Справа № 22а-5876/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-5876/08 Головуючий
суддя у суді 1-ої
категорія статобліку - 49
інстанції - Антонюк О.А.
доповідач - Семененко Я.В.
(справа № 2а-215/07)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2008 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Семененка Я.В.

суддів - Баранник Н.П., Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання -
Галоян О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25
березня 2008 року у справі № 2а-215/07 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці
та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної
адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення суми грошової
допомоги, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив
визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати щорічної грошової допомоги
відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»; стягнути з відповідача заборгованість недоплаченої
разової грошової допомоги до 5 травня за 2005-2007 роки у сумі
4725грн.30коп. В обґрунтування позовних
вимог позивач посилався на те, що він є особою, яка має статус учасника бойових
дій, а тому, згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ, має право на
отримання щорічної одноразової грошової допомоги в розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком, яка повинна бути виплачена до 05 травня. Відповідач виплату
вказаної допомоги за 2005 рік здійснив у розмірі 250,00грн., за 2006 рік -
250,00грн., а за 2007 рік - 280,00грн., що є порушенням вимог вказаного Закону.
Посилаючись на неправомірність дій відповідача, позивач просив його позов
задовольнити.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 25 березня 2008 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати
постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також
правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст..202 КАС України підставами для скасування судового рішення
та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні
правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства,
які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги особам, які мають
статус учасників війни. Тобто, позивачем порушено питання щодо правомірності
дій відповідача, який в даних правовідносинах, при нарахуванні ним та виплаті
щорічної грошової допомоги, є суб'єктом владних повноважень.

Так, позивач вказуючи на неправомірність дій відповідача, посилався на те,
що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні розраховуватися у
відповідності до ст..12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» № 3551-XII.

Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації наполягало на тому, що граничні розміри
виплат, встановлюються Законами України про Державний бюджет України на
відповідні роки та Постановами КМУ.

З такими доводами відповідача погодився і суд першої інстанції, зробивши
висновок про правовірність дій відповідачів щодо нарахування та виплаті
позивачу щорічної грошової допомоги у відповідності до законів України про
Державний бюджет України на відповідні роки.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими і
зробленими внаслідок порушення норм матеріального права.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач має статус учасника бойових
дій, що підтверджено посвідченням серії
НОМЕР_1 (а.с.6) і відповідно має пільги, встановлені Законом № 3551-XII.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на отримання щорічної
разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, не існує.

Згідно статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій виплачується
щорічна разова грошова допомога до 5-го травня в розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до преамбули Закону № 3551-ХІІ цей Закон визначає правовий
статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх
життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до
них.

Тобто, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» є спеціальним законом, що регулює правовідносини, в тому числі і щодо
соціальних виплат у вигляді щорічної разової грошової допомоги особам, яким
встановлені спеціальні статуси, обумовлені цим Законом. Законом, в редакції до
28.12.2007р., не передбачалася можливість регулювати та змінювати розміри
встановлених виплат іншими законами та нормативно-правовими актами.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те,
що виплати особам, повинні здійснюватися в межах бюджетного фінансування та
вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Право позивача на отримання щорічної грошової допомоги у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком не залежить від наявності чи відсутності грошових
коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку органи соціального захисту населення, і
несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у розмірах, які
нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини,
яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те,
що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання щорічної грошової
допомоги у розмірах встановлених Законом України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а оскільки відповідачем вказане право не
визнається, то має і право на стягнення недоотриманої частини такої грошової
допомоги з відповідача.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст..99 КАС України адміністративний позов
може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками,
обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це,
насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене
досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки
обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно
до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії» рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980р.).

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з
поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений
за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

З клопотанням про поновлення строку позивач до суду
першої інстанції не звертався, що позбавило суд процесуально можливості
вирішити це питання, а відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову, в
тому числі і з підстав пропущення строку, який визначено ст..99 КАС України.

За таких обставин, враховуючи дату звернення позивача з
позовом до суду, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні позову щодо
стягнення з відповідача недоотриманої щорічної грошової допомоги за 2005 рік
відмовити у зв'язку з пропуском процесуального строку.

Крім цього, Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
зупинено на 2006 рік дії норм Закону №3551-ХІІ в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не був предметом
дослідження Конституційного Суду України та його норми не було визнані не
конституційними, а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові
підстави для стягнення щорічної допомоги за 2006 рік у розмірах встановлених
ст..12 Закону №3551-ХІІ

Виплата позивачу щорічної допомоги за 2006 рік була здійснена в розмірах
встановлених Законом України «Про Державний бюджет України за 2006 рік» -
250грн., а відтак дії відповідача відповідали вимогам законодавства, яке було
чинним на момент здійснення таких виплат.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення щорічної одноразової допомоги
до 05 травня за 2006 рік є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

В той же час, колегія суддів вважає, що позовні вимоги
про стягнення з відповідача недоотриманої щорічної грошової допомоги за 2007
рік підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено вище, згідно статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій
виплачується щорічна разова грошова допомога до 5-го травня в розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік» від 19 грудня 2006 року N 489-V було зупинено на 2007 рік дію статті 12
Закону № 3551-ХІІ.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року N 6-рп/2007
(справа про соціальні гарантії громадян) зупинення дії статті 12 Закону
№3551-ХІІ, передбачене п. 13 статті 71 Закону України від 19.12.2006 року N
489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Зважаючи на те, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення
їх дії в часі та/або за колом осіб, то втрата чинності нормативно-правовим
актом, яким відбулося зупинення дії певного закону, за правовими наслідками є
поновленням дії цього закону, а відповідно і поновленням прав та обов'язків
осіб, які є учасниками правовідносин, що є предметом регулювання такого закону.

При цьому статтею 74 Закону України "Про
Конституційний Суд України" визначено, що Конституційний Суд України може
вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної
юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії
неконституційного акта.

Отже, Конституційний Суд України, виходячи із змісту статті 74 Закону
України "Про Конституційний Суд України", може поширювати або не
поширювати рішення у справі на правовідносини, які виникли внаслідок дії
оспорених нормативно-правових актів.

Пунктом п'ятим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 р. N 6-рп/2007 визначено, що «рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок
дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними».

Таким чином, з 09.07.2007р. у позивача виникло право на отримання разової
грошової допомоги за 2007 рік у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, як
то визначено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Між тим, відповідач будь-яких дій на виконання зазначеного Рішення
Конституційного Суду України та ст..12 вказаного Закону не вчинив, щорічну
грошову допомогу позивачу виплатив не в повному обсязі.

Виплата позивачу за 2007 рік мала бути здійснена з
наступного розрахунку: 410,06грн. (мінімальна пенсія за віком у 2007 році,
Закон України №489-V) х 5 - 280,00 грн. (сплачені суми) = 1770,30грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Головного
управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної
державної адміністрації на користь позивача щорічну разову грошову допомогу до
05 травня за 2007 рік у розмірі 1770,30грн, визнавши протиправними дії
відповідача щодо невиплати щорічної грошової допомоги позивачу за 2007 рік.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198 ст.ст. 202, 205, 207 КАС
України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2008
року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо невиплати позивачу
щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2007 рік у розмірах визначеними
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» -
неправомірними.

Стягнути з Головного управління праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної адміністрації недоотриману разову грошову
допомогу, яка виплачується до 05 травня за 2007 рік в сумі 1770,30грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути
оскаржена у місячний строк до Вищого адміністративного суду України шляхом
подання касаційної скарги з часу виготовлення постанови в повному обсязі.

(Повний текст постанови виготовлено
09.12.2008р.)

Головуючий
Я.В.
Семененко

Судді:
Н.П.
Баранник

О.В.
Юхименко