нормативу, доведений матеріалами справи. Відповідач
не довів, що ним ужито усіх залежних від нього заходів для виконання нормативу
робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідачем - ОСОБА_1, АДРЕСА_1, подано апеляційну скаргу, в якій
апелянт просить скасувати постанову господарського суду Запорізької області від
27.04.2007р., по справі №11/177-6/555-12/33/07-АП-4/94/07-АП повністю. Прийняти
нове рішення, яким позивачу в позові відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що відповідач
виконав норматив працевлаштування інвалідів та всі інші обов'язки згідно
діючого законодавства.

У судове засідання представники позивача та
відповідача не з'явились, по час та місце судового засідання були повідомлені
належним чином. Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду на надано.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову господарського суду без змін, виходячи з наступного.

При вирішенні спору судом першої
інстанції застосовано норми Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", Постанов КМУ від 03.05.95р. "Про
організацію робочих місць та
працевлаштування інвалідів" та від 28.12.01р. № 1767 "Про
затвердження порядку сплати підприємствами (об'єднаннями, установами та
організаціями) штрафних санкцій до відділень Фонду
соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку і витрачання цих
коштів". Інструкцію зі статистики чисельності працівників у народному
господарстві України, яка затверджена Наказом Міністерства статистики України №
171 від 07.07.1995р. та зареєстрована в Міністерстві юстиції України
07.08.1995р. за № 287/823; Інструкцію щодо заповнення форми № 10-ПІ «Звіт про
зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Мінпраці України
від 29.12.2004р. № 38, Положення КМУ №314 від 03.05.95р. "Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів" (далі -
Положення № 314).

Згідно ст.. 19 Закона України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні» у редакції за станом на 2004 рік,
для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми
власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від
загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2004 рік (форма 10-П), який подавався відповідачем до Запорізького
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньоспискова
кількість штатних працівників відповідача складала 38 осіб, середньооблікова
чисельність інвалідів, які протягом 2004 року працювали на даному підприємстві
становить 1 особу.

Статтею 20 вказаного Закону у редакціях від
15.06.04р. передбачено, що підприємства
(об'єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша,
ніж встановлено нормативом, зобов'язані
сплачувати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції,
сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце,
незайняте інвалідом

Таким чином, відповідач своїм Звітом, який є
належним доказом по даній справі, підтвердив, що у нього в 2004 році працював 1
інвалід, а не 2, як передбачено законодавством.

Розмір середньої річної
заробітної плати штатного працівника на підприємстві у 2004 році складав 2
734,21 грн.

Розмір штрафних санкцій
за одне незайняте робоче місце інваліда для підприємств відповідача становить
2734,21 грн., які позивачем заявлені до стягнення.

Таким чином, факт вчинення правопорушення щодо не працевлаштування
інвалідів відповідно до встановленого нормативу, доведений матеріалами справи.
Розмір штрафних санкцій позивачем розрахований вірно.

Відповідно до п. 4 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету міністрів
України від 28.12.2001 р. № 1767 «Про затвердження порядку сплати
підприємствами, (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до
відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та
використання цих коштів» передбачено, що штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно в доход державного
бюджету на рахунки органів Державного казначейства, не пізніше 15 квітня року,
що настає за звітним.

Доказів сплати штрафних санкцій відповідач не надав. За таких обставин
вимоги позивача, заявлені у позові, є обґрунтованими та відповідають чинному
законодавству. Посилання апелянта на виконання нормативу створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів не приймається колегією суддів до уваги,
виходячи з такого.

В обґрунтування своїх доводів
відповідачем надано копії документів інвалідів ОСОБА_2 та ОСОБА_3Надані
документи свідчать, що ОСОБА_2, працює на
підприємстві з 01.11.99 р., інвалід 3 групи з 01.08.2004р., та був зазначений
відповідачем у Звіті Форми №10 - ПІ.
Другий інвалід - ОСОБА_3 був прийнятий на роботу з 01.11.2004р., тобто в кінці
року, звільнений 13.01.2005 року.

В матеріалах
справи є копії наказів про прийняття на роботу та звільнення інвалідаОСОБА_3.
Зазначені накази підписані Головою ради директорів концерну «Моноліт», який є
самостійною юридичною особою та має самостійні зобов'язання щодо виконання
нормативів з працевлаштування інвалідів. Накази про прийняття на роботу та
звільнення з роботи інваліду ОСОБА_3завірено печаткою відділу кадрів концерну
«Моноліт». У журналі обліку руху трудових книжок зазначено накази концерну
«Моноліт». В той же час, наказ №2-К про прийняття на роботу ОСОБА_2. підписаний
директором ОСОБА_1.

Отже колегія
суддів зазначає, що відповідачем не надано належних доказів щодо трудових
відносин відповідача із інвалідом ОСОБА_3 у якості штатного працівника.

Посилання
апелянта на вчинення всіх необхідних дій щодо працевлаштування інвалідів не
приймається колегією суддів до уваги, виходячи з такого.

З матеріалів
справи вбачається, що протягом 2004 року Звіти «Про наявність вільних робочих
місць (вакантних посад) та потребу в працівниках» форми №3-ПН ОСОБА_1 до
Комунарського районного центру зайнятості подавало щомісячно. Разом із тим,
інформацію про наявність робочих місць, на яких може використовуватись праця
інвалідів, відповідач до центру зайнятості не надав. У Звітах форми №3-ПН, які
щомісячно подавалися підприємством, в
графі 4 «Про наявність вільних робочих місць для категорії інвалідів» ОСОБА_1
категорію № 14 (інваліди) у відповідності до положень Інструкції щодо
заповнення державної статистичної звітності за формами №3-ПН та ; 4-ПН, яка
затверджена наказом державного комітету статистики України № 244 від 06.07.1998
р., не заявляло.

Таким чином,
Комунарський районний центр зайнятості не мав інформації про наявність вільних
робочих місць для інвалідів на підприємстві, яке є відповідачем.

Зазначене
підтверджується листом Комунарського районного центру зайнятості № 1683 від
21.12.2005р. та Звітами відповідача «Про наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) та потребу в працівниках» форми № 3-ПН за 2004 рік, копії
яких надано до матеріалів.

Отже, ні цент зайнятості, ні інші органи, на
яких за Законом покладено обов'язок працевлаштування інвалідів, не могли
сприяти підприємству відповідачу у працевлаштуванні інвалідів не маючи протягом
2004 року інформації про наявність у останнього відповідних вакансій для такої
категорії громадян.

Відповідач
надав до суду ксерокопії з газет , в яких нібито розміщував оголошення про те,
що йому потрібні на роботу інваліди. Колегія суддів звертає увагу на те, що у
вказаному оголошені зазначена лише адреса и номер телефону. За вказаною адресою
(вул.. Совхозна, 61) знаходиться декілька підприємств, у тому числі Концерн
«Моноліт», ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Належних доказів
інформування населення через засоби ЗМІ щодо потреби підприємства у
працівниках, яким встановлено групу інвалідності, відповідач суду не надав.

Виходячи з
викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що
позивачем вчинено правопорушення, а саме не здійснено працевлаштування
інвалідів відповідно до встановленого нормативу. Відповідач не довів, що ним
вжито усіх заходів для недопущення господарського правопорушення та виконання
нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами ст..
200 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що постанова господарського
суду Запорізької області від 27.04.2007р., по справі № 11/177-6/555-12/33/07-АП-4/94/07-АП
є обґрунтованою та правомірною, а отже не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 - залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Запорізької області
від 27 квітня 2007 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254
КАС України.

Ухвала може бути оскаржена відповідно до ст. 212
КАС України.

Ухвалу виготовлено у повному
обсязі 04.12.2008 р.

Головуючий суддя:
Туркіна Л.П.

Судді: Коршун
А. О.

Проценко.
О.А.