Справа № 22-а-8431/08
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2008-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
1-ї інст. Борисова І.О.
Рядок статзвіту № 49
Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області, № 2-а-183/08
Справа № 22-а-8431/08
Доповідач: Заверуха О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
вересня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Заверухи О.Б.,

суддів: Олендера І.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі Бацик О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного
казначейства України, Міністерства фінансів України на постанову Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2008 року по
адміністративній справі №2-а-183/08 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства праці та
соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, управління праці та соціального захисту населення
Шепетівської міської ради про визнання відмови у сплаті заборгованості по
виплаті разової щорічної допомоги до 5-го травня незаконною, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства праці та
соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державного
казначейства України, управління праці та соціального захисту населення
Шепетівської міської ради про визнання відмови у сплаті заборгованості по
виплаті разової щорічної допомоги до 5-го травня незаконною відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту" зазначивши, що відповідно до
вищезазначеної норми, щорічно до 5 травня йому повинна надаватися разова
грошова допомога в розмірі 8-ім мінімальних пенсій за віком як інваліду війни
другої групи, але виплати йому проводяться не в повному обсязі.

Постановою Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2008 року позов задоволено,
постановлено зобов»язати Міністерство фінансів України, Державне казначейство
України перерахувати управлінню праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Шепетівської міської ради для виплати позивачу
недоплаченої щорічної разової допомоги за 2004-2007рр. як інваліду війни другої
групи.

Зазначена постанова мотивована тим, що згідно з
ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" позивач має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової
допомоги у визначеному розмірі. В той же час,
позивачу у період 2004-2007 рр. проведена виплата такої допомоги у розмірі,
визначеному Законом України Про Державний Бюджет України на відповідні роки,
які є значно меншими, ніж передбачений Законом України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту".

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Міністерство фінансів України, Державне казначейство України подали
апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій
просять скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Державне казначейство України вказує на те, що судом
першої інстанції не враховано, що передбачені Законами про Державний бюджет на
відповідні роки кошти Міністерством праці та соціальної політики України, що є
головним розпорядником коштів, отримано повністю, апелянт як юридична особа
самостійно відповідає за своїми зобов»язаннями, прав та охоронюваних законом
інтересів позивача не порушувало, тому, правових підстав вирішувати питання
щодо взаємовідносин між позивачем та Державним казначейством немає.
Міністерство фінансів України в своїй апеляційній скарзі вказує на те, що
обставини, які мають значення для справи не доведені, судом першої інстанції не
з»ясовані, а тому не відповідають обставинам справи, вважає оскаржувану
постанову такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм
матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Сторони в судове засідання не з»явились,
про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а
тому, колегія суддів, у відповідності до
ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у їх
відсутності.

Заслухавши
доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив з того, що він має право щорічно до 5
травня отримувати грошову допомогу відповідно до вимог ст. 13 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Відповідно до
ч.2, 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей не
можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативно-правові акти
органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують
права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.
Відповідно до ст.22 Конституції України, при прийнятті нових Законів або
внесення змін до чинних не допускається обмеження прав та свобод людини.
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення ст. 29 Закону України Про Державний
бюджет на відповідний рік, якими обмежувався розмір щорічної разової допомоги,
передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, у тому числі й інвалідам війни другої групи. Розмір
отриманої позивачу у 2004-2007 роках разової грошової допомоги до 5 травня не
відповідає вимогам зазначеного Закону.

Такі висновки суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права і
фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, що
підтверджується посвідченням та довідкою, виданими управлінням праці та соціального
захисту населення виконавчого комітету Хмельницької міської ради. Як вбачається з матеріалів справи, у 2007 році позивачу
виплачена щорічна одноразова грошова допомога до 5 травня у розмірі 360 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України
положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було
обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня, встановленої Законом України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, із вказівкою на
те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та
підставними, у частині стягнення в його користь заборгованості з виплати
щорічної допомоги за 2007 рік.

При визначенні розміру такої
заборгованості колегія суддів виходить із того, що станом на 01.04.2007 року
розмір прожиткового мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за віком, становив
410,06 грн.

З врахуванням виплаченої відповідачем у
2007 році в користь позивача 360 грн., сума
заборгованості перед ним становить 2920 грн. 48 коп. як інваліду війни ІІ групи.

Стосовно зобов»язання Міністерства
фінансів України, Державного казначейства України перерахувати суму
недоплаченої разової щорічної допомоги, колегія суддів вважає за необхідне
вказати наступне.

Відповідно до ст.17-1 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суб»єктами
виплати разової щорічної допомоги, передбаченої цим Законом, є управління праці
та соціального захисту населення, а тому, саме вони зобов»язані проводити
виплату недоплачених сум грошової допомоги. Згідно Положення про Міністерство
праці та соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України
від 30.08.2000 року за №1035/2000, Мінпраці України є головним органом у
системі органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики
у сфері соціального захисту населення і соціального обслуговування населення та
згідно ст.22 Бюджетного кодексу України є головним розпорядником бюджетних
коштів. Згідно із Положенням про Міністерство праці та соціальної політики
України відповідно до покладених на нього завдань здійснює в межах своїх
повноважень контроль за додержанням законодавства щодо надання пільг, у тому
числі, інвалідам війни ІІ групи (пп.31 п.4) та забезпечує через систему
підпорядкованих йому органів реалізацію прав громадян на соціальний захист
шляхом своєчасного та адресного надання соціальної допомоги (аб.6 п.3).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що
саме на управління праці та соціального захисту населення покладено обов»язок
проводити виплату одноразової щорічної грошової допомоги.

Колегія суддів також вважає за необхідне
зазначити про те, що відсутність бюджетного фінансування на виплату,
передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, щорічної грошової допомоги не може бути причиною
невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього
зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у справі “ОСОБА_2 проти України”).

Оскільки правові положення, які
передбачають виплату разової щорічної допомоги інвалідам війни ІІ групи до Дня Перемоги є чинними, а позивач належить до
вказаної групи осіб і має право на її отримання, органи державної влади не
можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги.

Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо
аналогічних спірних виплат у період 2004-2006 рр., суд першої інстанції, на
думку колегії суддів, безпідставно не врахував тієї обставини, що рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 року не визнано неконституційною
ст.80 Закону України «Про державний бюджет на 2004 рік», тим самим підтвердивши
конституційне право Верховної ради України, приймаючи Закони про Державний
бюджет в цілях збалансованості бюджету призупиняти дію деяких законів як в
цілому, так і окремих його положень на поточний бюджетний рік. Положення Закону
України Про Державний бюджет на 2005-2006 роки, яким встановлювався фіксований
розмір одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам бойових дій, на
предмет конституційності не розглядався, у встановленому порядку
неконституційним визнаний не був та своєї чинності не втратив.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 95
Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове
спрямування цих видатків, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення
заборгованості із одноразової грошової допомоги до 5 травня за період 2004-2006
рр., на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні
скарги Державного казначейства України, Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Постанову Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 02 квітня 2008 року скасувати та постановити нову,
якою позов ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики України,
Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, управління
праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради про визнання
відмови у сплаті заборгованості по виплаті разової щорічної допомоги до 5-го
травня незаконною задоволити частково.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення Шепетівської міської ради провести виплату на
користь ОСОБА_1 2920 грн. 48 коп. недоплаченої разової грошової допомоги за
2007 рік як інваліду війни другої групи.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного казначейства України,
Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики
України відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду
касаційної інстанції протягом одного місяця з

дня
набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному
обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий: О.Б.
Заверуха

Судді: І.Я.
Олендер

Т.В.
Онишкевич