Справа № 22-а-5437/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя у I інстанції: Юрчук М.І. Справа № 22-а-5437/08
окружний адміністративний суд ряд. стат. звіту №
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.

при секретарі судового засідання - Ступницькій Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2008
року у справі № 2-а-939/08 за його позовом до голови Володимирецької районної
державної адміністрації Рівненської області Ткачука Володимира Федоровича,
Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області, слідчого
Володимирецького РВ УМВС України в Рівненській області лейтенанта міліції
Долюка Олександра Сергійовича, начальника слідчого відділення Володимирецького
РВ УМВС України в Рівненській області майора міліції Мороченця Ярослава
Мусійовича, начальника відділу карного розшуку Володимирецького РВ УМВС України
в Рівненській області капітана міліції Масловського Дениса Михайловича,
начальника Володимирецького РВ УМВС України в Рівненській області підполковника
міліції Стрибулевича Івана Андрійовича, Володимирецького РВ УМВСУ в Рівненській
області, управління МВС України в Рівненській області про визнання дій та
бездіяльності протиправними і стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати неправомірними дії та бездіяльність вказаних посадових
осіб Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області та
Володимирецького РВ УМВС України в Рівненській області щодо розслідування
кримінальної справи № 55/1-33 і стягнути з кожного із відповідачів завдану йому
протиправними діяннями моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного
суду від 17 січня 2008 року зазначену позовну заяву залишено без руху як таку,
що не відповідає вимогам ст. 106 КАС України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану
ухвалу скасувати, а справу направити на новий розгляд, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм процесуального права та безпідставність
постановленої такої ухвали.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на
виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності
відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1, суддя виходив з
того, що у порушення вимог ч.3 ст. 106 КАС України позивач не надав докази
сплати судового збору за подання адміністративного позову у встановленому
законом порядку і розмірі, а його покликання на звільнення від сплати такого
збору, як особи, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи третьої категорії,
не можуть прийматися до уваги, оскільки долучена ксерокопія відповідного
посвідчення є неякісною. Крім того, для підтвердження наявності встановленої п.
18 ч.1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” пільги щодо
сплати державного мита позивачу необхідно представити докази того, що станом на
1 січня 1993 року він проживав або відпрацював у зоні гарантованого
добровільного відселення не менше трьох років.

Одночасно позивач долучив до позовної заяви кількість
копій посвідчення пільговика, яка не відповідає кількості відповідачів у
справі, а саме 8 примірників замість 9, а подані на двох аркушах формату А4
копії посвідчення не розділив окремо для кожного із учасників процесу.

Крім того, у порушення вимог п.4 ч.1 ст. 106 КАС України
позивач не зазначив змісту позовних вимог, не конкретизував їх відносно кожного
із співвідповідачів, а також не зазначив виклад обставин, якими вони
обґрунтовуються.

Такі висновки судді першої інстанції, на думку колегії
суддів, не відповідають нормам процесуального і матеріального права, а також
фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 108 КАС України підставою для
залишення позовної заяви без руху є недодержання вимог до адміністративного
позову, встановлених ст. 106 КАС України, які є вичерпними.

За
правилами ч.3 ст. 106 КАС України до позовної заяви додається, зокрема,
документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить
сплачувати.

Як
встановлено колегією суддів, позивач ОСОБА_1 належить до третьої категорії
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 від 03 жовтня 2002 року (а.с. 4).

Долучена
до позовної заяви ксерокопія відповідного посвідчення, на думку колегії суддів,
сумнівів щодо її достовірності не викликає та підтверджує віднесення позивача
до пільгової категорії громадян, а тому безпідставно не взята до уваги. Крім
того, перевірка її відповідності оригіналу, у разі такої необхідності, може
бути здійснена судом в подальшому, у тому числі безпосередньо під час судового
розгляду справи. Однак це, за змістом ст.ст. 106, 108 КАС України, не
перешкоджає відкриттю провадження у справі та не є встановленою законом
підставою для залишення адміністративного позову без руху.

Також
безпідставним, на думку колегії суддів, є висновок судді про необхідність
надання позивачем ОСОБА_1 підтверджуючих доказів того, що станом на 1 січня
1993 року він проживав або відпрацював у зоні гарантованого добровільного
відселення не менше трьох років.

Дійсно,
пунктом 18 частини 1 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне
мито” встановлено, що від сплати державного мита звільняються громадяни, віднесені до третьої категорії постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи, - які постійно проживають до відселення чи
самостійного переселення або постійно працюють на території зон відчуження,
безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення, за умови,
що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні
гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Проте,
суддею першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що п. 3 ч. 1 ст. 14
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” до третьої категорії потерпілих від
Чорнобильської катастрофи належать зокрема і ті особи, які зазначені у
вищевказаному пункті Декрету.

Крім
того, у самому посвідченні позивача ОСОБА_1, як громадянина, який потерпів від
Чорнобильської катастрофи третьої категорії, є відмітка про те, що його
пред'явник має право на пільги та компенсації, передбачені для осіб, які постійно проживають або постійно працюють у зонах
безумовного (обов'язкового) відселення та гарантованого добровільного
відселення, за умови, що вони постійно проживали на день аварії або на 1 січня
1993 року у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а
у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Перевіряючи
законність оскаржуваної ухвали у іншій частині колегія суддів виходить з таких
міркувань.

Відповідно до ч.1 ст. 108 КАС України позовна заява
залишається без руху у випадку недодержання передбачених ст. 106 КАС України
вимог щодо позовної заяви, зокрема, якщо у ній не зазначено позовних вимог і
виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

З
позовної заяви ОСОБА_1 (а.с. 1-2) вбачається, що він у достатньому для її
прийняття обсязі зазначив обставини справи і на власний розсуд, що не
заборонено законом, обґрунтував зміст заявлених ним позовних вимог, які в силу
ч. 4 ст. 111 КАС України можуть бути уточнені в ході попереднього судового
засідання, а тому підстави для залишення його позовної заяви без руху у зв'язку
з недотриманням вимог п.4 ч.1 ст. 106 КАС України, на думку колегії суддів,
відсутні.

Крім
того, колегія суддів вважає помилковим покликання на необхідність подання
позивачем такої кількості копій його посвідчення, як особи, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка відповідає кількості відповідачів у
справі, оскільки у даному випадку посвідчення є документом, що замінює
платіжний документ про сплату судового збору та підтверджує право позивача
ОСОБА_1 на звільнення від його сплати при зверненні до адміністративного суду,
а отже за змістом ч.3 ст. 106 КАС України не належить до тих документів,
приєднання яких до позовної заяви у кількості, що відповідає кількості
відповідачів, є обов'язковим.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до
переконання про невідповідність висновків судді фактичним обставинам справи та
порушення ним норм процесуального і матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.

Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а позовна
заява ОСОБА_1 поверненню на новий розгляд зі стадії відкриття провадження в
адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 199, 202 п.п. 3, 4, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного
суду від 17 січня 2008 року скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 у справі №
2-а-939/08 направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій