Справа № 22а-11917/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Павленко Л.М.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
жовтня 2008 року справа №
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26
Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Старосуда М.І.
суддів Бадахової Т.П.., Ханової Р.Ф.
судового
засідання Кірсановій М.В.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради
на постанову Київського районного суду м.
від 24 червня 2008 року
по справі № 2а-122/08
за адміністративним позовом ОСОБА_1
до відповідачів управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради
про стягнення недоотриманих грошових
виплат на оздоровлення, -
ОСОБА_1 звернувся до Київського
районного суду м. Донецька з позовною заявою до управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради про стягнення
48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Постановою Київського районного суду м. Донецька від 24 червня 2008 року у
справі № 2а-122/08 позовна заява задоволена повністю, в наслідок чого, стягнуті
з управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м.
Донецьку ради на користь ОСОБА_1 недоотриману компенсацію на оздоровлення за
Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове
рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви
відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1 - учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії.

Перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення
Київської районної у м. Донецьку ради як особа, яка є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, категорія
2, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення, зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних
заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Фактично відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2003 рік - в сумі 26 грн. 70 коп. ( 30.04.2004 р.)

за 2004 рік - в сумі 26 грн. 70 коп. (04.02.2005 р.)

за 2005 рік - в сумі 100 грн. (17.11.2005 р.)

за 2006 рік - в сумі 100 грн. (19.09.2006 р.)

за 2007 рік - в сумі 100 грн. (28.11.2007 р.)

Між сторонами немає розбіжностей
щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права.

Як вважає апелянт, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба
керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів
та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та
соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за
рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо
реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення особам, зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних
заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону
визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними
постановами встановлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій
сумі.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу
Президента України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від
27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а
не вказані Постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 26 грн. 70 коп. за 2003 - 2004
роки, у розмірі 100 грн. за 2005, 2007 роки, суд першої інстанції обґрунтовано
визнав неправомірними.

Проте, суду першої інстанції дійшов до помилкового висновку в частині
стягнення недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік в розмірі,
передбаченими статтею 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, оскільки дія абзацу
другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет України
на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Тому колегія суддів вважає необхідним відмовити в задоволені позовної
заяви в частині стягнення недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006
рік.

Суд першої інстанції вірно встановив, що за 2001-2002
роки позивачу, також, не доплачені суми на оздоровлення відповідно до вимог
спеціального Закону, але дійшов помилкового висновку про стягнення зазначених
коштів за 2000-2002 роки саме з цього відповідача, оскільки виплату щорічної
допомоги на оздоровлення хоча і
здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29
жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого
постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256.

Тобто, в частині стягнення недоотриманих коштів на
оздоровлення за 2001, 2002 роки позивач пред'явив вимоги до неналежного
відповідача у справі, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в стягненні
коштів за 2001, 2002 роки саме з цього відповідача.

Стосовно посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропущення позивачем
процесуального строку для звернення з позовом до суду, колегія суддів зазначає,
що відповідно до частини 3 статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до адміністративного суду. Пункт 3 частини 1 статті 268
Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

У зв'язку з тим, що позивачу завдана шкода ушкодженням здоров'я, внаслідок
чого він є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, а спірні грошові кошти йому виплачуються
на оздоровлення у зв'язку з ушкодженням здоров'я, тому позовна давність на ці
правовідносини не поширюється.

Тому апеляційна скарга в цій
частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, з
відповідача за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 необхідно
стягнути суму недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007
роки у розмірі 6041 грн.60 коп.:

2003 рік: 205 грн. х 5 - 26,70 грн. = 998,30 грн.;

2004 рік: 262 грн. х 5 - 26,70 грн. = 1283,30 грн.;

2005 рік: 332 грн. х 5 - 100 грн. = 1560
грн.;

2007 рік: 460 грн. х 5 - 100 грн. = 2200грн.

Всього: 998,30 + 1283, 30 + 1560 + 2200 = 6041 грн.60
коп.

Таким чином, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального права, що тягне за собою її скасування.

Керуючись Конституцією України, Законом України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст.
196, п.3 ст. 198, п. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу управління праці
та соціального захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради -
задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Донецька від 24 червня 2008 року у
справі № 2а-122/08 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради про стягнення з
управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м.
Донецьку ради на користь ОСОБА_1 недоотриману компенсацію на оздоровлення за
2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки в розмірі 10199 грн. - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Донецьку ради
про стягнення недоотриманих грошових виплат на оздоровлення за в сумі 10199
грн. - задовольнити частково.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Київської
районної у м. Донецьку ради за рахунок Державного бюджету на користь ОСОБА_1
недоотриману щорічну допомогу на
оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки в сумі 6041 грн. 60 коп.

В задоволені іншої частини позовної
заяви - відмовити.

Постанова Донецького апеляційного
адміністративного суду вступає в законну силу з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий

Судді