Справа № 22а-2829/08
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2008-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий суддя у 1-ій
інстанції - Турлакова Н.В.
(справа
№2а-454/08)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 вересня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
Нагорної Л.М.(доповідач)

суддів - Поплавського В.Ю., Уханенка С.А.

при
секретарі - Фірсік Д.Ю.,

за участю представника
позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23 травня 2008 року по справі № 2а-454/08
за позовом ОСОБА_1 до військової частини А-1314 про визнання протиправною
бездіяльності та стягнення матеріальних збитків, -

в с т а
н о в и л а:

ОСОБА_1
у лютому 2008 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати
протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - військової частини
А-1314 , яка виразилась у і невиплаті йому грошової компенсації за продовольче
та речове забезпечення, стягнути з відповідача 33 273,90 грн. матеріальних
збитків за не отримане ним продовольче забезпечення, а також стягнути
матеріальні збитки за не отримане ним речове забезпечення у розмірі 7 455,98
грн. В обґрунтування позову посилався на те, що він з
27 жовтня 2004 року по 31 грудня 2007 року проходив військову службу у військовій частині А-1314. 31 грудня 2007
року він був звільнений з військової служби, у зв'язку із скороченням штатів,
та був виключений із списків особового складу. При звільненні позивачу не було
проведено розрахунок та виплату компенсації замість продовольчих пайків, та не
виплачено компенсацію за не отримане речове майно.

Відповідач участі в судовому засіданні не приймав, але
надав заяву про визнання позову в повному обсязі.

Постановою
Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2008 року у задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, представники позивача
подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову суду першої
інстанції, як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги
в повному об'ємі. При цьому посилались на те, що суд при прийнятті рішення не
прийняв до уваги вимоги ст.. 2,8 КАС України та, на думку апелянтів, в разі
повного визнання відповідачем заявленого
позову, суд повинен був дійти до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду
в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 27 жовтня 2004 року по 31
грудня 2007 року проходив військову службу
у військовій частині А-1314. 31 грудня 2007 року наказом командира
військової частини А-1314 № 286, на підставі наказу МОУ № 1437 від 14.12.2007,
він був звільнений з військової служби, у зв'язку із скороченням штатів, та 31
грудня 2007 року був виключений із списків особового складу.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про
соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також
речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову
компенсацію замість них, яка частиною ст.9
"Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей" з 11.03.2000 р. було призупинено на підставі ч.2 Закону України
"Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів".

Але відповідно до ст.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» від 17.02.2000 № 1459/3 дію частини другої статті 9 Закону
України «Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей» вiд 20 грудня 1991 року, було призупинено в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який
зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Відповідно
до ч.2 ст.9-1 Закону України «Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей» військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість
належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації
в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається
Кабінетом Міністрів України.

Дія п.2
ст.9-1 Закону України «Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей» зупинено на 2007 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року.

Посилання
апелянта на те, що прийняття в послідуючому Законів України, які зменшують
об»єм та зміст існуючих прав та свобод, в даному випадку, прав позивача щодо
заявлених позовних вимог, визнається колегією суддів безпідставною,оскільки, як
слідує із п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 03
жовтня 1997 року № 4-зп зазначається, що
звичайною є практика, коли наступний у часі акт мається на увазі одно
предметний нормативний правовий акт \
містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт,
який діяв у часі раніше.

Закон України «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» не скасовано та не визнано неконституційним у встановленому
законом порядку, а тому відмова позивачу у виплаті компенсації за продовольче
забезпечення та не отримане ним речове забезпечення з березня 2000 року є
правомірною. Не приймається колегією суддів до уваги і посилання апелянта на
те, що в разі повного
визнання відповідачем заявленого позову, суд повинен був дійти до
висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню,
оскільки на час розгляду справи діяв Закон
України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», визнання позову без
урахування вимог цього Закону правомірно не прийнято до уваги судом першої
інстанції в відповідності до ч.4 ст.112
КАС України.

За таких обставин, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були
застосовані норми матеріального
та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку
суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення.

Керуючись
п.1, ч.1 ст. 198, 200 КАС України, колегія суддів,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня її складення в повному обсязі.

Повний
текст ухвали складено 12 вересня 2008 року

Головуючий:
Нагорна
Л.М.

Судді:
В.Ю. Поплавський

С.А.Уханенко