Справа № 22а-5797/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у І інстанції - Нікішин Ю.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
Донецький апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2008 року
справа
№ 22-а-5797/08

приміщення суду за адресою: м.Донецьк, бульвар Шевченка,
26

колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суд у складі:

головуючого

Арабей Т.Г.

суддів при секретарі за участю: позивача

Геращенко І.В.,
Малашкевич С.А. Літвіновій Л.О. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу відповідача:

судовому засіданні
управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської ради

на постанову

Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької
області

від 22 квітня 2008 року

по справі

№ 2-а-15/08

за позовом

ОСОБА_1

до

управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради

про

зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову
допомогу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Совєтського районного
суду м. Макіївки Донецької області з адміністративним позовом до управління
праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради про зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову
допомогу до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як інваліду
війни другої групи за період з 2005 по 2007 роки у сумі 7756 грн.

Постановою Совєтського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 22.04.2008р. позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Стягнуто з
управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської ради на користь позивача - 7756 грн. за 2005,2006 і 2007 роки за рахунок коштів
державного бюджету.

Управлінням
праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради подана апеляційна скарга, в якій апелянт просить
скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу в задоволенні
її позовних вимог.

Апеляційну
скаргу мотивує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального права, судом першої інстанції неправильно застосовано норми
ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», а безпідставне стягнення грошових коштів з УПСЗН створює загрозу
інтересам держави у сфері виконання соціальних програм.

У судовому засіданні позивач
заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений належним чином,
надав суду заяву у якій просив розглянути апеляційну скаргу без його
участі, також у заяві зазначив, що доводи апеляційної скарги підтримує.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач має право на пільги встановлені законодавством
України для інвалідів війни і відповідач сплатив йому одноразову грошову допомогу до 5 травня у
2005 році-330 грн., у 2006 році-330 грн., у 2007 році-360 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно
бути законним та обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що позивач
є інвалідом війни другої групи війни, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1,
виданого 28 листопада 2002 року (а.с.12).

Правовий статус
учасників війни, визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-12. Розділом ІІІ цього
Закону визначені пільги учасникам війни та гарантії їх соціального захисту,
стаття 13 якого передбачає пільги
інвалідам війни та особам, прирівняним до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 зазначеного
Закону встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону, відповідно до статті 17 здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого бюджетів, а виплата разової грошової допомоги до
5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, відповідно до
статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального захисту
населення, внаслідок чого колегія суддів не приймає посилання скаржника на те,
що з Управління здійснюється безпідставне стягнення грошових коштів.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно
до принципу верховенства права та законності-суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
держави. Крім того, як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України №
9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя»,- судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, Постанови Верховної
ради України, Постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України), підлягають
оцінці на відповідно як Конституції України так і закону.

Фактично
позивач отримав від управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної адміністрації Макіївської міської ради в
2005 р. - 330 грн., в 2006 р.-330 грн. та в 2007 р.-360 грн., при цьому відповідач
керувався положеннями ст. 34 Закону
України “Про державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про державний бюджет
України на 2006 рік” та ст. 29 Закону України «Про державний бюджет на 2007
рік».

Рішенням
Конституційного Суду України від 9 липня
2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають частинам 2 і 3 ст. 22
Конституції України, серед інших, положення ст. 29 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007р.» відповідно в частині зменшення розмірів
виплат учасникам війни в порівнянні з тими, які встановлені Законом про
ветеранів.

Крім того,
неправомірність дій відповідача при нарахуванні ОСОБА_1 грошової допомоги до 5
травня протягом 2007 року в розмірі 360 гривень, встановлених ст. 29 Закону
України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, а не в розмірі 406 грн. (406 х 8) згідно Закону України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р.
є очевидною. Тому, відповідача належить зобов'язати нарахувати позивачу
недоплачену суму щорічної грошової допомоги інваліду війни в розмірі 2888,00
грн. (406 х 8-360).

Проте, ст. 34 Закону України “Про державний бюджет
України на 2005 рік”, ст. 30 Закону
України “Про державний бюджет України на 2006 рік” до теперішнього часу не
визнані неконституційними Конституційним Судом України. За таких обставин
твердження суду першої інстанції про їх невідповідність Конституції України є
передчасними, бо це є прерогативою саме Конституційного Суду України. Тому не
можна стверджувати, що дії відповідача в цій частини були протиправними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої інстанції
щодо стягнення з управління одноразової щорічної допомоги за 2005 та
2006 роки.

Апеляційний розгляд справи здійснений,
виходячи з зазначених норм, з урахуванням Рішення Європейського Суду з прав
людини «Кечко проти України», а саме з врахуванням зауважень Суду, якими
визначено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.
Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і
дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на відсутність порядку сплати щорічної допомоги за
2007 рік у зв'язку із прийняттям Конституційним Судом України рішень з
огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства
в незалежності від надходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильна правова оцінка
спірним правовідносинам надана частково, а постанова прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 24, ст.ст. 160, 167, 184
ч.1, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 202, п.3 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської ради - задовольнити частково.

Скасувати
постанову Совєтського районного суду м. Макіївки від 22 квітня 2008 року у
справі за № 2а-15/08 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради
зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову допомогу.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської ради нарахувати та сплатити ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної грошової
допомоги учаснику війни за 2007 рік в
розмірі 2888,00 грн.

В задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді: І.В.
Геращенко

/підписи/
С.А. Малашкевич

З оригіналом згідно.

Суддя Т.Г.
Арабей