Справа № 2-а-26/08
Суддя: Ференс-Піжук О.Р.
Дата ухвалення: 2008-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2008 року справа № 2-А-26-08 м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської
області у складі

головуючого судді Ференс-Піжук
О.Р.,

суддів Свередюка
А.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Марчак
Т.М.,

за участю позивача
ОСОБА_1.

представників
відповідача Колємасової
С.Ф., Кваснікевича В.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
м.Нововолинську Волинської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Нововолинської міської ради, Міністерства
праці та соціальної політики
України, Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України, Кабінету Міністрів України, третя особа на
стороні відповідача: Головне управління праці, соціальних питань та у справах
захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Волинської
облдержадміністрації про визнання дій
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Нововолинської міської ради
неправомірними та стягнення коштів, суд-

в с т а н о в и в:

21 липня 2008 року прокурор міста Нововолинська звернувся до суду в
інтересах ОСОБА_1. з адмінстративним
позовом до Управління праці та соціаьного захисту населення виконавчого
комітету Нововолинської міської ради, третя особа на стороні відповідача
Головне управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи Волинської облдержадміністраціїї, про
визнання дій Управління праці та
соціального захисту населення виконкому Нововолинської міської ради з приводу відмови у виплаті ОСОБА_1.
одноразової допомоги та коштів на оздоровлення в розмірі, передбаченому ст.
48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
( далі Закон) неправомірними та стягнення на його користь недоплачених в
2007 році 6805,10 грн. сум одноразової компенсаціїї, належної учаснику
ліквідаціїї наслідків аварії на ЧАЕС,
який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи та недоплачених за період з 2007 по 2008 рік
включно коштів на оздоровлення в сумі
4335 грн.

До участі у справі в якості відповідачів судом залучені
Міністерство праці та соціальної політики України, Міністерство фінансів
України та Державне казначейство України, Кабінет Міністрів України.

06 жовтня 2008 року позивач ОСОБА_1. подав зміни до адміністративного
позову, збільшивши розмір позовних вимог до 31745,70 грн., мотивуючи тим, що
йому належить до виплати 60 мінімальних заробітних плат, як компенсація
інваліду І групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, що складає 27410,70 грн.,
а не різниця у компенсаціях, що виплачується при змін групи інвалідності і
становить 15 мінімальних розмірів заробітної плати.

В судовому засіданні прокурор не
підтримав зміни внесені позивачем ОСОБА_1., який погодився захищати свої
інтереси в суді самостійно.

Позивач ОСОБА_1. підтримав змінені позовні
вимоги до адміністративного позову з наведених у ньому підстав.
Зазначив, що згідно з висновком МСЕК від 12.07.2005 року він визнаний інвалідом
2-ої групи, а з 26.11.2007 року
інвалідом І групи. Як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, згідно ст.
48 Закону, йому належала одноразова компенсація
в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат, що становить
27410,70 грн. ( 460 грн. мін. зарплата х
60 ), які позивачу не виплачені. Одноразова компенсація за шкоду заподіяну
здоров'ю при встановленні І групи інвалідності виплачена ОСОБА_1, в сумі 94,90
грн., за ІІ групу інвалідності - 94,80 грн., різниця між групами згідно
Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.липня 1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважає, що йому належить до виплати і
заборгованість за 2007 та 2008 рік по
щорічній допомозі на оздоровлення, яка для інвалідів 1 та 11 групи, абзацом 2,
ч.4 ст.48 Закону, визначена в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Зазначені
виплати проведені відповідачем за
вказаний період у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №
562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважає, що виплати
повинні здійснюватися в розмірах, визначених Законом, тобто у кратному
співвідношенні до мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності, а не в розмірах, що визначені підзаконними актами, а
тому просить визнати дії управління праці
та соціального захисту населення виконкому Нововолинської міської ради
неправомірними та стягнути в його
користь недоплачені суми одноразової компенсації 27410,70грн. та щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки в сумі 4335 грн., всього 31745,70
грн.

Представник відповідача - управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради в судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що всі належні виплати позивачу ОСОБА_1. проводяться у розмірах затверджених постановами Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня
2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначила, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2006
рік», зупинено дію положень ст.48 «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської
катастрофи», в частині виплати компенсацій та допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати. Пояснила, що після виснесення 09.07.2007 року
рішення Конституційним Судом України, яким вказані положення Закону «Про
державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними, зміни до
Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» щодо збільшення видатків для виплати компенсацій та допомоги для одоровлення не вносились. Тому виплата ОСОБА_1. різниці у компенсаціях при встановленні 1
групи інвалідності проведена в розмірі 94,90 грн. та щорічна допомога на оздоровлення виплачена йому в 2007 та 2008 роках становить
по 120 грн. На заперечення позовних вимог, посилається на ст 62 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і зазначає,
що розяснення порядку застосування цього
Закону провадиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма
субєктами гоподарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм
власності. Просить в позові відмовити.

Представник Кабінету Міністрів України в судовому засіданні позовні вимоги
не визнав, вважає, що дії управління праці
та соціального захисту населення виконкому Нововолинської міської ради
щодо виплати одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення
ОСОБА_1. є правомірними

Представники Міністерства праці та
соціальної політики України, Державного казначейства України, Міністерства
фінансів України та Головного управління праці, соціальних питань та у справах
захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Волинької
облержадміністраціїї, в судове засідання не з'явились.

Представники третьої особи на стороні відповідача - Головного управління
праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Волинської облдержадміністрації, направили до суду
заперечення, в яких просять справу розглядати у їх відсутності, позов не
визнають, в т.ч. з підстав пропуску строку
позовної давності звернення до
суду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. є учасником ліквідаціїї наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС першої категорії (
а.с.5), і з 11 липня 2005 року він визнаний інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аваріїї на ЧАЕС ( а.с.11), а
з 23 листопада 2007 року йому визначена 1 група інвалідності в звязку із
захворюванням, пов'язаним з роботами по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ( а.с.13). Позивач має право на
одержання компенсацій, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що став інвалідом
та щорічну допомогу на оздоровлення у розмірах,
встановлених ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка йому виплачувалась у .розмірах, визначених постановами Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996
року та № 562 від 12.07.2005 року.

З пояснень сторін та матеріалів справи (а.с.7) вбачається, що в листопаді
2007 року ОСОБА_1. при встановленні йому 1 групи інвалідності, тобто вищої за встановлену у
2005 році, отримав різницю у
компенсаціях в сумі 94, 90 грн. Йому також виплачувалась щорічна допомога на
оздоровлення, в розмірі по 120 грн. за
2007-2008 роки

Відповідно до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України,
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим кодексом. Для звернення до
адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтресів. Враховуючи, що позивач, в судовому засіданні не просив суд
поновити пропущений строк, а представник Управління праці та соціального
захисту населення Колємасова С.Ф. просила застосувати строк позовної давності
щодо вимог ОСОБА_1. суд, беручи до уваги
заперечення відповідача, на підставі ст.100 КАС України, зодовольняє
позовні вимоги в межах строку позовної
давності стосовно виплат належних ОСОБА_1. за 2008 рік.

Статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», з внесеними до нього
змінами від 15.03.2007 року, мінімальна заробітна плата встановлена : з 1 січня
2007 року - 400 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 грн., з липня 2007 року - 440
грн. та з жовтня 2007 року - 460 грн. Зі
змісту вказаної норми, не вбачаєься
будь-яких обмежень щодо
можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою
реалізації вимог ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а навпаки
статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»,
передбачено обовязок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих
норм.

Щодо виплати спірних сум різниці в компенсаціях у листопаді у 2007 році в розмірі 94,90 грн.та 120 грн.
допомоги на оздоровлення в 2008 році, суд
вважає зазначені виплати неправомірними з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі
та в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Констиитуцією та законами
України. У відповідості зі ст.22
Конституції України, конституційні права та свободи громадян гарантуються і не можуть бути звужені. При прийнятті нових законів або
внесенні змін у діючі закони, не допускається
звуження змісту і обєму існуючих
прав та свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007,
положенн п.30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом зазначеного рішення.

Враховуючи наведене, виплати ОСОБА_1. проведені відповідачем у 2007
році в розмірах, передбачених Законом
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», слід вважати такими, що проведені з порушенням норм спеціального закону.

Отже, враховуючи положення ст.48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір
різниці у компенсаціях, яка
виплачувалась ОСОБА_1. в листопаді 2007 року повинен становити 6900 грн. виходячи з розрахунку: 460 грн.
мінімальна зарплата х 15 ( різниця в компенсаціях, що виплачується інвалідам
при встановленні вищої групи - 45 до 60). Враховуючи, що позивачу виплачено 94,
90 грн. до стягнення підлягає 6805,10 грн.

Згідно положень ч.4 ст. 48 цього
Закону, щорічна допомога інвалідам 1 та 2 групи встановлюється у розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Визначаючи розмір щорічної допомоги, яка підлягає
стягненню, суд виходить з мінімальної зарплати 515 грн. х 5 = 2575 грн.
Враховуючи, що відповідачем виплачено ОСОБА_1. 120 грн., визначених Постановою
КМУ № 562 від 12.07.2005 року, суд стягує з
управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Нововолинської міської ради,
недоплату щорічної допомоги за
2008 рік в розмірі 2455 грн.

В задоволенні позовних вимог до Міністерства праці і соціальної
політики України, Міністерства фінансів
України та Державного казначейства України, Кабінету Міністрів України, суд відмовляє, оскільки відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
одноразова компенсація та щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. А
тому належним відповідачем у даній справі слід вважати управління праці та
соціального захисту населення виконкому
Нововолинської міської ради.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що по адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
субєкта владних повноважень,
обовязок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем в судовому засіданні не доведено правомірності дій щодо
виплати в 2007 році ОСОБА_1.
різниці компенсації у разі зміни групи інвалідності в розмірі
94,90 грн. та щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік в розмірі 120 грн.
з врахування вимог постанов Кабінету Міністрів України.

В даній спірній ситуаціїї слід
керуватися вимогами ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки закон має вищу юридичну силу ніж постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та № 562 від 12.07.2005 року. Крім того Державний
орган влади не має права посилатись на брак коштів на виправдання неспроможності на повернення
боргу.

Тому суд приходить до висновку, що дії
управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Нововолинської міської ради з приводу відмови у виплаті ОСОБА_1. одноразової
компенсації в листопаді 2007 року та
щорічної допомоги на оздоровлення за період 2008 року в розмірі, визначеному
ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», слід визнати неправомірними та стягнути
недоплачені суми з відповідача на користь ОСОБА_1.

Керуючись ч.2 ст.19
Конституції України, ст.ст. 8, 10, 11, 86, 87, 100, 159, 162, 163, 167 КАС
України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суд ,-

постановив :

Позов задовольнити частково.

Визнати дії
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Нововолинської міської ради з приводу
відмови у виплаті ОСОБА_1 в листопаді 2007 року
одноразової допомоги та коштів на
оздоровлення за 2008 рік неправомірними.

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Нововолинської міської ради в користь
ОСОБА_1 6 805 (шість тисяч вісімсот п'ять) гривень 10 копійок недоплаченої в листопаді 2007 року одноразової
допомоги та 2455 (дві тисячі чотириста п'ятдесят п'ять) гривень
недоплачених коштів на оздоровлення за 2008 рік, а всього 9260 (дев'ять тисяч
двісті шістдесят) гривень 10 копійок.

У задоволенні позовних вимог до
Міністерства фінансів України,
Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства
України, Кабінету Міністрів України відмовити.

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Нововолинської міської ради 93
(дев'яносто три) грн. судового збору в доход держави.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження
постанови протягом десяти днів з
часу складання постанови в повному
обсязі, тобто з 05 листопада 2008
року та подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк,
встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуючий
підпис

Судді
підписи

Суддя
О.Р.
Ференс-Піжук