Справа № 22-а-5894/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя 1-ї інстанції - Кошкош О.О..
Суддя - доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17
червня 2008 року справа
№ 22-а-5894/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: при секретарі судового засідання

Бадахової Т.П., Ханової Р.Ф. Чуріковій Я.О.

за участю сторін:

позивача, представника позивача:

ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача:

Паньківа О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від

07 квітня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-5503/08 (суддя Кошкош О.О.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду
України у Волноваському районі Донецької області

про

визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

07
лютого 2008 року позивач звернувся до суду з вищезазначеними позовними вимогами
до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької
області.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2008 року у справі №
2-а-5503/08 було відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач
ОСОБА_1 не погодився з таким судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою
його позовні вимоги задовольнити. Мотивами апеляційної скарги позивач вважає
те, що суд першої інстанції, порушив
положення ст.ст. 48-51, 54, 62, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст.
19, 34, 40, 46, 60, 64, 68, 75 Конституції України, положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Представник
відповідача під час апеляційного розгляду доводи апеляційної скарги відхилив,
просив суд залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення з тих підстав, що позивач отримує пенсію по
інвалідності і до нього не можуть бути застосовані інші види нарахування
пенсій, доки він не переоформить пенсію за іншим призначенням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторони , яка бере
участь у справі, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

ОСОБА_1, належить (віднесений) до
першої категорії і є особою, яка
потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, визнаний інвалідом ІІ групи, що
підтверджується посвідченням серії Б № 561032.

Колегія суддів під час апеляційного
розгляду справи встановила, що відповідач відмовив позивачу у перерахунку
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
відповідно до Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, з огляду на відсутність підстав такого перерахунку.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно
до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку
і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно
шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону
передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг
визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Розділ 8 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон) передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Приписами зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року
максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з
урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги
та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках
відповідно до цього Закону, не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії
за віком, встановленої абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом
№ 489-5 від 19 грудня 2006 року. Такий самий граничний розмір визначений
даною статтею для пенсій призначених у 2006 році відповідно до Закону № 3235-15
від 20 грудня 2005 року.

Проаналізувавши норми даної статті
колегія судів зазначає, що ними визначений
загальний граничний (максимальний) розмір пенсій, призначених
(перерахованих) за нормами спеціального закону у 2006-2007 роках, а також
граничний розмір пенсій призначених за спеціальним законом.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам,
віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 2 групи - 75
відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно
до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та
умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у
зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як
віднесеного до категорії 1.

Згідно частини третьої ст.54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Колегія судів зазначає, що даною
нормою визначений для даної категорії нижчий
розмір державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49
спеціального закону передбачений максимальний розмір, то частиною 4 статті 54
даного закону нижчий розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно
до першої категорії, та у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Посилання відповідача на частину 5
статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок
чого відповідач керувався розміром 19 грн. 91 коп., що визначені постановою
Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за
рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі змінами внесеними
постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не приймає,
оскільки ототожнювати порядок і розмір в
силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про
прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України
„Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня
2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум
використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за
віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Прожитковий мінімум на 2006 рік відповідно до статті 65 Закону України „Про
Державний бюджет на 2006 рік” (газета „Урядовий кур'єр” від 30 грудня 2005
року) на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць
складає: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366
гривень.

Статтею 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19
грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був
затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1
січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року №
749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий
мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому,
зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим
частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410
грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, для позивача як інвалідів 2 групи, особі, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та
додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів
України, огляд яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що
будь-якою із них визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення
нижчого рівня пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії
на ЧАЕС.

Колегія
суддів не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність приписів
зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу
законності, визначених пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема
зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005),
пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній
справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і
право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6,
статтею 8, частиною 2 статті 19,
статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією
забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань,
виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів вважає, що дії Управління щодо виплати пенсій позивачу
(державної та додаткової) у розмірах менших від восьми мінімальних пенсій за
віком є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам частини 4 статті 54
Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Керуючись Конституцією України,
Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст.
160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.3 ст. 198, п. 1 ст. 202, ст. 205, ст. 207,
ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07
квітня 2008 року у справі № 2-а-5503/08 -
задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2008 року у справі № 2-а-5503/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі
Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні
дії - скасувати.

Позовні вимог ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання
дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області
щодо відмови у перерахунку пенсії.

Зобов'язати вчинити певні дії, а
саме здійснити перерахунок та доплату пенсії з 01.01.2006 року, згідно ст.50,
54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі - 20.06.2008р.

Головуючий:

Судді: