Справа № 22-а-9453/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Петунін
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2008
року Справа
№ 22-а-9453/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Ханової Р.Ф.,

Старосуда М.І.,

при
секретареві Чуріковій Я.О.,

за участю
позивачаОСОБА_1,

розглянула заяву
Управління праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради на
постанову Димитровського міського суду Донецької області від 18 червня 2008р. у
справі №НОМЕР_1 за позовомОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту
населення Димитровської міської ради про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії, і

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2008р. позивач звернувся до суду
з позовом до відповідача про стягнення недоотриманої суми щорічної грошової
допомоги, посилаючись на те, що він є інвалідом 2 групи і згідно до ч. 5 ст. 13
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому щорічно до 5 травня повинна
виплачуватися разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком,
яка відповідачем виплачувалася, але не в повному обсязі, просив стягнути недоплачену допомогу у сумі
11824,00 грн. за 2000-2008роки.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2008 року позовОСОБА_1до Управління праці
та соціального захисту населення Димитровської міської ради про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії задоволений в повному обсязі.

Не погодившись з
таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову

суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і
процесуального права,

ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судове засідання
не прибув, про дату, час, місце розгляду апеляційної скарги відповідач
повідомлений належним чином.

Позивач в судовому засіданні вважав
апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а судове рішення першої
інстанції законним, просив залишити його без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач є інвалідом війни II групи і згідно ч. 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право
на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком. Суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача
необхідно стягнути недоплачену разову грошову щорічну допомогу до 5 травня за
2000-2008р.в розмірі 12224,48 грн., керуючись Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів заслухала доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача, перевірила доводи апеляційної скарги за
матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1є інвалідом внаслідок
хвороби, пов'язаної з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
з 27.12.1994 р. та по теперішній час йому встановлена другу групу інвалідності,
що підтверджено довідкою НОМЕР_2 (а.с.11) та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3а.с. 10). Разом з цим, у
відповідності до ч. 2 ст. 7 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, ОСОБА_1має статус інваліда війни, що
підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4(а.с.10).

Щорічно до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у розмірі інвалідам II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком, що передбачено ч. 5 ст. 13 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Позивачеві відповідачем були здійснені
виплати щорічної разової допомоги до 5 травня у відповідності с законами
України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
Закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними.

Відповідно до ст. 17, 19 Закону України
«Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», основні
соціальні державні гарантії, які є основним джерелом існування, не могуть бути
нижчими ніж прожитковий мінімум, розмір якого встановлений законом; мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється лише Законами України та є виключно
обов'язковим для всіх державних органів влади, органів місцевого
самоврядування, та інших.

Отже, виплати грошової допомоги до 5
травня за 2003, 2005 та 2006 роки були правомірними, оскільки провадилися у
відповідності до ст. 30 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» та
ст. 34 Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік», які до теперішнього
часу не визнані неконституційними.

Ст. 44 Закону України «Про державний
бюджет» на 2004 рік» було передбачено, що виплата інвалідам війни 2 групи
щорічної грошової допомоги до 5 травня
здійснюється у розмірі 160,0 грн.. Положення статті 44 визнано такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. N 20-рп/2004.

Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на
2007 рік», якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у
розмірах менших, ніж передбачено Законом визнано такою, що не відповідає
Конституції України.

Положення п. «б» п. п. 2 пункту 20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону України “Про Державний бюджет України на
2008 рік”, згідно якого розмір допомоги до 5 травня визначається Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України" визнаний неконституційним рішенням
Конституційного Суду України від № 10-рп від 22.05.2008р.

Ст. 8 Конституції України передбачає, що Конституція має найвищу юридичну
силу, закони і інші нормативні акти повинні їй відповідати. Відповідно до
Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права;
дотримання державою і її органами встановлених законом особистих, майнових прав
гарантується Конституцією.

Відповідно до ч,1 ст. 8, ч. 2, 3, 4 ст. 9
КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,
застосовує Конституцію, закони України, інші нормативно-правові акти; у разі
невідповідності акту суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу.

Посилання відповідача на необхідність
застосування Законів „Про державний бюджет" на відповідні роки та на вищу
юридичну силу даних Законів над Законом, який надав позивачеві певне майнове
право, є безпідставним, таким, що суперечить діючому законодавству і
Конституції, засадам адміністративного судочинства, оскільки ст. 22 Конституції
України передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не
можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Посилання відповідача на ту обставину, що виплата вказаної грошової допомоги
здійснені в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на відповідний
рік, є також безпідставним, оскільки факт
відсутності коштів не є сам по
собі підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання
грошової допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати
допомоги у передбаченому законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно
визначеності розміру даної грошової допомоги в двох різних законах. Враховуючи
рішення Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до уваги вимоги
Конституції України щодо верховенства права і заборони щодо звуження іншими
законами змісту вже встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив
конкретне право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі
і законом „Про державний бюджет".

Відповідно до ст. З Конституції України
«Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Суд першої інстанції допустив помилку щодо
задоволення позовних вимог за 2000-2002 роки. Ці позовні вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки виплату допомоги здійснюють органи соціального захисту
населення, але починаючи з жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку
фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 04.03.2002
року №256 (із змінами та доповненнями), а також згідно Закону України №2638-Ш
від 11.07.2001року. Тому в частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на
оздоровлення за 2000-2002 роки необхідно відмовити.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та
матеріального права задовольняючи позовні вимоги за 2000-2003, 2005, 2006 роки,
що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи
відповідача щодо необхідності застосування
річного строку звернення до адміністративного суду, оскільки суд визнав
поважною причину пропуску строку звернення до суду, бо позивач протягом
тривалого часу тяжко хворіє, що
підтверджується матеріалами справи.

Отже, з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість по виплатах грошової допомоги до 5 травня за
2004, 2007 та 2008 роки з наступних розрахунків.

У відповідності до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком на 05.04.2004 року
встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої заробітної плати працівників,
зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік, яка визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
статистики. За матеріалами Держкомстату середня заробітна плата за попередній
рік - 2003, складала 462,58 гривень. Таким чином, мінімальний розмір пенсії за
віком в 2004 році складав (462,58 грн. х 20%)
92,52 грн., а розмір разової грошової допомоги за 2004 рік, який повинен бути
сплачений склав 92,52 х 8 = 740,16 грн. Замість передбачених законом №
3551-12 восьми мінімальних пенсій за віком - а саме 740,16 грн., позивачеві
виплачено тільки 160,0 грн. (а. с. 87), тобто недоплачена сума складає 740,16
грн. - 160,0 грн. = 580,16 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Враховуючи положення статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в редакції, яка діяла на момент спірної виплати
за 2007 рік, мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеному законом, збільшеному на 1 відсоток. Прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність на 2007 рік відповідно абзацу 5 ч. 1 ст. 62 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік», з 01.04.2007р. складав
406,0 грн. Таким чином, розмір мінімальної пенсії за віком складав 406,0
грн. +
(406,0 грн. х 0,01) = 410,06
грн., мінімальна пенсія за віком станом на 05.05.2007року встановлена у розмірі
410,06 грн. Замість передбачених Законом № 3551-12 восьми мінімальних пенсій за
віком - а саме 3280,48 грн., позивачеві виплачено тільки 360,0 грн.(а. с. 87),
тобто недоплачена сума складає 3280,48 грн. - 360,00 грн. = 2920,48 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи положення статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в редакції, яка діяла на момент спірної виплати
за 2008 рік, мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеному законом, збільшеному на 1 відсоток. Прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність на 2008 рік відповідно Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік», з 01.04.2008р. складав 481,00 грн. Таким
чином, розмір мінімальної пенсії за віком складав 481,0 грн. +
(481,0 грн. х 0,01) = 485,81
грн., мінімальна пенсія за віком станом на 05.05.2008року встановлена у розмірі
485,81 грн. Замість передбачених Законом № 3551-12 восьми мінімальних пенсій за
віком - а саме 3886,48 грн., позивачеві виплачено тільки 400,0 грн.(а. с. 87),
тобто недоплачена сума складає 3886,48 грн. - 400,00 грн. = 3486,48 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Всього з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 6987,12 грн.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд при вирішенні спору
порушив норми процесуального та матеріального права, що привело до
неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202 ч.1
п.4, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Димитровської міської ради задовольнити .

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 18 червня
2008р. у справі за позовомОСОБА_1до
Управління праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради
про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

ПозовОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Димитровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту
населення Димитровської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та
виплаті разової грошової допомоги до 5 травня за 2004, 2007, 2008 роки.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Димитровської міської ради за рахунок Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої разової грошової допомоги
до 5 травня за 2004 рік в сумі 580,16 грн., за 2007 рік в сумі 2920,48 грн., за
2008 рік в сумі 3486,48 грн., а всього 6987,12 грн. (шість тисяч дев'ятсот
вісімдесят сім грн. 12 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: