Справа № 22-а-11204/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач
Головуючий 1 інстанції- Кутья С.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

05 листопада 2008 року справа №
22-а-11204/08

зал судового засідання № 3 у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Арабей Т.Г.

суддів: Геращенко І.В., Малашкевич С.А.

при
секретарі за участю: представника позивача представника відповідачів 1,2 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги на постанову від
по адміністративній справі за позовом до про

Літвіновій
Л.О. Грановської Н.Л. Мартинова Н.В. діючого на підставі
довіреностей Донецької міської ради та
Колчака Олександра Миколайовича Ворошиловського
районного суду м. Донецька
13 серпня 2008 року

№ НОМЕР_1 ОСОБА_1

Донецької міської ради, Виконавчому комітету Донецької
міської ради визнання рішення незаконними зобов'язання вчинити певні
дії, ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 13 серпня 2008 року задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1., внаслідок чого зобов'язано Донецьку міську раду
прийняти рішення по акту вибору земельної ділянки на бульварі Пушкіна у Ворошиловському районі
м. Донецька для розміщення об'єкту (ресторану, дитячого майданчика,
громадського туалету) від 13.07.2006 року та визнано незаконним рішення
Донецької міської ради від 18.04.2003 року № 5/44 «Про недопущення розміщення
об'єктів і нового будівництва на бульварі Пушкіна», з тих мотивів, що рішення
Донецької міської ради є на законним, оскільки прийняття такого рішення не
відноситься до її компетенції.

В апеляційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з посиланням на
правомірність прийнятого відповідачем рішення.

Позивач в
апеляційній скарзі просить змінити
постанову суду І інстанції в частині обґрунтування підстав визнання незаконним
оспорюваного рішення Донецької міської ради від 18.04.2003 року № 5/44 «Про
недопущення розміщення об'єктів і нового будівництва на бульварі Пушкіна».

Представник
позивача під час апеляційного розгляду справи проти доводів апеляційної скарги
відповідача заперечувала та підтримала
апеляційну скаргу.

Представник
відповідачів під час апеляційного
розгляду справи підтримав доводи
апеляційної скарги Донецької міської ради та просив рішення суду І інстанції скасувати та відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи
і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила
наступне.

Завданням адміністративного судочинства є,
зокрема захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку, у тому числі органів місцевого самоврядування,
про що зазначено у частині 1 статті 2 КАС України.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено наступне.

29.05.2006р.
позивач звернувся до виконкому Донецької міської ради про виділення земельної
ділянки під соціальний проект, для будівництва на бул. Пушкіна в м. Донецьку
підприємства громадського харчування, дитячого майданчика і приміщення
соціального призначення-безкоштовного туалету(а.с. 4).

13 липня 2006 року Постійно діюча комісія із питань
вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів склала акт вибору земельної
ділянки для розташування об'єкту про неприпустимість розміщення об'єкту та
17.07.2006 р. голова постійно діючої комісії із питань вибору земельних ділянок
для розміщення об'єктів ОСОБА_2. листом повідомив позивача про відмову в
дозволі підготовки матеріалів узгодження місця розташування об'єкту: ресторану,
дитячого майданчика, громадського туалету по бульвару Пушкіна у Ворошиловському
районі міста Донецька (а.с. 5,6).

Задовольняючи
змінені позивачем позовні вимоги (а.с.104), суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на підставі
акту вибору земельної ділянки для
розміщення об'єктів від 13.07.2006 року,
зобов'язаний був прийняти відповідне
рішення, однак в порушення п.7 Постанови
Кабінету Міністрів України № 427 від 31.03.2004 року «Про затвердження Порядку
вибору земельної ділянки для розміщення об'єктів»( далі Постанова № 427),
обмежившись листом до позивача , тобто діяв не в межах своїх повноважень ,
порушивши права позивача на захист своїх прав.

З даними висновками суду першої інстанції колегія судів
не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до
розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо
розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у
приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі
казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно із рішенням Донецької міської ради № 20/16 від
24.06.05 р., міською радою були делеговані Виконкому повноваження щодо зміни
цільового призначення земель, погодження місця розташування об'єктів на
земельних ділянках, передачі у власність, надання в постійне користування та
оренду, продажу, викупу земельних ділянок, припинення права користування та
власності на земельні ділянки, укладання угод про передачу права власності на
земельні ділянки ( а.с. 78).

Зазначене рішення будо скасоване рішенням Донецької міської
ради від 18/12 від 28.03.2008р. «Об отмене решения городского совета от
24.06.2005р. № 20/16», однак на час звернення позивача з заявою про надання земельної ділянки і
визначення суми оренди,а також з позовом до суду,- питання надання
земельних ділянок в оренду належали до компетенції виконавчого комітету
Донецької міської ради.

Відповідно до частини другої статті 151 Земельного кодексу України, Кабінет
Міністрів України Постановою від 31 березня 2004 року за № 427 затвердив « Порядок вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів».

Відповідно до приписів п.2 та п.4
Порядку № 427 вибір земельних ділянок
проводиться до початку проектування об'єктів
, а клопотання заінтересованої особи
розглядає постійно діюча комісія з питань вибору земельних ділянок для
розміщення об'єктів , утворена відповідною радою.

Згідно до п.п.6,7 Порядку № 427,
у разі неможливості вибору земельної ділянки в акті за результатами вибору земельних ділянок для розміщення
об'єктів зазначається мотивоване обґрунтування відмови та акт підписується
головою і членами комісії, скріплюється печатками і разом з матеріалами, що
використовувалися під час його складання, передається юридичній особі для
подання до міської ради з метою прийняття відповідного рішення.

Згідно до п.16 ст. 151 Земельного
Кодексу України у разі відмови власника
землі або землекористувача , міської ради, у погоджені місця розташування об'єкта ці питання вирішуються у
судовому порядку.

Виходячи з цього, колегія судів
погоджується з доводами апелянта про те, що відповідне рішення про надання земельної ділянки в оренду або відмову в
надані спірної ділянки, в погоджені
місця розташування об'єкту,
відповідачем не приймалось та про
це зазначає сам позивач в позовній заяві, з тих підстав, що позивач до міської ради,після отримання акту вибору земельних ділянок, не
звертався та не виконав інші вимоги
діючого законодавства: розроблення
проекту землеустрою, погодженого з відповідними органами.

Отже, дії постійно діючої комісії з
питань вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів щодо підготовки акту
вибору земельної ділянки від 13.07.2006р. є законними і такими, що відповідають
вимогам діючого законодавства, а позовні вимоги, з огляду на зазначене, задоволенню
не підлягають.

Постійно діюча комісія із
питань вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів, в акті від 13.07.2006
року послалася на рішення Донецької
міської ради за № 5/44 від 18.04.2003 року «Про недопущення розміщення об'єктів
і нового будівництва на бульварі Пушкіна», яке також оскаржується сторонами.

Позивач як скаржник зазначає, що дане
рішення є незаконним та підлягає скасуванню, зі зміною в рішенні суду першої
інстанції обґрунтування підстав його скасування, посилаючись на прийняття його
не в межах компетенції та у не спосіб, передбачений діючим законодавством,
зазначивши, що відповідачем не дотримано вимог ст.19 Закону України « Про
планування і забудову територій» в
частині встановлення режиму забудови бульвару Пушкіна в м. Донецьку, відповідно
до генеральних планів населеного пункту або місцевих правил забудови.

Перший відповідач, як апелянт посилається на прийняття відповідного рішення органів
виконавчої влади та місцевого самоврядування з питань забудови та іншого
використання територій, в межах повноважень, визначених законом які є обов'язковими для суб'єктів
містобудування. Режим забудови та іншого використання земель, визначених для
містобудівних потреб, враховується при розроблені землевпорядної документації,
а висновки суду, що рішення Донецької міської ради № 5/44 від 18.04.2003 року
«Про недопущення розміщення об'єктів і нового будівництва на бульварі
Пушкіна» прийнято незаконно, протирічить
нормам діючого законодавства.

В доповненнях до апеляційної скарги
посилався на недотримання позивачем
процесуальних строків передбачених ст.ст. 99,100 КАС України для звернення до
суду з відповідними позовними вимогами, на застосуванні яких наполягав в суді
першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи
та постанови суду першої інстанції, з даним клопотанням відповідача суд не
визначався, а також позивач не звертався
з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

КАС України набув чинності з
01.09.2005 року. Позивач звернувся з теперішніми позовними вимогами до суду
у квітні 2007 року, тобто більш ніж
через рік після набрання чинності процесуальним Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено в суді, позивач неодноразово
звертався до міської ради та виконкому з заявами про надання дозволів на
облаштування літнього майданчика на б. Пушкіна
та отримував відповіді в 2003
році з посилкою на
відповідне оскаржуване рішення
міської ради № 5/44 від 18.04.2003 року «Про
недопущення розміщення об'єктів і нового будівництва на бульварі Пушкіна», а
також особисто посилався на нього в позовній заяві до Господарського суду Донецької області від 31.08.2005 року,
тобто про дане рішення позивачу було
відомо з 2003 року.

Судова
колегія зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного
суду з позовом про визнання незаконним рішення Донецької міської ради № 5/44
від 18.04.2003 року «Про недопущення розміщення об'єктів і нового будівництва
на бульварі Пушкіна» і поважних причин
пропуску строку звернення до адміністративного суду не вбачає.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін, а відповідачі в даному випадку на цьому наполягають, а тому пропуск
такого строку є підставою для відмови в позові.

На підставі вищенаведеного,
колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не
відповідають обставинам справи, внаслідок чого постанова прийнята з порушенням
норм матеріального права, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про
відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.3 ч.1 ст.
198, ст. 202, ч.2 ст.205, ст. 207, ст.
211, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Донецької міської ради на постанову Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 13 серпня 2008 року у справі № НОМЕР_1 - задовольнити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Ворошиловського районного суду м. Донецька від 13
серпня 2008 року у справі № НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Скасувати
постанову Ворошиловського районного суду м. Донецька від 13 серпня 2008 року у
справі № НОМЕР_1 за позовом ОСОБА_1 до Донецької міської ради про визнання
рішення незаконними, зобов'язання вчинити певні дії.

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до Донецької міської ради про визнання рішення незаконними,
зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Вступна та
резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у
судовому засіданні 05 листопада 2008 року. Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 10 листопада
2008 року.

Постанова
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя Т.Г.Арабей

Судді І.В.Геращенко

С.А.Малашкевич