Справа № 22-а-7339/08
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

суддів - Макаренко Я.М., Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання
Маймуліна А.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Куп'янському районі Харківської області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 02.09.2008 року у справі №2-а-7479/08

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в
Куп'янському районі Харківської області

про поновлення строку та стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної допомоги ,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Куп'янському районі Харківської області ( далі за текстом - УПФУ в Куп'янському районі, відповідач ) , в
якому просив суд:

- відновити
пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та
інтересів за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року;

- зобов'язати УПФУ в Куп'янському районі нарахувати та виплатити
йому, як дитині війни, несплачену щомісячну державну соціальну допомогу за
2006-2007 роки в сумі 2733 грн 30 коп.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.09.2008 року зазначений позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФУ в Куп'янському районі
нарахувати на користь позивача недоплачену йому як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року в
сумі 735 (сімсот тридцять п'ять) грн. 30 коп. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

На зазначену постанову суду відповідачем подано
апеляційну скаргу.

Відповідач, УПФУ в Куп'янському районі , не
погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції постанову
Харківського окружного адміністративного суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням
норм чинного законодавства. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої
інстанції не врахував, що на законодавчому рівні не вирішено питання щодо
визначення величини мінімального розміру пенсії за віком, що повинна
застосовуватися для обчислення підвищення пенсій згідно зі ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни». Крім того, виплата та нарахування доплати до пенсії відноситься до повноважень
управління праці та соціального захисту населення і не відноситься до функцій
Пенсійного фонду України. Таким чином,
на думку відповідача, на законодавчому рівні залишилося невизначеним
питання щодо органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни,
за рахунок яких коштів повинні здійснюватись такі виплати та який розмір
мінімальної пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких
доплат. Крім того, судом невірно нарахована доплата до пенсії позивачу.

Позивач заперечень на апеляційну
скаргу не подав.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, заслухавши пояснення позивача,
перевіривши, в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в
Куп'янському районі та відноситься до категорії громадян, яким встановлено
статус «дитина війни», що підтверджується пенсійним посвідченням
НОМЕР_1, виданим УПФУ в Куп'янському районі .
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV позивач має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

Відповідач не здійснює
позивачу зазначені виплати, посилаючись на відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність розрахункової величини (мінімальної пенсії за
віком) для розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус
дітей війни.

Відмовляючи в задоволенні
позовних про нарахування на користь позивача недоплаченої йому як дитині війни
щомісячної доплати до пенсії за 2006 р. суд першої інстанції виходив з того,
що позивач пропустив строк звернення до
суду встановлений ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік
було зупинено.

Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року
до статті 110 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» було внесено
зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році запроваджуються
поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги,
встановлені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
запроваджені не були.

Закони України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року неконституційними не
визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Отже, суд помилково
відмовив в задоволенні позовних вимог в частині покладення на відповідача
зобов'язання нарахувати на користь позивача допомогу за 2006 рік за
підставами пропуску позивачем строку
звернення до суду з адміністративним позовом, не звернув увагу на відсутність у
позивача права на її отримання протягом 2006 р., не дав належну оцінку спірним
правовідносинам, що призвело до неправильного вирішення справи цієї частини
позовних вимог.

Приймаючи рішення про
часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з Рішення Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007, яким визнано неконституційним
положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» щодо
зупинення на 2007 рік дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18.11.2004 № 2195-IV. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно
до зазначеного рішення Конституційного Суду України УПФУ в Куп'янському районі
з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р. повинен був діяти у
відповідності з нормою ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
та здійснювати позивачеві нарахування державної соціальної допомоги у розмірі 735, 30 грн.

Між тим, колегія суддів частково
не погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було
зупинено.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12,
13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV, з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного
закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч .2 ст. 152
Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, УПФУ в Куп'янському
районі, з 09
липня 2007 року повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 № 2195-IV, яка набула чинності із зазначеної дати, оскільки
з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет
України», ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги,
обґрунтовано дійшов висновку стосовно періоду нарахування підвищення до пенсії,
однак помилково зобов'язав УПФУ в Куп'янському районі нарахувати на
користь позивача соціальну допомогу, оскільки позивач отримує пенсію за віком,
в зв'язку з чим за положеннями ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» нарахуванню підлягає підвищення до
пенсії, а не соціальна допомога.

Крім того, судом першої інстанції помилково задоволено вимогу позивача щодо
зобов'язання УПФУ в Куп'янському районі нарахувати на користь позивача недоплачену
йому як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу у визначеній
позивачем грошовій сумі, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд
не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії
замість органу, на який покладено такі повноваження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення
суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального та процесуального
права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги з наступних підстав.

Посилання відповідача на
порушення судом першої інстанції норм матеріального права через неврахування
законодавчої неврегульованості питання щодо механізму виплати пенсії,
відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV, колегія суддів, вважає хибними, з таких підстав.

Відповідно до статті 64
Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для
захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи
відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення
доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для не
здійснення таких виплат або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, колегія суддів зазначає наступне.

Судом обґрунтовано було встановлено, що позивач, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004
№ 2195-IV має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається
лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, не погоджується з доводами
відповідача про те, що, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом 1 частини 1 статті 28 зазначеного Закону, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної
гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати
до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18.11.2004 № 2195-IV.

Також, колегія суддів вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги щодо не визначеності на законодавчому рівні питання
відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до
пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 01.03.2002 року за №1212001 і здійснює свої повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні
управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” покладено
на УПФУ в Куп'янському районі, за місцем проживання позивача.

Крім того, колегія суддів,
вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції
України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх
конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46
Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які
мають статус «дитини війни», серед яких їм надано право на отримання 30%
доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6
Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів
України.

Згідно абз.1 п.1 Положення
про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від
01.03.2002 року за №1212001 Пенсійний фонд України є центральним органом
виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного
Положення на Пенсійний фонд України покладено обов'язок щодо:

- щодо
призначення пенсії;

- підготовки
документів для її виплати;

- забезпечення
своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення
про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року
за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у
містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним
управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, що разом з цими управліннями
утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням
-забезпечення призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по
нарахуванню та виплати доплати до пенсії, яка передбачена Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», покладено саме на органи Пенсійного фонду
України.

Враховуючи, що
держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та
поклала виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили
жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що
вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Виходячи із
системного аналізу приписів Конституції України та наведених
нормативно-правових актів, колегія суддів, вважає безпідставними посилання
відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання
своїх зобов'язань перед позивачем.

Крім того,
відповідачем, в порушення ч.2 ст.71 КАС України не доведено та не надано суду
доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на
нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у
розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність
коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для
забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом
виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу
виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.3 ст.198, п. 4 ст. 202, ч.
2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Куп'янському районі Харківської області на постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2008 року -
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.09.2008 року у справі №2-а- 7479/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куп'янському районі
Харківської області про поновлення строку та стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куп'янському
районі Харківської області про поновлення строку та стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної допомоги - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Куп'янському районі Харківської
області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В іншій
частині позовних вимог відмовити.

Судові
витрати віднести за рахунок Державного
бюджету України .

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення та
може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня складання
постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 24.11.2008 року.

Головуючий: (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) Я.М. Макаренко

(підпис) С.В. Дюкарєва

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.Шевцова