Справа № 22а-12536/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суду І інстанції - Максюбта І.О.
Суддя-доповідач-Арабей
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2008 року Справа № 22а-12536/08

м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів:

головуючого судді Арабей Т.Г.

суддів Яманко В.Г., Горбенко К.П.

при секретарі Білоус К.І.

за участю сторони не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
Луганської області

на постанову Кіровського міського суду Луганської області

від 09 вересня 2008 року

у справі № 2а-240/2008

за адміністративним позовомОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення
виконкому Кіровської міської ради Луганської області

про визнання дій протиправними та стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2002-2008 роки,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1звернувся до Кіровського міського суду Луганської області
з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської ради Луганської області про визнання дій протиправними, стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2002-2008 роки згідно ст. 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”та зобов'язання в подальшому здійснювати щорічні
виплати на оздоровлення.

Постановою Кіровського міського суду
Луганської області від 09 вересня 2008 року у справі № 2-а-240/2008 позов
ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення Кіровської міської
ради Луганської області про визнання дій протиправними та стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення за 2002-2008 роки було задоволено
частково, а саме: визнані дії протиправними та стягнуто з відповідача
недоотриману суму допомоги на
оздоровлення за період з 2003 по 2008
роки у розмірі 8396,50 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та винести
нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивача,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідач у
судове засідання не з'явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був
повідомлений належним чином. Письмово просив розглянути справу за їх
відсутність.

Позивач у судове
засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення та просив розглянути
справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач ОСОБА_1дійсно має статус
постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії . З 14.05.2002р. визнаний інвалідом 3 групи, а з
09.11.2006р. інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1
від 15.05.1997р. та довідками МСЕК (а.с.7,15,16) і перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального захисту населення Кіровської міської ради
Луганської області.

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - 4 мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІ
групи - 5 мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної
плати встановлюється на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2003 рік - в
сумі 21 грн. 50 коп.,(16.08.2004р.)

за 2004 рік - в
сумі 21 грн. 50 коп.,(19.11.2004р.)

за 2005 рік - в
сумі 21 грн. 50 коп.,(21.03.2005р.)

за 2007 рік - в
сумі 120 грн. 00 коп.,(29.01.2007р.)

за 2008 рік - в
сумі 120 грн. 00 коп.,(28.01.2008р.)

Між сторонами
немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції, в
апеляційній скарзі відповідач
посилається на невірне застосування норм матеріального права,
оскільки при виплаті зазначених сум він
діяв в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів
вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає частковому задоволенню,
а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1
ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.
2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею 19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений
розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам
спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для інвалідів ІІІ групи - 21
грн. 50 коп., для інвалідів ІІ групи - 26 грн. 70 коп., та з 2005р. - в сумі 120 грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4
статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003-2005, 2007 та 2008 роки,
а не вказані Постанови КМУ.

Конституція -
Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 21,50 грн. за 2003-2005 роки та у
розмірі 120 грн. за 2007,2008 роки є неправомірними, а тому підлягають
стягненню за
2003р.-798,50грн.(205х4-21,50); за 2004р.-926,50грн.(237х4-21,50); за
2005р.-1026,50грн.(262х4-21,50); за 2007р.-1880 грн.(400х5-120); за 2008р.-2455
грн.(515х5-120), а всього 7086,50 грн.

Колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині
стягнення недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік, оскільки
дія абзацу другого та третього частини четвертої
статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77
Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до
теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Крім того,
колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позову про зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати
щорічні виплати на оздоровлення у разі підвищення мінімальної заробітної плати,
оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно
не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин.

Зважаючи
на те, що обставини справи встановлені судом повно і правильно, але судом
першої інстанції правильна оцінка спірним правовідносинам надана частково,
допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, тому оскаржуване
судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за 2006 рік
задоволенню не підлягає з постановленням
нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ч. 3
ст. 24, ст.ст. 160, 167, 184 ч.1, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст.
202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Кіровської
міської ради Луганської області на постанову Кіровського міського суду Луганської області від 09 вересня 2008
року у справі № 2а-240/2008 - задовольнити частково.

Постанову
Кіровського міського суду Луганської
області від 09 вересня 2008 року у справі № 2а-240/2008 за позовомОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення виконкому Кіровської міської ради Луганської області
про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 роки
згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” - скасувати.

Позовну
заявуОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення виконкому Кіровської міської ради Луганської області про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за
2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 роки згідно ст. 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” -
задовольнити частково.

Визнати
незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Кіровської
міської ради Луганської області щодо відмови ОСОБА_1у
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 та
2008 роки відповідно до положень ст. 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення виконкому Кіровської міської
ради Луганської області за рахунок Державного бюджету України на користьОСОБА_1 недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 та 2008 роки в розмірі
7086,50 грн.

В решті позовних
вимог відмовити.

Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну
силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Т.Г.Арабей

Судді В.Г.Яманко

К.П.Горбенко