Справа № 22-а-10055/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Островська О. П
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем
України

1 жовтня 2008 року справа №
22-а-10055/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М. Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1 - особисто, ОСОБА_2 - за дов. від
8 вересня 2008 р.,

від відповідача:

не з'явився, повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському
районі м. Луганська

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду

від

29 липня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-10519/08 (суддя Островська О. П.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Луганськ

до

Управління Пенсійного фонду України
в Артемівському районі м. Луганська

про

визнання дії незаконними, зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
19 червня 2008 року звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 1-2) до Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська (далі по тексту - УПФУ в Артемівському районі
м. Луганська) про визнання дій відповідача з нарахування пенсії незаконними,
зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та виплачувати пенсію в розмірі 4451
грн. 15 коп., перераховуючи її при подальшому збільшенні прожиткового мінімуму.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 липня 2008
року (арк. справи 21-23) позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Суд
першої інстанції визнав дії посадових осіб УПФУ в Артемівському районі м.
Луганська щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 незаконними, зобов'язав
УПФУ в Артемівському районі м. Луганська здійснити перерахунок та виплату
пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, 40 %
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 1
липня 2008 року., в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та
постановити нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити.

Позивачем
під час судового розгляду надана заява про уточнення позовних вимог (арк.
справи 44) з наступним їх визначенням: «визнати дії посадових осіб УПФУ в
Артемівському районі м. Луганська щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1
незаконними, зобов'язати УПФУ в Артемівському районі м. Луганська здійснити
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8 мінімальних пенсії за віком
та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком, 40 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, починаючи з 1 липня 2008 року, зобов'язати УПФУ в Артемівському
районі м. Луганська перераховувати суму пенсії надалі відповідно до змін
прожиткового мінімуму». Позивач проти апеляційної скарги заперечував (арк. справи
38-40), просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

Відповідач
про час, місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, проте
своїм правом бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Колегія
суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, представника
позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
заперечення на скаргу, встановила наступне.

ОСОБА_1
віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченнями (арк.
справи 4).

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач
неправомірно недоплачує йому пенсію, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання
пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки згідно
статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державна пенсія повинна
виплачуватися виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.
Також, позивач вказує, що відповідачем в порушення вимог статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому не
виплачується підвищення до пенсії як інваліду війни 2 групи в розмірі 40 %
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія
суддів з цього приводу зазначає наступне.

Право
вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003
року і означає, що особі, яка має одночасне право на різні види пенсії: за
віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, призначається один із
цих видів пенсії за її вибором. Пунктом
13 розділу XV вказаного закону, у разі якщо особа має право на отримання
пенсії, "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", та цього Закону, призначається одна
пенсія за її вибором. Позивачу була призначена за його вибором пенсія за 2
групою інвалідності, як особі що постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Закон
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року в редакції Закону
України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року, зі змінами та доповненнями станом
на час існування спірних правовідносин,
визначає основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх
життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на
них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею
49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до 1 категорії встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну пенсію.

Абзацом
3 частини 1 статті 50 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в
редакції на день звернення позивача за перерахунком) визначено, що особам,
віднесеним до 1 категорії, інвалідам 2 групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Стаття
50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з підпунктом 12 пункту 28
розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N
107-VI, який набрав чинності з 1 січня 2008 року, була викладена в новій
редакції в частині того, що особам, віднесеним до 1 категорії, інвалідам 2
групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Частиною
4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в
редакції на день звернення позивача за перерахунком)передбачено, що розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими, по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Стаття
54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з підпунктом 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України» була викладена в новій
редакції, за якою розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний
зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою по 2 групі інвалідності,
складає 120 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням
Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008 щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет
України на 2008 рік були визнанні такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), положення пункту 28 розділу II
"Внесення змін до деяких законодавчих актів України". У вказаному
рішенні Конституційного суду України було зазначено, що положення Закону
України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22
травня 2008 року.

Рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України", визнаних неконституційними.

Таким
чином, з 22 травня 2008 року була відновлена дія норм статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за якими
особам постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС та віднесеним до
1 категорії, інвалідам 2 групи, до яких відноситься позивач, повинна була
призначатися та виплачуватися відповідачем щомісячно з 1 червня 2008 року
пенсія у складі державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Відповідач
в апеляційній скарзі посилався на те, що виплата пенсії позивачу відбувалася на
підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірах встановлених
постановами Кабінету Міністрів України, які є обов'язковими для виконання
державними пенсійними органами. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1
від 3 січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету» було
встановлено, що розрахунок пенсій та додаткової пенсії призначених відповідно статей 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» повинен проводитися виходячи з розміру 19 грн. 91
коп.

Стосовно
цих тверджень відповідача колегія суддів зазначає, що за статтею 62 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» роз'яснення порядку застосування цього Закону
провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. Тобто, в цій статті функції щодо
встановлення розміру пенсії, як державної, так і додаткової, Кабінету Міністрів
України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів України
може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Таким
чином, колегія судів дійшла до висновку, що постанова Кабінету Міністрів
України № 1 від 3 січня 2002 року було
прийнято всупереч положень статей 50, 54, 62 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", тому виходячи з загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними актами, вирішуючи даний спір апеляційний суд погоджує висновки
суду першої інстанції про те, що позивачу повинна сплачуватися державна та додаткова пенсія у розмірі
визначеному в статтях 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з вирахуванням мінімального розміру пенсії за
віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого законами про Державний бюджет України на
відповідний рік.

Частиною
1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції на день звернення
позивача за перерахунком) передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Відповідач
наполягає на тому, що за частиною 3 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Колегія суддів з цього приводу зазначає, що стаття 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була доповнена частиною
третьою згідно з Законом України від 25
березня 2005 року N 2505-IV, який набрав чинності з 31 березня 2005 року, в той
час як до частини третьої статті 54
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» зміни, за якими - обчислення і призначення
пенсій по інвалідності проводяться на загальних підставах відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", були
внесені згідно з Законом України від 17 листопада 2005 року N 3108-IV, що
набрав чинності з 13 грудня 2005 року, тобто в даному випадку застосовується
принцип дії законів у часі, за яким до спірних правовідносин повинні
застосовуватися норми закону, що набрав чинності пізніше. Крім того, частиною 1
статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999
року передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.
Також, слід врахувати, що чинним законодавством не встановлено іншого ніж
передбаченого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» порядку вирахування мінімального розміру пенсії
за віком.

Крім
того, колегія суддів враховує, що в дійсний час діє Порядок обчислення пенсій
по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року N
523 зі змінами і доповненнями, за яким
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання завдяки
Чорнобильської катастрофи нараховуються відповідно до статей 54 і 57 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" та в усіх випадках розміри пенсій
для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно
частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі
виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому
пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма
необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа
наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після
15 числа. За частиною 5 статті 45 цього закону документи про перерахунок пенсії
розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх
надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку
пенсії.

Позивач
звернувся з заявою про перерахунок пенсії (арк. справи 5) до відповідача 18
червня 2008 року, тому відповідно до вимог наведеної частини 4 статті 45 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач має
право на перерахунок пенсії з 1 липня
2008 року, як і було правильно визначено судом першої інстанції.

Стосовно
позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та
виплату підвищення до пенсії позивачу як інваліду війни 2 групи в розмірі
40% прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність колегія суддів зазначає наступне.

Закон
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду
спірних правовідносин), далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий
статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх
життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до
них.

Відповідно
до частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Розділом 3 цього Закону
визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту.

Пунктом
2 частини 2 статті 7 вищевказаного закону передбачено, що до інвалідів війни
належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів
Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього
Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України,
Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали
інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних
під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Позивач
є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання внаслідок захворювання пов'язаного з
ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та має статус інваліда війни 2
групи за посвідченням (арк. справи 4).

Частиною
4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 2939-ІV від 5 жовтня 2005 року, що набрала
чинності з 1 січня 2006 року та діє до
дійсного часу, передбачено, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II
групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність. З огляду на наведену норму, висновок
суду першої інстанції про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу підвищення до пенсії як інваліду війни 2 групи в розмірі 40 %
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2008
року є вірним.

Стосовно
позовних вимог позивача - зобов'язання відповідача в подальшому при підвищенні
встановленого законом розміру прожиткового мінімуму збільшувати з дня
встановлення нового розміру суму державної та додаткової пенсії, передбачених
статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів погоджується з
відмовою судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог в цій частині,
оскільки в межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає
порушене право позивача, внаслідок чого зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в подальшому робити перерахунок пенсії з її збільшенням згідно
змін, що будуть вноситися до законодавства, є безпідставним, оскільки
встановлює обов'язки на майбутнє без наявності спірних правовідносин, які
можуть бути в подальшому припиненні або зміненні в сторону зменшення шляхом
внесення змін до закону. Згідно частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного
судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Виходячи
з вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
прийняв постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права, що
обумовлює залишення постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м.
Луганська на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 29 липня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-10519/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 29 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-10519/08 за позовом ОСОБА_1, м. Луганськ до
Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська про
визнання дії незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - залишити
без змін.

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України
відкласти з дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання
судового рішення у повному обсязі.

Вступна
та резолютивна частини ухвали складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 1 жовтня 2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Ухвала складена в повному обсязі та підписана колегією
суддів 6 жовтня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді Г.М.Міронова

К.П.Горбенко