Справа № 22-а-5568/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Горбенко К.П.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

10
червня 2008 року справа №
22-а-5568/08

зал судового
засідання у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів:
Бадахової Т.П.

Ханової Р.Ф.

при секретарі судового
засідання Чуріковій Я.О.

за участю:

позивача:
не з'явився

представника від відповідача:
Полковникової І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від по адміністративній справі

15 квітня 2008 року № 2а-4671/08
( суддя Горбенко К.П.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську
Донецької області

про

перерахунок пенсії та стягнення
заборгованості по пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в м. Артемівську Донецької області про перерахунок пенсії та стягнення
заборгованості по пенсії, згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2008 року по справі № 2-а-4671/08 позовні
вимогиОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську
Донецької області про перерахунок пенсії та стягнення заборгованості по пенсії
- задоволені частково: визнані протиправними дії відповідача, зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в м.
Артемівську Донецької області перерахувати ОСОБА_1 основну та додаткову пенсію
з 29.11.2007 року. В задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську
Донецької області просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити
нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримувала доводи
апеляційної скарги.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як
особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1, є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується посвідченням
серії Б №178906 та довідкою МСЕК серії ДОН -04 №009856 і має право на основну
та додаткову пенсію.

29.11.07р. позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в м.
Артемівську Донецької області з заявою про перерахунок пенсій у розмірах,
встановлених Закону України “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, але 29.12.07р. отримав відмову.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується тільки
на порушення норм матеріального права.

Заявник скарги вважає, що при нарахування та виплаті пенсії застосовується
розмір мінімальної заробітної плати в сумі 19 грн. 91 коп. ( з 01.09.04 -
22,30грн), встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3 січня
2002 року № 1.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розділ
8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття
50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам ІІІ групи - 50
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону
здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами
статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до
категорії 1. Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по ІІІ групі - 6
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно ч.4 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії,
підвищуються : інвалідам І групи - у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, інвалідам ІІ групи - у розмірі 40 %
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, інвалідам ІІІ
групи - у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Згідно ч. 3 ст. 67 спеціального
Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про
прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України
«Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня
2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум
використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за
віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на
одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в
законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19
грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5
та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для
особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1
квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити,
що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу
першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом
п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає
відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, для позивача як інваліда ІІІ групи, особи, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та
додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005
від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права
на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян
на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою
Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України,
що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них
зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою
конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та
обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних
законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній
справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і
право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6,
статтею 8, частиною 2 статті 19,
статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією
забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань,
виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія
суддів вважає, що дії Управління щодо виплати пенсій позивачу (державної та
додаткової) у розмірах менших від шести мінімальних пенсій за віком є
неправомірними, оскільки не відповідають вимогам частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Обґрунтовано суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимоги позивача
про зобов'язання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю з урахуванням мінімальної пенсії за віком,
яка встановлюється на кожен рік Законом України «Про Державний бюджет України».
Оскільки, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень
з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень. Таким чином, неможливо зобов'язати
відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки відсутні факти порушення
прав позивача у майбутньому.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.
200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного
фонду України в м. Артемівську Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від
15 квітня 2008 року по справі № 2-а-4671/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області про
перерахунок пенсії з інвалідності відповідно до ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно до ч.4 ст.13
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” -
залишити без змін.

Ухвала
Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі - 13.06.2008
року.

Головуючий суддя

Судді