Справа № 22-а-10742/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бахар С.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

14 жовтня 2008 р. справа
№ 22-а-10742/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Сіваченка І.В.

суддів

Дяченко С.П., Шаптала Н.К.

при секретарі за
участі представника позивача і третьої
особи представників відповідача

Денисенко К.С.
ОСОБА_1 ОСОБА_2, Єршової І.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Жовтневої міжрайонної державної податкової
інспекції м. Маріуполя

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

14 липня 2008 року

у справі

№ 2-а-10586/08

за позовом до

Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 Жовтневої
міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя, третя особа -ОСОБА_4

про

визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 17 січня 2008 року № /0, -

В С Т А
Н О В И Л А:

Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції м. Маріуполя про
визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17
січня 2008 року № /0, яким визначена сума податкового зобов'язання за
платежем: збір за спеціальне використання водних ресурсів у загальній сумі 716
грн. 50 коп., з яких основного платежу у розмірі 36 грн. 50 коп., штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 680 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на
неправомірність прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення з огляду на відсутність обов'язку
подання розрахунків, оскільки позивач не є платником збору за спеціальне використання водних ресурсів.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2008 р. позов ОСОБА_3
було задоволено повністю.

Не
погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Жовтнева міжрайонна
державна податкова інспекція м. Маріуполя подала апеляційну скаргу, якою
просить скасувати постанову окружного адміністративного суду як таку, що
прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники відповідача
підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти чого
заперечував представник позивача і третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з
наступних підстав.

ОСОБА_3
відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію є фізичною особою-підприємцем, знаходиться на обліку в Жовтневій
міжрайонній податковій інспекції м.
Маріуполя.

16 січня 2008 року відповідачем складений акт невиїзної
документальної перевірки позивача з питання дотримання вимог податкового
законодавства, а саме ненадання податкових
розрахунків збору за спеціальне використання водних ресурсів і сплати збору
за 2-3 квартали 2007 року № 9/15-311-1 (надалі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено, що позивачем проваджувалося
спеціальне використання водних ресурсів в
підприємницькій діяльності для виготовлення їжі, миття
посуду, санітарно-гігієнічних потреб у 2-3 кварталі 2007 року, але розрахунки збору за спеціальне використання водних ресурсів за
ці звітні податкові періоди не надано
і збір не сплачений.

Суд
зазначає, що попереднім актом перевірки позивача від 21 травня 2007 року за
період з 1 жовтня 2005 року по 31 березня 2007 року (інші податки і збори)
такого порушення встановлено податковим органом не було, хоча зазначене питання
входило до програми перевірки, зокрема, пунктом 2.13 цього акту встановлено, що
позивач не була платником збору за
використання водних ресурсів.

На підставі зазначеного акту перевірки від 16 січня 2007
року відповідачем відповідно до підпункту «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-III (надалі - Закон № 2181) прийняте спірне податкове повідомлення-рішення
від 17 січня 2008 року № /0, яким визначена сума податкового
зобов'язання за платежем: збір за спеціальне використання водних ресурсів у
загальній сумі 716 грн. 50 коп., з яких основного платежу у розмірі 36 грн. 50
коп., штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 680
грн.

Правовою
підставою визначення податкового зобов'язання спірним податковим
повідомленням-рішенням визначені норми пунктів 9.1, 9.2 розділу IX Інструкції
про порядок обчислення і справляння збору
за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування
водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженої наказом Міністерства фінансів України, Державної податкової
адміністрації України, Міністерства
економіки України, Міністерства охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України від 1 жовтня 1999 року № 231/539/118/219
(надалі - Інструкція).

Підставою
застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням визначені норми підпункти
17.1.1, 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 Закону №2181.

Проблемою даного спору є наявність у позивача статусу
платника збору за спеціальне використання водних
ресурсів.

Відповідно
до статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25 червня 1991 року № 1264-ХІІ
використання природних ресурсів в Україні
здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

В
порядку спеціального використання природних ресурсів (що є спірним в межах даної справи) громадянам, підприємствам, установам
і організаціям надаються у володіння,
користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату
для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених
законодавством України, - на пільгових умовах. Згідно зі статтею 43
вищезазначеного Закону збір за спеціальне використання природних ресурсів встановлюється на основі нормативів зборів і лімітів
їх використання.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Інструкції
платниками збору за спеціальне використання
водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту є підприємства,
установи та організації незалежно від форми власності, їх філії, відділення, інші
відокремлені підрозділи, а також громадяни -
суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують водні ресурси та користуються водами для потреб
гідроенергетики і водного транспорту (далі - водокористувачі).

Згідно з підпунктом 3.1 пункту 3 Інструкції водокористувачі,
які здійснюють забір води з водного об'єкта або використовують в установленому
законодавством порядку воду, отриману від інших водокористувачів, мають
відповідно дозволи на спеціальне водокористування
або договори на поставку води. Водокористувачам у встановленому порядку
затверджуються ліміти використання водних ресурсів.

Як
встановлено судом, позивач не має дозволів на спеціальне водокористування та не
укладала договорів на поставку води. Як вбачається з матеріалів справи, позивач
є орендарем частини будівлі АДРЕСА_1, загальною
площею 40 кв.м. відповідно до договору оренди від 1 січня 2007 року (строк дії
договору 2 роки), яка належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 згідно свідоцтво про право власності на нежитлову
будівлю за зазначеною адресою загальною площею 208,3 кв.м. Відповідно до
пункту 5.3 договору оренди всі обов'язкові платежі та збори до бюджетів справляються орендодавцем за його власний рахунок.
Як вбачається з пояснень третьої особи та наданих нею документів,ОСОБА_4
є платником єдиного податку, що
підтверджується свідоцтвами на 2007 та 2008 роки.

Як
вбачається матеріалів справи, між СПД ОСОБА_4 та Маріупольським виробничим управлінням
водопровідно-каналізаційного господарства 4 січня 2002 року був укладений договір № 4017 на відпуск питної води
і прийом господарсько-побутових і
виробничих стічних вод у систему міської каналізації.

Відповідно
до підпункту 4.1 пункту 4 Інструкції об'єктом обчислення збору за
спеціальне використання водних
ресурсів є фактичний
обсяг води, який використовують водокористувачі, з
урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання. Як вбачається з
відповіді Маріупольського виробничого управління водопровідно-каналізаційного
господарства від 26 жовтня 2007 року № 2159, обсяги спожитої води за І-ІІІ квартали 2007 року рестораном «Кристал», який
орендує позивач, склали 88, 66, 77 куб.м. відповідно. Як вже
зазначалося, актом перевірки від 21 травня 2007
року було визначено, що, зокрема, у 1
кварталі 2007 року позивач не була платником
збору за використання водних ресурсів.

Суд
першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання відповідача на подання
позивачем розрахунків збору за спеціальне використання водних ресурсів за 2007
рік та 1 квартал 2008 року, оскільки це
виходить за межі спірних правовідносин даної справи.

Проаналізувавши норми Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища» та Інструкції про порядок обчислення і
справляння збору за спеціальне використання
водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики
і водного транспорту, з урахуванням фактичних обставин справи, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на
недоведеність податковим органом наявності статусу позивача як платника збору за спеціальне використання водних
ресурсів.

Таким чином, судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують
висновків місцевого суду. Тобто, підстав для задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду не вбачається.

В
повному обсязі ухвала складена 17.10.2008 року.

Керуючись
ст.ст. 196, п.1 ч.1 198, 200, п.1 ч.1 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.
Маріуполя - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2008
року у справі № 2-а-10586/08 за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції
м. Маріуполя, третя особа -ОСОБА_4 «про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 17 січня 2008 року № /0» -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: