Справа № 22-а-7454/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2008 року справа
№ 22-а-7454/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

постанова
прийнята в порядку письмового провадження згідно частини 1 статі 197

Кодексу
адміністративного судочинства України

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Міронової Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання

Білоус К. І.

за участю представників від

позивача:

не з'явився, надане клопотання про розгляд
справи без участі позивача не з'явився, надане клопотання про розгляд справи
без участі представника

відповідача:

розглянувши у порядку письмового Управління
праці та соціального захисту
провадження апеляційну скаргу
населення Красноармійської міської ради,
м.
Красноармійськ на постанову
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від
12 червня 2008 року по
адміністративній справі
№ 2-а-39/08 (суддя Воробйов С. О.) за позовом
ОСОБА_1, м. Красноармійськ до
ОСОБА_2, м.
Красноармійськ про
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення
за 2004-2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від
12 червня 2008 року по справі № 2-а-39/08 частково задоволений позовОСОБА_1, м.
Красноармійськ до ОСОБА_2, м. Красноармійськ про стягнення недоотриманої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2004-2007 роки на загальну суму 5414 грн. 50 коп.
(арк. справи 28-29).

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Сторони
були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду
справи, проте не скористалися своїм правом бути присутніми під час розгляду
скарги.

Позивач
надав заперечення проти апеляційної скарги та зазначив, що з постановою
Красноармійського міськрайонного суду в частині відмови в стягненні
недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2004, 2005 роки не згоден. При
цьому, позивач заявив про розгляд апеляційної скарги без його участі за станом
здоров'я.

Відповідач
в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи без участі його представника.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
заперечення на скаргу, прийняла рішення про задоволення клопотань позивача та
відповідача про розгляд апеляційної скарги без їх участі та відповідно про
розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до
частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року в редакції Закону
України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на
час існування спірних правовідносин визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_1
віднесена до категорій осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 22 грудня
2000 року (арк. справи 3), та є інвалідом 3 групи з числа постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою МСЕК № 002060
від 14 жовтня 1992 року (арк. справи 23).

В
обґрунтування позовуОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2, м. Красноармійськ
виплатило їй компенсацію на оздоровлення за 2004-2007 роки на загальну суму 201
грн. 50 коп., при цьому сума недоплати за її розрахунками склала 5414 грн. 50
коп., з якої за 2004 рік - 926 грн. 50 коп., за 2005 рік - 1238 грн., за 2006 рік
- 1410 грн., за 2007 рік -1840 грн.

Згідно
довідки ОСОБА_2, м. Красноармійськ № 09/2641 від 2 червня 2008 року (арк.
справи 21) ОСОБА_1 як інваліду 3 групи з числа постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи було сплачено щорічну компенсацію на оздоровлення за:
2004 рік - 28 грудня 2004 року в розмірі 21 грн. 50 коп., 2005 рік - 28
листопада 2005 року в розмірі 90 грн., 2006 рік - 17 жовтня 2006 року в розмірі
90 грн., 2007 рік - 29 листопада 2007 року в розмірі 90 грн.

Частиною
4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в
редакції станом на час виплат) передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення
виплачується інвалідам ІІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат. Згідно частин 3, 5, 7 статті 48 вказаного Закону щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення, виплата здійснюється з мінімальної заробітної
плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника,
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

В
апеляційній скарзі відповідач зазначив, що при виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення керувався статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно
якої роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої
влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.
Проте, в цій статті функції щодо встановлення розміру щорічної допомоги на
оздоровлення Кабінету Міністрів України не делеговані, а лише зазначено про те,
що Кабінет Міністрів України може затвердити порядок застосування передбачених
законом пільг.

Крім
того, скаржник посилається як на підставу виплат на підпункт «є» пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою була
встановлена виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІІ групи -
2150 тис. крб. (21 грн. 50 коп.). Вказана постанова була прийнята Кабінетом
Міністрів відповідно до Програми діяльності Кабінету Міністрів України,
схваленої постановою Верховної Ради України від 11 жовтня 1995 року №
373/95-ВР, яка визначала одночасно з бюджетом конкретний план дій лише на 1996
рік. Крім того, підпункт "є" пункту 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 втратив чинність згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року N 562.

Постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено, що інвалідам ІІІ групи виплата щорічної допомоги на
оздоровлення повинна здійснюватися в сумі 90 гривень.

Відповідно
до статті 8 Конституції в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Пунктом
1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що
конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими.
Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст
і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Пунктом
1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами
України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і
свобод.

Пунктом
5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України,
нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення
Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого
самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як
Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що
нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

При
розгляді даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що постанова
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» були прийняті всупереч вимог статей 48, 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
тому посилання скаржника на цю постанову апеляційним судом не приймаються та
оцінка правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється на підставі пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції
України та статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За
2004 та 2005 роки Управлінням праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради, м. Красноармійськ була виплачена позивачу,
інваліду ІІІ групи з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи,
щорічна грошова допомога на оздоровлення відповідно 28 грудня 2004 року
в розмірі 21 грн. 50 коп. та 28 листопада 2005 року в розмірі 90 грн., в
цей період діяла стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у вищенаведеній
редакції, тому з огляду на те, що розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати, сума щорічної допомоги на оздоровлення
розраховується наступним чином:

- за
2004 рік в розмірі 926 грн. 50 коп. з розрахунку 948 грн.
(237 грн. х 4, в якому 237 грн. це мінімальний розмір заробітної плати
встановлений з 1 вересня 2004 року по 31 грудня 2004 року статтею 89 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27 листопада 2003
року № 1344-IV, що
був викладений в новій редакції Законом України від 17 червня 2004 року N
1801-IV) мінус виплачену суму 21 грн. 50 коп.,

- за 2005 рік в розмірі 1238 грн.
з розрахунку 1328 грн. (332 грн. х 4, в якому 332 грн. це мінімальний розмір
заробітної плати встановлений з 1 вересня 2005 року по 31 грудня 2005 року
статтею 83 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року, що був викладений в
новій редакції Законом України від 25 березня 2005 року N 2505-IV) мінус
виплачену суму 90 грн.

Суд
першої інстанції відмовивОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в частині
стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2004 рік в розмірі 926 грн. 50
коп. та за 2005 рік в розмірі 1238 грн. з посиланням на недотримання позивачем
річного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 2
статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

З
цього приводу, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до адміністративного суду. Відповідно до пункту 3 частини
1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю. Застосування цієї норми Цивільного кодексу України, до
правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи узгоджується з тим, що згідно
частини 3 статті 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державна політика в галузі
соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов
проживання і праці на забруднених територіях, серед інших, базується на
принципах пріоритету життя та здоров'я людей, які потерпіли від Чорнобильської
катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і
нешкідливих умов праці, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того,
частиною 1 статті 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року № 39/95-ВР передбачено, що право на
подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю
особи, не обмежується строком давності.

Виходячи
з викладеного, суд першої інстанції неправильно вирішив питання щодо стягнення
допомоги на оздоровлення за 2004, 2005 роки, тому постанова Красноармійського
міськрайонного суду від 12 червня 2008 року по справі № 2-а-39/08 підлягає
скасуванню.

У
2006 роціОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи з числа постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_2 виплатило 17 жовтня 2006 року щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі 90 грн., про що свідчить довідка (арк. справи
21).

Суд
апеляційної інстанції дійшов висновку, що визнання судом першої інстанції
обґрунтованою невиплату управлінням праці та соціального захисту населення
щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік в розмірі встановленому статтею
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно відмова позивачу в
стягненні допомоги за 2006 рік в сумі 1410 грн. (375х4-90) правомірні,
оскільки дія абзаців 3 та 4 вказаної статті на 2006 рік в частині виплати
компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати
була зупинена згідно з пунктом 37 статті 77 Законом України «Про державний
бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 р. N 3235-IV та відповідність
цього зупинення конституційним нормам Конституційним судом до дійсного часу не
розглядалася.

Суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в
частині стягнення на користьОСОБА_1 недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік, виходячи з положень частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2007 рік. Так, виплаті ОСОБА_1 підлягала щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 1840 грн. з розрахунку 460 грн. х 4, в якому
460 грн. це мінімальний розмір заробітної плати встановлений з 1 жовтня 2007
року по 31 грудня 2007 року статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року, що був викладений в новій
редакції Законом України N 749-V від 15 березня 2007 року). З врахуванням
виплаченої відповідачем 29 листопада 2007 року допомоги в розмірі 90 грн. (арк.
справи 21) сума недоотриманоїОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 рік склала 1750 грн. (1840 грн. - 90 грн.).

При
визначенні щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік апеляційний суд
враховує, що рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007
року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційним) положення пункту 30
статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким було
зупинено на 2007 рік дію частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», внаслідок чого положення статті 48 підлягають застосуванню у 2007
році.

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Щодо
доводів скаржника про те, що управління праці та соціального захисту не є
належними відповідачами у справі колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами
1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року N 256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок
визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687 були внесені
зміни до вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002
року № 256 та затвердженого нею Порядку про покладення на управління праці та
соціального захисту населення додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого
обліку, нарахування та сплати передбачених законодавчими актами пільгових
виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким
чином, колегія суддів з огляду на наведену постанову Кабінету Міністрів України
від 29 жовтня 2003 року N 1687 не приймає доводів скаржника стосовно того, що
управління праці та соціального захисту з моменту прийняття вказаної постанови
не є належними відповідачами в справах щодо стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення, оскільки статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного бюджету, а управління праці та соціального
захисту населення стосовно виплат щорічної допомоги на оздоровлення є
розпорядниками бюджетних коштів в розумінні пункту 36 частини 1 статті 2
Бюджетного кодексу України.

З
огляду на приписи пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного
судочинства України постанова Красноармійського міськрайонного суду Донецької
області від 12 червня 2008 року по справі № 2-а-39/08 підлягає скасуванню,
оскільки наявне порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання щодо стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004 та 2005 роки.

При
вирішенні цього спору, колегією суду було враховано, що відповідно до статті 1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950
року, ратифікованої Законом України N
475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами внесеними Законом України від 9
лютого 2006 року N 3436-IV, кожна фізична
особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений
свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом
або загальними принципами міжнародного права.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по справі
"Кечко проти України" (заява №
63134/00) від 8 листопада 2005
року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1
Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні
речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві:
деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях
вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав
відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний
інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення
Європейський суд з прав людини зауважує,
що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм
робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо
чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного
фінансування в обсязі передбаченому Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою
діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком
держави.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції,
правильно вирішивши питання щодо часткового задоволення позову та стягнення
недоплачених сум щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік та правильно визначившись з відмовою за 2006 рік,
допустив порушення вищевикладених норм та неправильно застосував приписи
частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України до
правовідносин зі стягнення щорічної допомоги на оздоровлення на користь
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому з
врахуванням приписів частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства
України, за якими суд може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої
інстанції, виходячи з завдання адміністративного судочинства, яким є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина 1 стаття 2 Кодексу
адміністративного судочинства України) та враховуючи приписи статті 1 Протоколу
№ 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,
колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування судового
рішення. Так, постанова Красноармійського міськрайонного суду Донецької області
від 12 червня 2008 року по справі № 2-а-39/08 підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови, якою позовні вимоги задовольняються в частині стягнення з
ОСОБА_2 недоотриманої ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення на загальну
суму 3914 грн. 50 коп., з якої за 2004 рік - 926 грн. 50 коп., за 2005 рік -
1238 грн., за 2007 рік - 1750 грн., в іншій частині, тобто за 2006 рік, в
задоволенні позовних вимог відмовляється.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, пунктом 4 частини 1 статті 202,
статтями 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької
області від 12 червня 2008 року по справі 2-а-39/08 задовольнити частково.

Постанову
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2008 року по справі 2-а-39/08
за позовомОСОБА_1, м. Красноармійськ до ОСОБА_2, м. Красноармійськ про
стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2004, 2005, 2006, 2007 роки на загальну
суму 5414 грн. 50 коп. скасувати.

Позовні
вимогиОСОБА_1, м. Красноармійськ до ОСОБА_2, м. Красноармійськ про стягнення
недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення
за 2004, 2005, 2006, 2007 роки на загальну суму 5414 грн. 50 коп.
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2, м. Красноармійськ на користьОСОБА_1, м. Красноармійськ недоотриману
щорічну допомогу на оздоровлення за
2004, 2005, 2007 роки на загальну суму 3914 грн. 50 коп., з якої за 2004 рік -
926 грн. 50 коп., за 2005 рік -1238 грн., за 2007 рік - 1750 грн. за рахунок
коштів Державного бюджету України.

В
іншій частині позову відмовити.

Постанова
складена у повному обсязі в порядку письмового провадження 23 липня 2008 року о
12 годині 25 хвилин.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складання постанови у повному обсязі.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З
оригіналом згідно:

Суддя В.Г.Яманко