Справа № 22-а-5811/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Трипутіна Т.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2008
року Справа
№ 22-а-5811/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача
Арнаутової Н.В.

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області постанову
Совєтського районного суду м. Маківки Донецької області від 14 квітня 2008р. у
справі № 2-а-25/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької
області про стягнення недоотриманих сум
на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки, і

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
визнання дій незаконними та стягнення на
його користь недоплачених сум на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на день фактичної виплати та зобов'язання відповідача в
подальшому виплачувати щорічно компенсацію на оздоровлення згідно ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Совєтського районного суду м. Маківки Донецької області від 14
квітня 2008р. позов ОСОБА_1 задоволений
в повному обсязі: дії Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької
області (далі УПСЗН) визнані
неправомірними, стягнуто з УПСЗН на користь позивача недоплачені суми на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки, зобов'язано УПСЗН виплачувати щорічно компенсацію на
оздоровлення згідно ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не
погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме: не враховано, що відповідач здійснював виплати на
оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати, передбачені
Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати,
виплачуються у розмірах, встановлених вказаними постановами Кабінету Міністрів
України.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав
в повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні апеляційної інстанції просив залишити апеляцію
без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції (надалі
ЧАЕС), категорія 2, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому передбачена щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Суд першої
інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у
виплаті допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст.48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону
відповідач повинен виплатити позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення за
2004, 2005, 2007 роки, здійснюючи розрахунок із суми мінімальної заробітної
плати на момент виплати, а саме, 5083,3 грн.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторін,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до
категорії 2, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1 від 20.01.1993р. (а. с. 17).

На підставі ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам, віднесеним до 2 категорії - п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати щорічної допомоги.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, якою розмір допомоги учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, особі, віднесеній
до 2 категорії за 2004 рік встановлений
в розмірі в 26,7 грн. та постановою Кабінету Міністрів України від № 562 від
12.07.2005 року “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою розмір такої допомоги
встановлений в 100 грн.

На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними
актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст..48 Закону №796-{II та Закони України
про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2004, 2005, 2007 роки,
а не постанови КМУ №№836,562.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача і вважає безпідставним
виплату допомоги позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836, оскільки ніякого обмеження стосовно зазначеного у
спеціальному Законі розміру компенсації ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України не застосовував. Постанова № 836 була прийнята відповідно до
Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої постановою Верховної
Ради України від 11 жовтня 1995 року № 373/95-ВР, з метою реалізації
конкретного плану дій на 1996 рік.

Отже суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про визнання
дій відповідача в частині виплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення
у сумі 100 гривень за 2005 та 2007 р. та 26,7 гривень за 2004 р. неправомірними
та правильно стягнув недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за
вказаний період.

Але при цьому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про
задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача у подальшому здійснювати виплату щорічної
допомоги на оздоровлення в повному обсязі згідно ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки Кодексом
адміністративного судочинства України
передбачено відновлення порушеного права громадянина, а не того, яке
може бути порушене в майбутньому, тому колегія суддів приходить до висновку про
необхідність скасування постанови суду в цій частині та відмови в задоволенні
цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Совєтського районного суду м. Маківки Донецької області від 14
квітня 2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради
Донецької області про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки скасувати в частині
зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної адміністрації Макіївської міської ради надалі щорічно виплачувати ОСОБА_1
компенсацію на оздоровлення згідно ст.48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні цієї частини позовних вимог.

Решту постанови суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: