Справа № 2а-578/07
Суддя: Бессараб Л.М.
Дата ухвалення: 2007-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

код суду 2702 справа
№2а-578/2007 категорія 42
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2007
року Гагарінський
районний суд

міста
Севастополя

у складі:
головуючого судді Бессараб
Л.М.

при
секретарі Трігуб
Г.В.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1до

військової частини А 3370 про
стягнення грошової компенсації замість речового майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 01.03.2007 року до суду з позовом до
відповідача військової частини А 3370 про стягнення грошової компенсації
замість речового майна у розмірі 6 049 грн. 55 коп. по тих підставах, що він
проходив дійсну військову службу у військової частини А 4591.

У судове засідання позивач ОСОБА_1. надіслав письмову заяву з проханням
позов задовольнити та розглянути справу за його відсутністю.

У судове
засідання представник відповідача не з'явився.

Згідно зі ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за
відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

В судовому засіданні встановлено, що, позивач ОСОБА_1. проходив дійсну
військову службу у військовій частині А 3370 наказом Командувача Павітряних Сил
Збройних Сил України №85-пм від 29.12.2006 року та приказом командира
військової частини А 3370 № 271 від 31.12.2006 року був звільнений з військової
служби у запас за пунктом 63 підпунктом „Г"
- у зв'язку з скороченням штатів (у зв'язку з реформуванням Збройних Сил
України).

Відповідно до вимог ст..
116 КЗпП України, при звільненні працівників, виплата всіх сум, встановлених
працівнику, виплачується йому в день звільнення. Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в
повному обсязі. Добровільно виплатити грошову компенсацію замість речового
майна військова частина А 3370 відмовилась.

Згідно ч.2 ст.17 Конституції України „держава забезпечує
соціальний захист громадян України, які знаходяться на службі в Збройних Силах

України
і інших військових формування, а також ч.1енів їх сімей". Частина 2 ст.9
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і ч.1енів
їх сімей" свідчить „військовослужбовці одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, по їх
бажанню, грошову компенсацію".

Згідно ч.4 ст.9 порядок і розміри грошового і
матеріального забезпечення військовослужбовців і компенсації замість
продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням
коефіцієнта грошових доходів.

На вимогу вищезгаданих законів, з метою раціонального
забезпечення військовослужбовців продовольством Кабінетом Міністрів України
прийнята Постанова №316 від 12.03.1996 року „Про норми забезпечення
продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України і інших
військових формувань".

Відповідно до вищезгаданої Постанови позивач повинен був
забезпечуватися продовольчим пайком по нормі №1, але з 11.03.2000 року Законом
України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних засобів" від 17.02.2000
року, була припинена дія ч.2 ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців" в частині отримання військовослужбовцями
продовольчих пайків і речового майна або по їх бажанню, грошової компенсації.
Конституційним судом України, Закон України „Про соціальній і правовий захист військовослужбовців"
антиконституційним не визнаний та не відміняє ч.1 ст.9 Закону, який гарантує
матеріальне, продовольче і інші види забезпечення військовослужбовцям. Ніхто не
має право обмежувати військовослужбовців і ч.1енів їх сімей в правах і свободах,
встановлених законодавством. Оскільки якнайменшу вартість цих всіх норм
продовольчого забезпечення має норма №1, то позивачу повинні були забезпечувати
саме за даною нормою.

Згідно ст.16 Закону України „Про Збройні Сили
України" і редакції від 05 жовтня 2000 року вказано, що держава забезпечує
соціальний і правовий захист військовослужбовців і осіб, звільнених в запас, а
також гарантує отримання за рахунок держави фінансової, речової, продовольчої і
інших видів забезпечення.

На виконання вимог ст.16 Закону України „Про Збройні Сили України"
постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426 були затверджені
норми харчування військовослужбовців і інших військових формувань.

Частина 3 статті 22 Конституції України вимагає „при ухваленні нових
законів або внесенні змін до діючих законів не допускається зменшення змісту і
об'єму існуючих прав і свобод".

Враховуючи вищесказане, суд вважає, що порушено законне гарантоване
державою право позивача на отримання продовольчого забезпечення за рахунок
держави, унаслідок чого у військовій частині утворилася заборгованість перед
позивачем в сумі 6 049 грн. 55 коп. відповідно довідки №121 від 10.01.2007 року

На підставі висловленого, керуючись ч.2 ст.9 Закону
України „Про соціальний захист військовослужбовців та ч.1енів їх сімей",
ст.20 Положення „Про забезпечення військовослужбовців ЗС України речовим майном
в

мирний час", затвердженим Постановою КМУ від 28
жовтня 2004 року №1444, ст..
104, 105, 185 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1про стягнення грошової компенсації замість речового
майна - задовольнити.

Стягнути з військової частини А 3370 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
замість речового майна суму у розмірі 6 049 грн. 55 коп. (шість тисяч сорок
дев'ять грн.. 55 коп.).

Стягнути з військової частини А 3370 на користь держави держмито в розмірі
51 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку
через Гагарінський районний суд м. Севастополя шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної
інстанції.

Постанова надрукована власноручно у нарадчої кімнаті.