Справа № 22-а-9513/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Юрченко В. П.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2008 року справа № 22-а-9513/08

зал судового засідання № 2 у
приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Міронова
Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового
засідання

Білоус К. І.

за участю представників від

позивача: ОСОБА_1
- особисто, відповідача: ОСОБА_2- за дов. № 8146/07-21 від 10
вересня 2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м.
Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня 2008 року (постанова
виготовлена в повному обсязі 14
червня 2008 року) по
адміністративній справі № 2-а-10116/08 (суддя Юрченко В. П.) за позовом
ОСОБА_1, м. Донецьк до
Управління Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька про визнання неправомірною
бездіяльності, зобов'язання зробити виплату доплати до
пенсії як дитині війни з 9 липня
2007 року, виплату компенсації
матеріальної шкоди в розмірі 699 грн. 94 коп., зобов'язання виплачувати пенсію з
доплатою як дитині війни з 1 січня
2008 року

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 6 травня 2008 року до Донецького
окружного адміністративного суду з позовною заявою (арк. справи 1-2) до
Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька (далі
по тексту - УПФУ Ворошиловського району м. Донецька) про визнання неправомірною
бездіяльності УПФУ Ворошиловського району м. Донецька щодо не нарахування
щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 9 липня 2007 року, зобов'язання УПФУ Ворошиловського району м.
Донецька зробити нарахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, з 9 липня 2007 року, зобов'язання УПФУ Ворошиловського району м. Донецька
заподіяну матеріальну шкоду в сумі 699 грн. 94 коп., зобов'язання УПФУ
Ворошиловського району м. Донецька з січня 2008 року виплачувати щомісячно
пенсію з доплатою в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 9 червня 2008 року (арк. справи 21-24) позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені повністю. Суд першої інстанції визнав неправомірною бездіяльність
УПФУ Ворошиловського району м. Донецька по не нарахуванню ОСОБА_1 щомісячної
доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 9 липня 2007
року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1
статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність. Також, суд першої інстанції зобов'язав
УПФУ Ворошиловського району м. Донецька нарахувати ОСОБА_1 щомісячну доплату до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 9 липня 2007 року, виходячи
з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, зобов'язав УПФУ
Ворошиловського району м. Донецька нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячну
доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 1 січня 2008
року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1
статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач під час
судового розгляду проти апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Відповідач під
час судового розгляду підтримав апеляційну скаргу.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила
наступне.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195- IV від 18
листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних
правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий
статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх
соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного
закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та
якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше
18 років.

ОСОБА_1 згідно
паспорту НОМЕР_1, виданого Ворошиловським РВ УМВС України в м. Донецьку (арк.
справи 5) народився 18 серпня 1934 року, тобто станом на 2 вересня 1945 року
йому було 9 років. Статус позивача як дитини війни підтверджується посвідченням
(арк. справи 4).

Позивач в позові
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин зазначає наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням статті
111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії
або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги,
яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки,
встановленої для учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року N 489-V, яким була
зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Посилання
відповідача на те, що право позивача на отримання підвищення до пенсії як
дитині війни в 2007 році виникає з 1 жовтня 2007 року згідно статті 45 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня
2003 року № 1058-IV, оскільки
позивач звернувся з відповідною заявою 20вересня 2007 року (арк. справи 40-41).

Судом
доводи відповідача не приймаються, оскільки частиною 4 статті 45 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що перерахунок
призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35,
частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті
48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого
числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо
відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа
включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними
документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за
собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини,
якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця,
якщо вони мали місце після 15 числа.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся до
відповідача 20 вересня 2007 року з заявою про виплату підвищення до пенсії
згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (арк. справи
40-41). Відповідачем листом № 08-06/89.В -01-01-04 від 20 вересня 2007 року
(арк. справи 3) було відмовлено позивачу у
перерахунку пенсії та виплаті доплати з посиланням на відсутність
порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується для
розрахунку підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитина війни».

Частиною 3 статті 42
вищевказаного Закону встановлено, що у
разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня
встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Пенсія позивачу
була призначена 6 травня 1997 року (арк. справи 4) з відображенням відповідних
даних про статус позивача як дитини війни, положення Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». Оскільки законодавством не передбачений окремий
порядок звернення для виплати підвищення до пенсії як дитині війни, а право на
виплату відповідного підвищення до пенсії у позивача виникло з моменту прийняття
Конституційним Суду України рішення N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року
у справі N 1-29/2007, колегія суддів дійшла висновку, про наявність підстав
для задоволення позовних вимог позивача
в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення
до пенсії як дитині війни з 9 липня 2007 року.

Враховуючи
викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно
визначився щодо зобов'язання відповідача здійснити виплату позивачу підвищення
до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 9 липня
2007 року, проте судом першої інстанції не було враховано, що вказаний
перерахунок може бути здійснений лише за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з огляду на нижче приведене.

Позивачем в
позовних вимогах було поставлено питання про зобов'язання УПФУ здійснити
перерахунок пенсії з 1 січня 2008 року.

Відповідач в
обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» (зі змінами, внесеними Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28 грудня 2007року № 107-VI) передбачено,
що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни», тобто з 1 січня 2008 року передбачений
розмір підвищення 10% від прожиткового мінімуму.

Згідно підпункту
2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007
року N 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка
передбачає, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до
цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з
одним із законів." Частиною 4 статті 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня
1993 року у редакції Закону України від 5 жовтня 2005 року N 2939-IV передбачено, що
учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15
процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим
учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Зміни, внесені
підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України» були визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. У вказаному рішенні Конституційним судом
України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних
неконституційними.

Статтею 152
Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Колегія суддів
дійшла до висновку, що судом першої інстанції невірно визначена дата здійснення
перерахунку та виплати підвищення до пенсії як дитині війни в 2008 році.

Відповідно до
статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Пунктом 5
постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України,
нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення
Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого
самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як
Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що
нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить закону, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Згідно частини 2
статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Статтею 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Стосовно
позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності УПФУ Ворошиловського
району м. Донецька щодо не нарахування щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 9 липня 2007 року та зобов'язання УПФУ Ворошиловського району м. Донецька
виплатити заподіяну матеріальну шкоду в сумі 699 грн. 94 коп., колегія суддів
зазначає, наступне.

В матеріалах
справи наявне звернення позивача щодо виплати підвищення до пенсії як дитині
війни (арк. справи 40-41), та лист відповідача (арк. справи 3) щодо відмови
у виплаті позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, тобто фактично
спірними є дії відповідача щодо відмови у виплаті підвищення до пенсії, а не бездіяльність
відповідача, враховуючи, що питання визнання дій відповідача щодо відмови у
виплаті підвищення до пенсії як дитині війни позивачем не ставилося, а суд
відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України не може
вийти за межі позовних вимог, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Статтею 22
Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166
Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її
вини.

Як вбачається з
матеріалів справи, не виплата відповідачем підвищення до пенсії як дитині війни
в розмірі, передбаченому законодавством, є наслідком існуючої правової колізії,
а не навмисних винних дій відповідача, тому розмір невиплаченого позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни не є матеріальною шкодою в розумінні
статті 22 Цивільного кодексу України та відповідно в цій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають, з урахуванням також того, що дії відповідача
неправомірними судом не визнані.

Вимоги позивача
про застосування на майбутнє приписів статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" судом не задовольняються, оскільки судові
рішення приймаються виходячи з існуючих правових норм у поточному стані, які в
подальшому можуть бути змінені або скасовані. Встановлення судом обов'язків
суб'єктів владних повноважень на майбутнє протирічить вимогам частини 2 статті
5 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою провадження в
адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 1
статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги, тобто він повинен з'ясовувати ті обставини чи порушення закону, у яких
на думку особи, що подала скаргу, суд першої інстанції допустив помилки; однак
якщо при такому з'ясуванні буде встановлено порушення закону, що призвели до
неправильного вирішення справи, поза межами оскарження, суд апеляційної
інстанції може вийти за ці межі.

Виходячи з вищевикладеного,
з врахуванням приписів частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв
оскаржувану постанову з порушенням матеріального права, що обумовлює скасування
постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови з частковим
задоволенням позовних вимог у відповідності до норм права, застосованих при
вирішенні цього спору для забезпечення захисту прав та інтересів фізичної особи
від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 9 червня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-10116/08 задовольнити частково.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-10116/08 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, м. Донецьк до Управління
Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання
неправомірною бездіяльності, зобов'язання зробити виплату доплати до пенсії як
дитині війни з 9 липня 2007 року, виплату компенсації матеріальної шкоди в
розмірі 699 грн. 94 коп., зобов'язання виплачувати пенсію з доплатою як дитині
війни з 1 січня 2008 року - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька здійснити ОСОБА_1, м. Донецьк виплату
підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як
дитині війни з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року, виходячи з встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

В задоволенні
іншої частини позовних вимог - відмовити.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови
у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 вересня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі
та підписана колегією суддів 24 вересня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З
оригіналом згідно:

Суддя В.Г.Яманко