Справа № 22-а-14228/08
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Глущенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2008
року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів Дурицької О.М.,
Зайцева М.П.,

при
секретарі Токар М.Г.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,
за участю третьої особи на стороні відповідача - Управління Служби безпеки
України у Вінницькій області, про
визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію, за апеляційною
скаргою Головного управління Пенсійного
фонду України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12 листопада 2007 року, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні
2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити йому виплату пенсії як інваліду війни І
групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 01.05.2007
року, та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому суму недоотриманої
пенсії з 01.05.2007 року.

Постановою
Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2007 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що прибули у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду
- без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. ст.
198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув
справу, правильно встановив обставини, яким та наданим доказам дав правильну
правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних
вимог.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є інвалідом
війни І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для
інвалідів війни, а також належить до категорії інвалідів війни, передбаченої
ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб», які мають право на пенсію згідно із зазначеним
Законом.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися.

Колегією суддів
встановлено, що ОСОБА_1, 1919 року народження, є учасником бойових дій під час
Великої Вітчизняної війни, пенсіонером Служби безпеки України та перебуває на
обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області з
моменту передачі пенсійних справ з СБУ у березні 2007 року.

На час передачі
пенсійної справи ОСОБА_1виплачувалася пенсія з 01.01.2007 року по інвалідності
(як інваліду Великої Вітчизняної війни) у розмірі 100% від грошового
забезпечення.

Як вбачається з
вищезазначеної виписки, пенсія позивачу була перерахована і з 01.05.2007 року
виплати здійснювались у меншому розмірі, ніж на початку року.

Як правильно
встановлено судом першої інстанції, умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій
службі, визначається Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», про що зазначено в
преамбулі цього Закону.

Відповідно до ст.
18 зазначеного Закону пенсії по
інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в
разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше
трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше
тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання
(травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження
військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо
полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право
на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила
злочину проти миру і людства.

Судова колегія
погоджується з висновком суду першої інстанції, що не відповідає приписам
чинного законодавства позиція відповідача стосовно того, що позивач не має
права на пенсію по інвалідності, оскільки його інвалідність пов'язана із
загальним захворюванням.

Так, згідно зі
ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб» залежно від причини інвалідності інваліди з числа
військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються
на такі категорії: інваліди війни - при настанні інвалідності внаслідок
поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту
Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи
пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях,
підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими
законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях
залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та
аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у
бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до
пункту 8 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до інвалідів війни належать
також інваліди з числа осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під
час Великої Вітчизняної війни та війни з Японією і стали інвалідами внаслідок
загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження
військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки,
інших військових формуваннях.

Учасниками спору
визнається, що позивач є інвалідом Великої Вітчизняної війни. Посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.03.2004
року також підтверджується, що позивач є інвалідом війни І групи і має право на
пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів
війни.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивач став інвалідом за умов,
передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб» та має право на визначення пенсії по
інвалідності відповідно до цього Закону.

Частиною першою
ст. 21 зазначеного Закону передбачено, що пенсії інвалідам війни І групи
призначаються у розмірі 100% грошового забезпечення.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються
вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від
12 листопада 2007 року залишити без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 20 жовтня 2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена протягом одного місяця з дня складання в повному обсязі, тобто з
21 жовтня 2008 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді: