Справа № 22а-3604/08
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2008-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-3604/08 р.
Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 50
інстанції - Грищенко В.М.
Доповідач - Уханенко С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Уханенко С.А.

суддів - Сафронової С.В., Кожана М.П.,

при секретарі: - Кочковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 18 грудня
2007 року по справі № 2а-196/07 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Індустріального району м. Дніпропетровська, Центру
по нарахуванню та виплати пенсії і цільових грошових допомог та здійсненню
контролю за правильністю призначення та виплати пенсій і цільових грошових
допомог, про стягнення недоотриманих сум
щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Індустріального району м. Дніпропетровська, в якому просив стягнути з
відповідачів виплатити заборгованість у розмірі 6370,10 грн. по щорічній
допомозі на оздоровлення, яка передбачена ст.48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991р. № 796-ХІІ, на отримання якої він має право, як
учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії. Вказував, що
відповідач по справі у період з 1996 - 2006 р.р. не виплачував йому щорічну
допомогу на оздоровлення в повному обсязі, тобто в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, у зв'язку з чим і виникла заборгованість у сумі 6370,10 грн.

Постановою Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 18 грудня 2007 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та
задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної
скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, у зв'язку з чим має право на
щорічну допомогу на оздоровлення з 1996 по 2006 роки в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався
Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та прийшов до
висновку, що позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення в повному обсязі.

Відповідно
до абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ щорічна допомога інвалідам
3-ої групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. При
цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати
(абзац 7 частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Розмір
мінімальної заробітної плати, відповідно до Закону України № 1766-ІІІ від
01.06.2000 року був встановлений з 1 липня 2000 року у розмірі 118 грн. на
місяць. Законом України № 2896-ІІІ від 13.12.2001 року розмір мінімальної
заробітної плати з 1 січня 2002 року встановлений у розмірі 140 грн. на місяць,
а з 1 липня 2002 року у розмірі 165 грн.
Законом України від 26.12.2002 року № 372-ІV розмір мінімальної
заробітної плати встановлений з 1 січня 2003 року у розмірі 185 грн. на місяць,
а з грудня 2003 року встановлений у розмірі 205 грн. Законом України № 1344- ІV
від 27.11.2004 року розмір мінімальної заробітної плати з 1 вересня 2004 року
встановлений у розмірі 237 грн. на місяць, а з 1 січня 2005 року Законом
України № 2285-ІV від 23.12.2004 року розмір мінімальної заробітної плати був
встановлений у розмірі 262 грн., з 01 квітня 2005 року - в розмірі 290 грн.,
з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн.

Зазначені нормативні акти свідчать про те, що
розмір мінімальної заробітної плати зростав кожен наступний рік. При цьому,
вказані закони не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону №
796-ХІІ. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в
наступному до 2006 року будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами
при вирішенні даного
спору, застосуванню підлягає не Постанова КМУ № 836, а саме стаття 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України № 1766-ІІІ від 01.06.2000 року, № 2896-ІІІ
від 13.12.2001 року, № 372-ІV від 26.12.2002 року, № 380-ІV від 26.12.2002
року, № 1344- ІV від 27.11.2004 року № 2285- ІV від 23.12.2004 року та № 3235-
ІV від 20.12.2005 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідач по справі повинен був виплачувати позивачу щорічну
допомогу на оздоровлення за зазначений період, виходячи із суми мінімальної
заробітної плати на момент виплати.

Проте суд першої інстанції положення даних
Законів не врахував, а тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової
постанови.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, колегія суддів зауважує, що позивач
звернувся до суду про стягнення сум допомоги на оздоровлення за 1996-2006 роки
лише у жовтні 2007 року, тобто з пропуском річного строку звернення до суду,
встановленого ст.99 КАС України, про
пропуск якого заявив відповідач у своїх запереченнях на позов.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення
до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за
умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

З клопотанням про поновлення строку позивач не звертався та не зазначив
будь-яких поважних причин пропуску строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення недоплаченої разової грошової допомоги на оздоровлення за
1996-2005 роки необхідно відмовити з підстав пропуску строку на звернення з
позовом до суду.

Що стосується вимог про стягнення недоотриманих сум
щорічної допомоги на оздоровлення за
2006 рік, то дію абзацу другого частини четвертої
статті 48 Закону було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і
допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із
Законом України від 20.12.2005 року № 3235-IV, тому правові підстави для стягнення матеріальної
допомоги за 2006 рік з урахуванням розміру мінімальної зарплати відсутні.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що в задоволені
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ст. ст. 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Постанову Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
18 грудня 2007 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду
може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий: С.А.
Уханенко

Судді: С.В.
Сафронова

М.П.
Кожан