Справа № 22а-6427/08
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-6427/08
Головуючий суддя у 1-ій інстанції -
Категорія статобліку - 46
Петренко А.П. (справа № 2а-19/08)
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:
Нагорної Л.М. (доповідач),
суддів - Стежко В.А., Суховаров А.В.
секретарі - Пономаренко В.Г.
за участю позивача -
ОСОБА_1. та його представника -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Апостолівської
районної державної адміністрації Дніпропетровської області
Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2008
року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Апостолівської
районної державної адміністрації Дніпропетровської області про стягнення
недоотриманих сум щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня, -
У жовтні 2007 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним
позовом до Управління праці та соціального захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації
Дніпропетровської області та, уточнивши свої
позовні вимоги, просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо неповної
виплати йому щорічної одноразової грошової допомоги, як інваліду війни, та
стягнути з відповідача по справі на його користь суму недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги за 2001-2007 роки у розмірі 8884,00 грн. та витрати на правову допомогу у
розмірі 400 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1. вказує на те, що він є
учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії безстроково, в
березні 2001 року був визнаний інвалідом третьої групи, з березня 2004 року -
інвалідом другої групи, а з березня 2007 року визнаний інвалідом другої групи
безстроково. Відповідно до Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» був прирівняний до інвалідів війни, тому користується
всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї
категорії осіб, а тому відповідно до ч. 27 ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 05 травня
повинна виплачуватись одноразова грошова допомога з 2001 року - в розмірі семі
мінімальних пенсій за віком, а з березня 2004 року - у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком. Фактично в період за 2001-2007 роки призначена
грошова допомога, всупереч вимогам Конституції України, Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проводилася не в повному обсязі.
районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2008 року адміністративний позов було задоволено. Дії відповідача
щодо неповної виплати ОСОБА_1. щорічної одноразової грошової допомоги до 5
травня, як інваліду війни, за 2001-2007 роки визнані неправомірними та з
відповідача було стягнуто на користь ОСОБА_1. недоотриману суму щорічної
одноразової грошової допомоги, яка виплачується до 5-го травня за 2001-2007
роки, у розмірі 8884, 00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 400
гривень, а також стягнуто з відповідача судовий збір у сумі 88, 84 грн.
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої
інстанції, як таку, що винесена з порушенням норм матеріального права і
прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі. Посилається на те,
що Міністерство фінансів України та Державне казначейство забезпечують щороку
до 10 квітня виділення коштів для виплати допомоги, передбаченої Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у
розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України та встановлених Законом
України Про Державний бюджет на відповідний рік, тому при виплаті такої
допомоги позивачу було застосовано саме цей закон.
того, в своїх поясненнях по адміністративній справі а.с.60-62 , як і в
запереченнях на адміністративний позов а.с. 20,21 апелянт звертає увагу
суду на те, що на протязі розгляду справи вони наполягали на тому, що відносно
виплати одноразової грошової допомоги за 2001-2004 роки позивач пропустив
трирічний строк звернення до суду з даним позовом в відповідності до ст.257 ЦК
України і в задоволенні позову за ці роки йому слід відмовити в зв»язку
з пропуском строку позовної давності.
матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії безстроково (а.с.5), що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, в березні 2001 року був визнаний інвалідом третьої
групи, з березня 2004 року - інвалідом другої групи, а рішенням МСЕК від 23
березня 2007 року - інвалідом другої групи безстроково(а.с.11).
Згідно п.9 ч.2 ст.7 Закону «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993 року № 3551-XII ОСОБА_1. був прирівняний
до інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 27
вересня 2004 року (а.с.5), а тому, на підставі ст. 13 зазначеного Закону, має право на щорічну разову грошову допомогу
до 05 травня з 2001 року - в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, а з
березня 2004 року - восьми мінімальних пенсій за віком, що відповідачем не
фактично виплачено відповідачем одноразову допомогу, передбачену Законом
№3551-ХІІ у 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006 та
2007 роках у розмірі 40,00 грн., 100,00 грн., 100,00 грн., 160,00 грн., 330,00
грн., 330,00 грн. та 360,00 грн., відповідно.
статті 22 Конституції України , при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
обставин, суд правильно вказав на те, що разова допомога позивачу має бути
виплачена у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону №3551-ХІІ
.
задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд не звернув уваги на
обмеження встановлені процесуальним та спеціальним законами.
В період з 2001 по 2004 роки
ОСОБА_1. було виплачено допомогу в зазначених розмірах і, відповідно до ч.4 ст.
17-1 Закону №3551-ХІІ , він мав право
звернутися за недоплаченою сумою цієї допомоги та отримати її до 30 вересня
відповідного року, в якому здійснювалась виплата допомоги. Відтак, з цього
моменту він повинен був дізнатися про порушення свого права.
Як вбачається з заперечень відповідача,
наданих ним у суді першої інстанції, Управління праці
та соціального захисту населення Апостолівської
районної державної адміністрації Дніпропетровської області наполягало на
застосуванні строків позовної давності щодо вимог позивача в частині стягнення
сум допомоги до 5-го травня за 2001-2004 роки, включно (а.с.20-21).
За таких обставин, суд мав відмовити
позивачу в частині виплати недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги
Крім того, задовольняючи вимоги ОСОБА_1. за
2006 рік, суд першої інстанції не врахував положень п.18 ст. 77 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2006 рік"
, якою дію частини п'ятої статей 12
, 13 , 14
та 15 Закону №3551-ХІІ
було зупинено на 2006 рік в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни згідно із Законом України від 20.12.2005 р. №3235-ІV
. Суд же ці положення закону залишив поза увагою та
задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши з відповідача
недоотриману позивачем допомогу на оздоровлення за всі роки.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. про
стягнення з відповідача на його користь суми недоплаченої щорічної одноразової
допомоги за 2005 рік, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про
те, що вказані закони, якими керувався відповідач при нарахуванні та виплаті
цієї допомоги, не містили обмежень щодо застосування статті 27 Закону №
3551-ХІІ від 22.10.1993 року, і оскільки ні
Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному до 2007 року
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні
даного спору, застосуванню
підлягає не Постанови КМУ № 562 та № 836, а саме стаття 27 Закону № 3551-ХІІ .
відповідач при вирішенні питання про стягнення недоотриманої суми допомоги за
2005 рік не ставив питання, що позивачем пропущені строки позовної давності,
виходячи з вимог ч.1 ст.100 КАС України,
якою встановлено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, то
колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновком суду першої інстанції
про необхідність стягнення з відповідача недоотриманої суми одноразової
допомоги за 2005 рік в розмірі 2326 гривен.
задоволення позовних вимог ОСОБА_1. про стягнення з відповідача на його користь
недоплаченої щорічної одноразової допомоги за 2007 рік, то тут суд першої
інстанції вірно застосовував висновки рішення Конституційного суду України від
09 липня 2007 року, яким визнано, що не відповідає Конституції України, таке
положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст. 12-15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової допомоги, тому суд вірно прийшов до висновку,
що відповідач неправомірно здійснив виплату щорічної грошової допомоги за 2007
рік лише у розмірі 360,00 грн. відповідно до Закону України «Про державний
бюджет України за 2007 рік», яким передбачено обмеження виплати вказаної
вищезазначеного рішення Конституційного суд України розміри виплат, встановлені
Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», втратили чинність.
в рішенні Конституційного суду України від 09 липня 2007 року зазначено, що
воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними. Тобто ці висновки є
загальнообов'язковими для всіх судів України.
прийняття судом першої інстанції судового рішення ці висновки діяли у часі,
тому колегія суддів вважає, що судом вони були застосовані правильно.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було
невірно вирішено питання щодо стягнення з відповідача судового збору та про
відшкодування позивачу судових витрат на правову
до п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито» від сплати державного мита звільняються
Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації; Фонд України
соціального захисту інвалідів і його відділення, органи Фонду
загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок
безробіття, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності.
ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного
місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).
Таким чином, постанова суду першої інстанції в частині стягнення саме з відповідача судового збору
на користь держави в розмірі 88, 84 грн. теж підлягає скасуванню.
Постановою КМУ №590 від 27 квітня 2006 року «Граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ»
визначено, що компенсація в адміністративних справах витрат, пов'язаних з
правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, якщо компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави, виплачується у розмірі, що не перевищує суму,
яка обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий
Враховуючи те, що відповідно до ст.59 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 квітня 2008 року
по 01 жовтня 2008 року - 525 грн., то за повний робочий день сума відшкодування
становить 26 грн. 25 коп. (5% від 525 грн.).
Як видно з матеріалів справи, відповідно до угоди про надання правової
допомоги від 16 жовтня 2007 року (а.с.26) та згідно квитанцій № НОМЕР_3 від 09
жовтня 2007 року та № НОМЕР_4 від 16 жовтня 2007 року(а.с.24, 25), позивач
сплатив адвокату ОСОБА_2. 400 грн. за захист його прав та інтересів у судовому
Згідно протоколу судового засідання від 18.02.2008 року судове засідання
проходило 50 хв. (а.с.27), згідно протоколу судового засідання від 11.03.2008
року судове засідання проходило 2 хв. (а.с.30), згідно протоколу судового
засідання від 09.04.2008 року судове засідання проходило 46 хв., тобто адвокат
ОСОБА_2. здійснювала представництво інтересів позивача у судовому засіданні
Отже, компенсаційні витрати складають:
26,25 грн. : 480 хв.(8 годин) =0,05 грн.(витрати на правову допомогу за
0,05 грн. х 98 хв. =5,35 грн.
(витрати на правову допомогу за 98 хв. роботи).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно були застосовані норми
матеріального права, що призвело до невірних висновків та прийняття
неправильного рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що
постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня
2008 року в частині стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення Апостолівської
районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недоплаченої щорічної одноразової
грошової допомоги за період з 2001року по 2004 рік включно та за 2006 рік, в
частині стягнення судового збору та витрат на правову допомогу саме з
відповідача - підлягає скасуванню. В цій частині позовних вимог необхідно
позивачу відмовити у зв'язку з пропуском річного строку на звернення до суду,
відсутністю поважних причин для його поновлення та відсутністю заяви про його
поновлення, а щодо виплат за 2006 рік та
стягнення судового збору та витрат на правову допомогу саме з відповідача - у
зв'язку із невірним застосуванням норм матеріального права.
Постанову суду в частині стягнення
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги за 2005 та 2007 роки -
необхідно залишити без змін.
Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст.202 КАС
України, колегія суддів, -
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації
Дніпропетровської області -
задовольнити частково.
Постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської
області від 09 квітня 2008 року в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації
Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги за 2001-2004 роки та 2006
рік 3637.52 гривни та в частині
стягнення судового збору та витрат на правову допомогу саме з відповідача -
скасувати та в цій частині позовних вимог відмовити.
Постанову Апостолівського районного суду
Дніпропетровської області від 09 квітня 2008 року в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації
Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги за 2005 та 2007 роки в сумі
- 5246 гривень 48 копійок
- залишити без змін.
Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 5,35 грн.
судових витрат на правову допомогу.
Постанова
суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з моменту виготовлення повного тексту.

Повний
текст постанови виготовлено 03 листопада 2008 року.

Головуючий:
Л.М.Нагорна

Судді: В.А.Стежко

А.В.Суховаров