Справа № 2-а-7812/08
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24
вересня 2008 р. Справа
№ 2-а-7812/08

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

головуючого
судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі
судового засідання: Щур Юлії
Володимирівні

за участю

позивача :
ОСОБА_1

представників сторін:

відповідача
: ОСОБА_2

третьої
особи: ОСОБА_3

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_1

до: комісії з встановлення пенсій за особливі
заслуги перед Україною при Вінницькій обласній державній адміністрації за участю
третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Пенсійного фонду України у Вінницької області, управління
пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці

про:
зобов'язання встановити пенсію за особливі заслуги перед Україною, стягнення
моральної шкоди в сумі 10000 грн.

ВСТАНОВИВ
:

До
Вінницького окружного адміністративного суду звернувся з адміністративним
позовом ОСОБА_1 до комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед
Україною при Вінницькій обласній державній адміністрації про призначення пенсії
за особливі заслуги перед Україною та стягнення моральної шкоди в сумі 10000
грн.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивач згідно з п. 2 ст. 1, ст. 3, ст. 4 Закону
України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" за № 1687-111
від 01.06.2000 року, який діяв з 01.01.2001 року набув законне право на
встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною з дати призначення
пенсії за віком ( з 01.10.2001 року), оскільки згідно діючої на той час
редакції Закону пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлювались
громадянам України: депутатам міських рад чотирьох скликань, якщо вони не були
державними службовцями і не займали виборних та керівних посад в цих радах.

Законом
України "Про внесення змін до Закону України " Про пенсії за
особливі заслуги перед Україною" №
421-1У від 26.12.2002 року внесенні
зміни, відповідно до яких в п. 7 статті 1 передбачено, що пенсії за особливі
заслуги перед Україною встановлюються депутатам всього чотирьох скликань
міських рад міст обласного значення в Україні та колишній Українській РСР.

Оскільки м.
Бершадь, де позивач був депутатом чотирьох скликань, не є містом обласного
значення, йому відмовлено у встановленні пенсії за особливі заслуги перед
Україною.

Позивач
вважає, що вказаними діями посадові і службові особи завдали йому матеріальної
і моральної шкоди, порушили його права, тому звернувся за захистом своїх прав
до суду.

У судовому
засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві. Просив суд
позов задовольнити.

Представник
відповідача позов не визнала, посилаючись на письмові заперечення вх. № 9915 від 17.09.2008 року, відповідно до
яких зазначила, що з 01.01.2003 року набув чинності Закон України " Про
внесення змін до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед
Україною" № 421 від 26.12.2002 року.

Згідно п. 7
ст. 1 даного Закону пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюється
громадянам України, зокрема, депутатам - всього чотирьох і більше скликань
Верховної Ради АРК, обласних, Київської та Севастопольської міських рад,
районних, районних у містах, міських рад міст обласного значення в Україні та
колишній Українській РСР.

Таким чином,
встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною особам, які були
депутатами міських рад міст не обласного значення, яким являється місто
Бершадь, не передбачено.

Представник
Пенсійного фонду України у Вінницькій області у судовому засіданні погодився із
запереченнями представника відповідача та зазначив, що до внесення змін до Закону України "Про пенсії за особливі
заслуги перед Україною" від 01.06.2000 року № 1687-Ш, позивач не звертався
за призначенням пенсії за особливі заслуги, а звернувся лише після їх внесення.

Представник
управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці у судове
засідання не з'явився, хоча про час та розгляд справи був повідомлений належним
чином.

Суд,
вислухавши думку сторін, та керуючись ч. 2
ст. 128 КАС України, вирішив слухати справу за відсутності представника
управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці.

Дослідивши
надані сторонами докази, заслухавши їх пояснення, третьої особи, судом
встановлено наступне.

ОСОБА_1
вийшов на пенсію 01.10.2001 року.

Згідно
довідки із державного архіву Вінницької області, у документах Бершадської
міської ради депутатів трудящих, у протоколах сесій 11, 12, 13, 14 скликань за
1967-1975 роки позивач значився депутатом ( а.с. 7). Представник відповідача
проти того, що позивач був депутатом 4-х скликань, не заперечувала.

07.05.2008
року ОСОБА_1 звернувся до Голови комісії з встановлення пенсій за особливі
заслуги перед Україною при Вінницькій обласній держадміністрації з проханням
призначити пенсію за особливі заслуги перед Україною згідно п.2 ст. 1, п.1
ст.3, ст. 4 Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед
Україною" № 1687-Ш від 01.06.2000 року ( а.с. 4).

Відповідно до
витягу із протоколу засідання комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги
перед Україною від 26.05.2008 року клопотання ОСОБА_1 про встановлення пенсії
за особливі заслуги перед Україною відхилено у зв'язку з відсутністю особливих
заслуг перед Україною ( а.с. 6).

Визначаючись
щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Основним
нормативним актом, що регулює питання призначення пенсій за особливі заслуги
перед Україною є Закон України "Про пенсії за особливі заслуги перед
Україною " від 01.06.2000 року № 1767-Ш (далі - Закон № 1767).

Стаття 4
Закону № 1767 передбачає, що пенсії
за особливі заслуги
встановлюються громадянам, зазначеним у статті 1 цього Закону, які мають
право на пенсію за
віком, по інвалідності, у разі
втрати годувальника та за вислугу років відповідно до закону.

Пенсія за
особливі заслуги призначається з дня звернення за встановленням пенсії,
але не раніше
дати набрання чинності
положеннями Закону, що
встановлює право на таку пенсію. Днем
звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги
вважається день прийому
заяви про порушення
клопотання про встановлення пенсії за особливі заслуги з
усіма необхідними документами.

Згідно з ч. 2
ст. 8 Закону № 1767 клопотання про призначення
пенсій за особливі
заслуги особам, зазначеним у пунктах
2, 6-8 статті 1
цього Закону порушуються особами,
зазначеними у частині першій цієї статті, або головами районних, районних у містах державних адміністрацій
та міськими головами міст
обласного значення.

Клопотання про
призначення пенсії за
особливі заслуги подається у
відповідні комісії, зазначені у статті 2 цього закону, які
розглядають його в
місячний строк з дня подання документів.

Рішення органу,
що призначає пенсію за особливі заслуги, може бути оскаржене у судовому
порядку.

У ст. 1 Закону України "Про пенсії за
особливі заслуги перед Україною", чинного у редакції до внесення змін, зазначено, що призначення пенсії за особливі заслуги перед
Україною певній категорії громадян України, зокрема, народним депутатам
України, депутатам колишніх республік
Союзу РСР і
Союзу РСР; депутатам
обласних, Київської, та Севастопольської міських рад трьох
скликань та депутатам районних, районних
у містах Києві та Севастополі рад,
міських рад чотирьох скликань,
якщо вони не були державними службовцями і не
займали виборних та керівних посад у цих радах.

26.12.2002
року Законом України "Про внесення
змін до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед
Україною" п. 7. ст. 1 викладений у
такій редакції: пенсія за особливі заслуги перед Україною призначається депутатам
- всього чотирьох і більше
скликань Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад,
районних, районних у містах, міських рад міст обласного значення в Україні
та в
колишній Українській РСР.

Таким чином,
внесеними до Закону змінами, встановлення пенсій за особливі заслуги перед
Україною особам, які були депутатами міських рад міст не обласного значення, не передбачено.

Із матеріалів
справи встановлено, що позивач був депутатом у м. Бершаді, що не має статусу
міста обласного значення.

Судом під час
розгляду справи з'ясовано, що ОСОБА_1
відмовлено у призначенні пенсії за особливі заслуги перед Україною, лише
з підстави того, що місто Бершадь не має статусу міста обласного значення.
Відповідачем у судовому засіданні зазначено, що інші підстави для відмови, -
відсутні.

Проте,
проаналізувавши законодавство України, суд вважає, що право на призначення
пенсії за особливі заслуги перед Україною у ОСОБА_1 виникло ще до внесення змін
до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною".
Відповідно до попередньої редакції норм вказаного Закону позивач мав право на
призначення такого виду пенсії.

Законом України "Про внесення змін до Закону України
"Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" звужені права осіб, які отримали таке право
на пенсію за особливі заслуги перед Україною раніше.

Статтею 22
Конституції України від 28.06.1996 р. встановлено, що "При прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод".

При цьому
слід зазначити, що Конституційний Суд України у Рішенні №5-рп/2005 від
22.09.2005 р. зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким
сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена".

Таким чином,
рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за особливі заслуги перед
Україною прийнято без урахування всіх
обставин, що мають значення для його прийняття, та без урахування положень законодавства, що регулює призначення пенсії.

Так, як
позивач офіційно звернувся із заявою про призначення пенсії за особливі заслуги
перед Україною 07.05.2008 року, то суд, керуючись ст. 4 Закону України
"Про пенсії за особливі заслуги перед Україною", дійшов висновку зобов'язати комісію з
встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Вінницькій обласній
державній адміністрації призначити пенсію за особливі заслуги перед Україною
саме з цієї дати.

Що стосується
вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

У ст. 56 Конституції України встановлено, що
кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснені ними своїх
повноважень.

З приводу заподіяння моральної шкоди, позивач
у судовому засіданні відмовився зазначити та обґрунтувати в чому саме полягали
моральні страждання. Завдану моральну шкоду позивач не підтвердив жодним
доказом.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши
надані у справу докази, суд, з урахуванням встановлених у справі обставин,
керуючись законодавством України, дійшов
висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування
моральної шкоди, оскільки суду не доведено їх правомірності.

Згідно з ч.1
ст. 2 Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні
ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2
ст.162 Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти
постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні
дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах
щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)
з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до
ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч.1
ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України. якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158,
162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд
-

ПОСТАНОВИВ
:

Позов ОСОБА_1
до комісії з встановлення пенсій за
особливі заслуги перед Україною при Вінницькій обласній державній адміністрації
про зобов'язання встановити пенсію за особливі заслуги перед Україною,
стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. -
задовольнити частково.

Зобов'язати
комісію з встановлення пенсій за
особливі заслуги перед Україною при Вінницькій обласній державній
адміністрації встановити ОСОБА_1 пенсію
за особливі заслуги перед Україною з 07.05.2008 року.

В решті
позовних вимог відмовити.

Стягнути з
Державної бюджету України на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 1 грн. 70 коп..

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня
її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає
сили після закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
26.09.08

Суддя Загороднюк
Андрій Григорович