Справа № 22а-17787/08
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА Іменем України

24.09.2008 р.

Справа №22а-17787/08×

Київський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Бєлової Л.В.

суддів:
Малиніна
В.В.

Романчук О.М.

при
секретарі: Джуринській
Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою позивача
- ОСОБА_1на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2008
року по справі за позовом ОСОБА_1до Державної податкової адміністрації України
про визнання наказу недійсним та його
скасування, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У
вересні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держаної
податкової адміністрації України, в якому просить скасувати та визнати нечинним
наказ ДПА України щодо його звільнення за формулюванням «за власним бажанням»,
зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до наказу про його звільнення
та визначити його звільнення з органів податкової міліції за формулюванням -
«за станом здоров'я» та виплатити згідно
ст. 9 Закону № 2505-IV від 25.03.2005 року вихідну допомогу та компенсацію за
невикористану відпустку в повному обсязі.

Постановою
Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2008 року в позові
ОСОБА_1відмовлено повністю.

Не
погоджуючись із вказаною постановою, позивачем було подано заяву про апеляційне
оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить:

-
скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2008
року по справ № 12/162;

-
зобов'язати відповідача внести зміни до наказу від 30.06.2008 року № 1086-О про
його звільнення на пенсію за формулюванням - «за станом здоров'я» та виплатити
згідно ст. 9 Закону № 2505-IV від 25.03.2005 року вихідну допомогу та компенсацію за
невикористану відпустку в повному обсязі;

-
стягнути з ДПА України моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1
уточнив вимоги апеляційної скарги та позовні вимоги і остаточно просив:

- скасувати постанову окружного адміністративного суду
від 31.01.2008 року по справі 12/62;

- визнати нечинним наказ ДПА України про звільнення
позивача в частині формулювання його звільнення та дати самого звільнення;

-
змінити формулювання звільнення ОСОБА_1зі «звільнити з органів податкової
міліції у запас за пунктом 64 підпунктом «ж» (за власним бажанням) з 30 червня
2005 року» на «звільнити з органів податкової міліції у запас за пунктом 64
підпунктом «б» (через хворобу) з 06.07.2005 року.

- змінити в наказі ДПА України про його звільнення саму
дату його звільнення з 30.06.2005 року на 06.07.2005 року, мотивуючи свої
вимоги тим, що в період з 21.06.2005 по 05.07.2005 рік він знаходився на
лікуванні в госпіталі;

- стягнути на його користь з ДПА України моральну шкоду у
розмірі 5000 грн.

Заслухавши
в судовому засіданні суддю-доповідача‚ пояснення з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції суду апеляційної інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні
підстави вважати протиправним звільнення позивача, а тому позовні вимоги щодо
визнання наказу ДПА України від 30.06.2005 року № 1086-0 нечинним, його
скасування та зобов'язання відповідача видати наказ зі змінами задоволенню не
підлягають.

Суд
першої інстанції, при постановленні судового рішення, виходив з тих обставин
справи та поклав їх в основу рішення, що саме рапорт, який міститься на а.с.
104, на думку суду, є тим рапортом, в якому позивач просить звільнити його за
формулюванням «за власним бажанням».

Постановляючи судове рішення, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що обмежень права власника або уповноважено ним
органу з власної ініціативи щодо звільнення працівника в період його тимчасової
непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці
законодавством не встановлено.

В
рішенні суду першої інстанції зазначено, що якщо працівник звільнений за
власним бажанням в період тимчасової непрацездатності чи в період перебування
працівника у відпустці, то законодавством не встановлено обмежень власником чи
уповноваженим ним органом щодо саме такого звільнення.

Колегія
суддів Київського апеляційного адміністративного суду не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та прийшла до висновку з приводу задоволення
всіх позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, внутрішніх військах та податковій міліції. Вислуга років ОСОБА_1. на день звільнення у пільговому обчисленні - понад 27 років.

14.06.2005
року позивач підписав і подавав рапорт Голові ДПА України, у якому просив
звільнити його у зв'язку зі значним погіршенням стану здоров'я та просив надати
йому направлення для проходження військово-лікарської комісії з подальшим
звільненням з органів податкової служби (а.с. 93 тому першого).

За цим рапортом позивач отримав направлення до
Центрального госпіталю МВС України для обстеження та надання висновку про стан
його здоров'я для подальшого звільнення з органів податкової міліції на пенсію
відповідно до наказу МВС України від 06.02.2001 року №85 (а.с. 14 тому
першого).

З виписки із історії хвороби № 5367 вбачається, що
позивач знаходився в госпіталі на обстежені в період з 21.06. по 05.07.2005
року (а.с. 15-18 тому першого).

Згідно
із свідоцтвом про хворобу від 05.07.2005 року №316, виданого Центральною
військово-лікарською комісією МВС України у ОСОБА_1. виявлено захворювання,
пов'язане з проходженням служби (а.с. 19 тому першого).

Позивача визнано непридатним до військової служби в
мирний час та обмежено придатним у військовий час.

Відновідно до статті 40 КЗпП України законодавець обмежує
право власника або уповноваженого ним органу з власної ініціативи звільняти
працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також у період
перебування працівника у відпустці.

Відповідно до п. 17 Постанови Верховного Суду України від
06.11.1992 року № 9 вбачаєтья, що звільнення працівника з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано лікарняний лист або довідку про його тимчасову
непрацездатність.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1
знаходився на лікарняному з 15.06.2005 року по 20.06.2005 рік (а.с. 4 тому
другого), а в подальшому на лікуванні в Центральному госпіталі МВС України з
21.06.05 року по 05.07.05 року, про що йому було видано відповідну довідку
(а.с. 3 тому другого), та підтверджується випискою з історії хвороби (а.с.
15-18 тому першого) та свідоцтвом про хворобу (а.с. 19 тому першого), що
підтверджує тимчасову непрацездатність позивача з 21.06.05 року по 05.07.05 року в той час,
коли позивача було звільнено 30.06.2005 року з лав податкової міліції.

Висновок суду
першої інстанції з приводу відсутності у законодавстві обмежень щодо звільнення
власником або уповноваженим ним органом працівника за власним бажанням в період
його тимчасової непрацездатості не може бути прийнятий судом апеляційної
інстанції до уваги, так як фактично не відповідає обставинам справи, оскільки в
матеріалах справи відсутній рапорт про звільнення позивача за формулюванням “за
власним бажанням”.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, прийняв до уваги рапорт, який він подав Голові ДПА України в кінці
червня 2005 року, у якому він просить звільнити його з лав податкової міліції з
30.06.2005 року у зв'язку з наявністю вислуги років для призначення пенсії
(а.с. 104 тому першого) і зробив висновок про те, що саме в цьому рапорті
ОСОБА_1 просив його звільнити за формулюванням “за власним бажанням”.

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного
суду звертає увагу на те, що текст даного рапорту свідчить про те, що позивач
просив звільнити його у зв'язку з наявністю вислуги років для призначення
пенсії. В рапорті також зазначено, що позивач буде проходити військо-лікарську
комісію після звільнення.

При цьому на вказаному рапорті є згода заступника
начальника УООЗСПБ ГУПМ ДПА України на звільнення, проте відсутня дата самого
документу (а.с. 104 тому першого).

Суд першої інстанції взагалі не прийняв до уваги рапорт
від 14.06.2005 року та не були досліджені фактичні обставини справи, які
свідчать про те, що в даному рапорті вказує звільнити його з лав податкової міліції у зв'язку зі значним погіршенням стану здоров'я та просив
надати йому направлення для проходження військово-лікарської комісії з
подальшим звільненням з органів податкової служби (а.с. 93 тому
першого).

Даний рапорт датований 14.06.2005 року та завізований
заступником начальника УООЗСПБ ГУПМ ДПА України Йовенко В.В.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вже в
цей час позивач знаходився на лікарняному з 15.06.2005 року та 20.06.2005 року
(а.с. 4 тому другого).

Відповідно до статті 64 п. «б» Постанови Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 в редакції від 08 червня
2005 року особи середнього, старшого і вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовій облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до
військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го
ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Відповідно до Наказу ДПА України від 30.06.2005 року
№1086-0 підполковника податкової міліції ОСОБА_1(НОМЕР_1) - заступника
начальника відділу організації роботи в регіонах управління організації
оперативних заходів по скороченню податкового боргу Головного управління
податкової міліції звільнено з органів податкової міліції у запас згідно із
підпунктом «ж» пункту 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, що
затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. N114 (а.с.
102 тому першого).

Так, відповідно до підпункту «ж» пункту 64 Положення про
проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ
Української РСР, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня
1991 р. N114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним
бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи наказом
ДПА України від 30 червня 2005 року позивача було неправомірно звільнено з
органів податкової міліції у запас за пунктом 64 підпунктом «ж» в період, коли
позивач знаходився на лікуванні в госпіталі з 21.06.2005 року по 05.07.2005
року, що підвереджується випискою з історії хвороби, свідоцтвом про хворобу та
відповідною довідкою.

У зв'язку з даними
обставинами справи, вбачаються підстави для визнання нечинним Наказу Державної податкової адміністрації України № 186-0 від 30 червня 2005 року «Про звільнення працівників податкової міліції» в частині формулювання звільнення ОСОБА_1та дати його звільнення, а саме: колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду прийшла до висновку з приводу зміни формулювання звільнення ОСОБА_1зі «звільнити
з органів податкової міліції у запас за пунктом 64 підпунктом «ж» (за власним
бажанням) з 30 червня 2005 року» на «звільнити з органів податкової міліції у
запас за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) з 06.07.2005 року.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1. щодо перерахунку йому
розміру вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку в повному обсязі та моральної шкоди у розмірі 5000 грн., колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку з
приводу їх задоволення, виходячи з наступного.

Оскільки позивача було звільнено з органів податкової
міліції за підпунктом «ж» пункту 64
Постанови Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 «Про
затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР», тому при звільненні йому було мало
бути виплачено розмір вихідної допомоги відповідно до абзацу 2 статті 9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»
від 9 квітня 1992 року N 2262-XII.

Так, відповідно до
абз. 2 статті 9 вищезазначеного Закону, Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких

визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків
місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У зв'язку з тим, що колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку з приводу визнання
частково нечинним Наказу ДПА України про звільнення ОСОБА_1. та зміни
формулювання та дати його звільнення зі «звільнити
з органів податкової міліції у запас за пунктом 64 підпунктом «ж» (за власним
бажанням) з 30 червня 2005 року» на «звільнити з органів податкової міліції у
запас за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) з 06.07.2005 року, розмір
вихідної допомоги позивачу має бути виплачений відповідно до абз. 1 статті 9
Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до абз. 1 статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року

N 2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та
деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються
зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів, після
закінчення строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50
відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік
служби.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається
з довідки від 31.01.08 року № 127/1 про грошове забезпечення ОСОБА_1. з
01.06.2005 по 30.06.2005 рік, позивачу було нараховано та виплачено при
звільненні вихідну допомогу у розмірі 22 031,75 грн. та компенсацію за
відпустку у розмірі 1 774,62 грн. (а.с. 137).

Оскільки в
матеріалах справи відсутні розрахунки вихідної допомоги, яка могла б бути
виплачена позивачу при звільненні за формулюванням «через хворобу» з 06.07.2005
року, тому колегія суддів апеляційного суду вважає на необхідне зобов'язати
відповідача - ДПА України здійснити перерахунок на користь позивача - ОСОБА_1. розміру вихідної допомоги при звільненні «через хворобу» та компенсації за невикористану відпустку з урахуванням вже виплачених коштів, а саме 22031,75
грн. вихідної допомоги та 1774,62 грн. за невикористану відпустку, які були
позивачу виплачені відповідно до довідки
від 31.01.2008 року № 127/1 (а.с. 137).

Виходячи з того, що протягом більше ніж двох років з
моменту звільнення з органів податкової міліції позивач намагався захистити
порушені свої права, що призводило до хвилювань та стресів, колегія суддів приходить до висновку з
приводу задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на
користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що постанова суду
першої інстанції ухвалена з порушення норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим вбачаються підстави для її скасування та постановлення нового
рішення по справі, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст.
160, 195, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу позивача - ОСОБА_1на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва
від 31.01.2008 року по справі за позовом ОСОБА_1до Держаної податкової
адміністрації України про визнання
наказу недійсним та його скасування, зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Постанову
Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2008 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

- Визнати
нечинним Наказ Державної податкової адміністрації України № 186-0 від 30 червня
2005 року «Про звільнення працівників податкової міліції» в частині
формулювання звільнення ОСОБА_1та дати його звільнення;

- Змінити
формулювання звільнення ОСОБА_1зі «звільнити з органів податкової міліції у
запас за пунктом 64 підпунктом «ж» (за власним бажанням) з 30 червня 2005 року»
на «звільнити з органів податкової міліції у запас за пунктом 64 підпунктом «б»
(через хворобу) з 06.07.2005 року.

- Зобов'язати
відповідача - Державну податкову адміністрацію України провести перерахунок на
користь позивача - ОСОБА_1розміру вихідної допомоги при звільненні «через
хворобу» та компенсації за невикористану відпустку;

- Стягнути з
відповідача - Державної податкової адміністрації України на користь ОСОБА_1.
моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Судді: