Справа № 22а-11231/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суду І інстанції - Люклянчук В.Ф.
Суддя-доповідач-Арабей
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2008 року справа № 22а-11231/08

м. Донецьк, бул.
Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів:

головуючого судді Арабей Т.Г.

суддів Геращенко І.В., Малашкевич С.А.

при секретарі судового
засідання Літвіновій Л.О.

за участю:

представника
позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради та ОСОБА_2

на постанову Стахановського міського суду Луганської області

від 07 серпня 2008 року

у справі № 2а-190/08

за адміністративним позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської
області, Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області

про визнання дій протиправними та стягнення
компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
звернувся до Стахановського міського
суду Луганської області з позовною заявою до відповідача про визнання
неправомірними дій, стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2004,
2005, 2006, 2007 роки згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, та
стягнення одноразової компенсації.

Постановою Стахановського міського суду
Луганської області від 07 серпня 2008 року справі № 2-а-190/08 позов Ширкова
Л.Т. до Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області, Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області про виплату компенсації на оздоровлення за 2004-2007 роки та
одноразової компенсації задоволено частково, а саме: визнані дії відповідача
незаконними та стягнуто недоотриману суму
допомоги на оздоровлення за 2006 рік у розмірі 1755 грн. та за 2007 рік
у сумі 1930,30 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, та постановити нове рішення. Зазначає, що постанова суду
першої інстанції прийнята без урахування
розміру цього виду допомоги, встановленому постановою КМУ від 26.07.1996
року № 836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та постановою КМУ
від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Всі виплати, передбачені Законом України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, у тому числі виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які
базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах,
встановлених вказаними постановами КМУ.

Крім того,
позивачем також подано апеляційну скаргу в якій просить постанову суду
скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні
вимоги у повному обсязі. Крім того, апелянт зауважував, що судом І інстанції
неправомірно застосовані вимоги ст. 99 КАС України.

Представник
позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник
відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце апеляційного
розгляду був повідомлений належним чином, письмово просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач дійсно має статус
постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом
ІІ групи і перебуває на обліку у Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради.

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІ групи - 5 мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2004 рік - в
сумі 26 грн. 70 коп. (09.11.2004р.)

за 2005 рік - в
сумі 26 грн. 70 коп. (22.03.2005р.)

за 2006 рік - в
сумі 120 грн. (10.11.2006р.)

за 2007 рік - в
сумі 120 грн. (20.06.2007р.)

Між сторонами
немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції, в
апеляційній скарзі відповідач
посилається на невірне застосування норм матеріального права,
оскільки при виплаті зазначених сум він
діяв в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів
вважає апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області такими, що підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року - Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІ групи - 5 мінімальних заробітних
плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам
спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів ІІ групи - 26
грн. 70 коп., та з 2005р. - в сумі 120
грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4
статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а
не вказані Постанови КМУ.

Конституція -
Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 26 грн. 70 коп. за 2004,2005
роки та у розмірі 120 грн. за 2007 роки є неправомірні, а тому підлягають
стягненню за 2004р.-1158,30 грн.(237х5-26,70); за 2005р.-1283,30
грн.(262х5-26,70); за 2007р.-1980 грн.(420х5-120), а всього 4421,60 грн.

Колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовної заяви в частині
стягнення недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік, оскільки
дія абзацу другого та третього частини четвертої
статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77
Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до
теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

До того ж, колегія
суддів не погоджує висновок суду І інстанції щодо відмови у задоволенні позову
у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Проте згідно ч. 1 тієї ж статті
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, іншим законом - Цивільним
Кодексом України у п. 3 ч. 1 ст. 268 встановлено, що позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

В розумінні ст. 48 Закону № 796-ХІІ допомога на
оздоровлення є способом відшкодування шкоди, спричиненої здоров'ю громадянина
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав
для відмови у задоволенні позову за 2004 та 2005 роки з причини пропущення
строку звернення до адміністративного суду.

Стосовно
задоволення позову в частині стягнення одноразової компенсації, колегія суддів
зазначає наступне.

Як
вбачається з матеріалів справи позивач
отримав одноразову компенсацію у сумі, встановленій постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 94,80 грн. в червні 2002
року.

Таким чином, за 2002 рік позивачу, також, не
доплачена суми одноразової компенсації
відповідно до вимог спеціального Закону, але, оскільки виплату одноразової
компенсації хоча і здійснюють органи соціального захисту населення, але
починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256, то в частині стягнення
недоотриманої одноразової компенсації
за 2002 роки позивач пред'явив
вимоги до неналежного відповідача у справі, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в стягненні
коштів за 2002 рік саме з цього відповідача.

Зважаючи
на те, що обставини справи встановлені судом повно і правильно, але судом
першої інстанції правильна оцінка спірним правовідносинам надана частково,
допущено помилку в застосуванні норм матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового
рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ч. 3 ст. 24, ст.ст. 160,
167, 184 ч.1, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч.2 ст.205,
ст.ст.207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області - задовольнити частково.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову
Стахановського міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року у
справі № 2а-190/08 за позовом ОСОБА_2
до Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області, Головного
управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання
неправомірними дій, стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2004,
2005, 2006, 2007 роки та стягнення одноразової компенсації згідно ст. 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” - скасувати.

Позовну
заяву ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області,
Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про
визнання неправомірними дій, стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за
2004, 2005, 2006, 2007 роки та стягнення одноразової компенсації згідно ст. 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” -
задовольнити частково.

Визнати
незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області щодо відмови Ширкову Леоніду Тимофійовичу у
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2004, 2005 та 2007 роки відповідно
до положень ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2
недоотриману щорічну допомогу на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки в
розмірі 4421,60 грн.

В решті позовних
вимог відмовити.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Т.Г.Арабей

Судді І.В.Геращенко

С.А.Малашкевич