Справа № 22-а-2048/08
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №-22-а-2048/08 Головуючий у 1 інстанції Моніч Б.С.
Суддя доповідач Ситников О.Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 вересня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Ситникова
О.Ф.,

Суддів: Бєлової
Л.В., Василенко
Я.М.,

при секретарі: Кожокар
М.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_1 таОСОБА_2 на постанову Черняхівського районного суду
Житомирської області від 08 травня 2007 року у справі за позовамиОСОБА_1
таОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Черняхівської
районної державної адміністрації Житомирської області про утримання
недоплаченої разової щорічної допомоги учаснику війни, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1.
та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до УПСЗН Черняхівської РДА Житомирської
області про утримання недоплаченої разової щорічної допомоги учаснику війни.

Постановою
Черняхівського районного суду Житомирської області від 08.05.2007 року в
задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою позивачі - ОСОБА_1. та ОСОБА_2 звернулися з
апеляційною скаргою, в якій зазначають, що вказана постанова суду не відповідає
вимогам матеріального та процесуального права, судом не повністю з'ясовані
обставини, що мають значення для справи, тому вона підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заперечуючи
проти апеляційної скарги позивачів УПСЗН Черняхівської РДА Житомирської області
посилався на те, що оскаржувана постанова ухвалена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, а тому підстав для її зміни чи
скасування немає.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду
доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно
до вимог ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове
рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1. є учасником Великої
вітчизняної війни, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим
управлінням праці та соціального захисту населення Черняхівської РДА.

Позивач
ОСОБА_2 з 2004 року був визнаний учасником бойових дій, в 2005 році інвалідом
Великої Вітчизняної війни 2 групи, у 2006 році інвалідом Великої Вітчизняної
війни 1 групи.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1. та ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на те,
що частиною другою ст.19 Конституції України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України та зробив висновки, що при цьому Конституція України не
містить норм, які б встановлювали б ієрархічну залежність одних законів від
інших. Прийняті Верховною Радою України закони є актами рівної юридичної сили.
Єдиним законом України, який Конституція України виокремлює серед інших, це
закон про Державний бюджет України. Зокрема, суттєві його відмінності полягають
у тому, що згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та має
визначений термін дії (частина 1 ст.96), суб'єктом права законодавчої
ініціативи щодо цього Закону є тільки Кабінет Міністрів України (частина 2
ст.96). Крім цього, відповідною конституційною нормою чітко окреслено коло
питань, які можуть бути врегульовані тільки цим законом. А саме, виключно
законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (частина 2 ст.95
Конституції України).

За
таких обставин суд вважав, що органи державної влади, а зокрема органи праці та
соціального захисту населення, Міністерство Фінансів України та Державне
Казначейство України зобов'язані були виконувати положення статей Законів
України «Про Державний бюджет України...» на відповідний рік в частині розмірів
виплат одноразової допомоги позивачам, що ними і було зроблено.

Виходячи
із наведеної вище конституційної норми про обов'язок органів державної влади
діяти у спосіб, визначений законом, норм Конституції України, які визначають,
що єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, ч.2
ст.152 Конституції України, ст.73 Закону України «Про Конституційний Суд
України», якими визначено, що закони втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, суд приходить
до висновку що норми Законів України «Про Державний бюджет України...» на 2005,
2006, якими визначене виплату щорічних допомог позивачам у меншому розмірі, ніж
передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни та їх соціального
захисту» були чинними на час проведення цих виплат та є чинними на даний час, а
тому мали виконуватися органами державної влади, в тому числі і органами праці
та соціального захисту населення.

В
даному випадку єдиним органом, який мав би і міг враховувати дані правові
позиції Конституційного Суду України при прийняті нових законів або внесенні
змін до вже існуючих є Верховна Рада України. Відповідачі ж у справі мали
виконувати прийнятті Верховною Радою України закони.

Роблячи
остаточні висновки суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вини в
діях відповідача щодо невиплати щорічної разової допомоги у розмірах
передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни та їх соціального
захисту» не має, виплата щорічної допомоги органами управління праці та
соціального захисту населення позивачам була здійснена у межах видатків
профінансованих Міністерством Фінансів та Державним Казначейством та у
відповідності до чинних на час проведення виплат Законів України «Про Державний
бюджет України...» на відповідні роки.

З
такими висновками суду судова колегія погоджується та додатково зазначає, що
Рішенням Конституційного Суду України по справі № 6-рп/2007 від 9 липня 2007
року визнано неконституційною стаття 29 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" за якою у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" встановлена в розмірі 55 гривень.

Частина
4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» передбачає, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5
травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного
року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Таким
чином, позивачі ОСОБА_1. та ОСОБА_2 мають право на стягнення разової щорічної
допомоги за 2007 рік у розмірах передбачених Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте таких позовних вимог в
даній справі вони не заявляли.

Виходячи
з наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому
підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205,
206 КАС України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 таОСОБА_2 без задоволення, а
постанову Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2007 року -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного Суду
України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: