Справа № 22-а-5081/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Хрімлі О.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня
2008 року Справа
№ 22-а-5081/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Дяченко С.П.,

Нікуліна О.А.,

при
секретареві Денисенко К.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника
відповідача Яковенко Н.М.

розглянула
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 19 лютого 2008 року у справі № 2-а-673/08 за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області про визнання
недійсним припису, і

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2008
року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної
державної інспекції праці у Донецькій області про визнання недійсним припису.

З таким рішенням суду не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій
просив постанову суду першої інстанції скасувати через порушення норм
процесуального та матеріального права і, ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної
скарги, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вважав рішення
законним і обґрунтованим і просив рішення суду першої інстанції залишити
без задоволення.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників
сторін, вивчила доводи апеляційної скарги,
заперечення на скаргу, перевірила
їх за матеріалами справи і дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, позивач - ОСОБА_1 є
головою правління відкритого акціонерного товариства „Донецькміськгаз", що
підтверджується протоколом засідання Наглядової ради ВАТ „Донецькміськгаз"
від 07.09.2006р. (а.с. 32).

11 грудня 2006 року державним
інспектором праці Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області
проведена перевірка ВАТ „Донецькміськгаз" з питань додержання
законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування,
за результатами якої був складений акт № 05-01-039/0032 від 11.12.2006р. (а.с.
18-21). В цьому акті зазначено, що під час перевірки встановлено порушення
вимог ст.79 КЗпП України, ст.ст. 10, 19 Закону України „Про відпустки" та
п. 6.4 колективного договору, яке виразилося у ненаданні працівникам
підприємства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додаткової оплачуваної відпустки як одиноким
матерям, тому державним інспектором праці
Власовою Р.М. на адресу Голови правління ВАТ „Донецькміськгаз"
ОСОБА_1 ( позивача у справі),
винесено припис № 05-01-039/0032-0020 від
11.12.2006р. (а.с. 17),
яким приписано надати додаткові відпустки жінкам, у томі числі ОСОБА_1
та ОСОБА_2, у відповідності до вимог ст. 79 КЗпП України та ст.ст. 10, 19
Закону України „Про відпустки", як одиноким матерям, про що проінформувати
інспектора праці в строк до 12 січня 2007 року.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є працівниками ВАТ
„Донецькміськгаз", працюють на посадах оператора служби контролю і обліку
за витрачанням природного газу та техніка технічного відділу відповідно.

ОСОБА_1 має дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що підтверджується
свідоцтвом про народження від 24.03.1994р., виданим міським ЗАЦС м. Азов (а.с.
24). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 20.11.1998р.,
виданого Куйбишевським відділом РАГС м. Донецька (а.с. 23) шлюб між ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_4 розірваний.

ОСОБА_2 має дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, що підтверджується
свідоцтвом про народження від 25.12.1990р., виданим Будьоннівським відділом
ЗАГС м.Донецька (а.с. 29). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від
19.05.1992р., виданого Будьонівським відділом ЗАГС м. Донецьке (а.с. 28) шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до позивача із заявами про надання додаткових
відпусток як одиноким матерям, що підтверджується їх заявами від 20.10.2006р.
(а.с. 22) та від 25.10.2006р. (а.с. 27). Письмовими відповідями голова правління
ВАТ „Донецькміськгаз" ОСОБА_1 (а.с. 25-26, 30-31) відмовив в наданні
додаткових відпусток як одиноким матерям
з посиланням на те, що вони не є одинокими матерями у розумінні ст. 19 Закону України „Про
відпустки", ст.182-1 КЗпП України та ст.18-1 Закону України „Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" (а.с.25,26,30,31).

Суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність дій відповідача,
виходячи з наступного.

На підставі ст.10 Закону України „Про відпустки" щорічні відпустки за
бажанням працівника в зручний для нього час надаються, у тому числі, одинокій
матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам,
піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або
більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.

Згідно зі ст. 182-1 КЗпП України, жінці, яка працює і має двох або більше
дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину,
одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі
тривалого перебуванні матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла
дитину під опіку, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7
календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього
Кодексу). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна
тривалість не може перевищувати 14 календарних днів.

Аналогічні положення містяться у ст.19 Закону України „Про відпустки".
Так, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або
дитину-інваліда або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує
дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в
лікувальному закладі), а також особі яка взяла дитину під опіку, надається
щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів без
урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу КЗпП України). За
наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість
не може перевищувати 14 календарних днів.

На підставі аналізу вказаних норм законів суд першої інстанції дійшов до
висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виховують своїх дітей самі, тобто
є одинокими матерями у розумінні ст.182-1 КЗпП України і ст.ст 10, 19 Закону
України „Про відпустки", і тому на них поширюється дія вищевказаних
положень Закону України „Про відпустки".

Доводи позивача про необхідність застосування положень Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами
трудових спорів» та ст.18-1 Закону України „Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" щодо визначення поняття одинокої матері не були враховані,
оскільки вказана постанова носить роз'яснювальний характер і не є
нормативно-правовим актом у розумінні ч.2 ст.9 КАС України, і тому, що Закон України «Про відпустки», яким суд
керувався при визначенні правомірності дій відповідача, був прийнятий 15.11.1996р., а також тому, що дія Закону
України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначає право на допомогу одиноким матерям,
і не стосується трудових відносин. З
таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, вважаючи
його обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводів апеляційної скарги щодо
порушення норм процесуального права, оскільки вважає, що в мотивувальній
частині постанови судом першої інстанції допущена описка про те, що
відповідачем не доведена правомірність своїх дій, бо в подальшому ( на цьому ж третьому аркуші постанови) вказано, що відповідачем доведена правомірність
його дій і суд надає обґрунтування правомірності дій відповідача та робить висновок наприкінці
мотивувальної частини постанови про
законність припису і необхідність відмови
в задоволенні позову.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути змінено чи скасоване з підстав, що наведені
в апеляційній скарзі, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в
судовому рішенні не спростовуються.

Керуючись ст.ст.195, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2008
року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції праці у
Донецькій області про визнання недійсним припису залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий

Судді