Справа № 22а-12965/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суду І інстанції - Медінцева Н.М.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2008 року справа № 22а-12965/08

м. Донецьк, бул. Шевченка,
26

Донецький апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів:

головуючого судді Арабей Т.Г.

суддів Геращенко І.В., Малашкевич С.А.

при секретарі Крючковій К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської
міської ради Донецької області

на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької
області

від 10 вересня 2008 року

у справі № 2а-279/2008

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області

про визнання дій неправомірними та виплату
компенсації на оздоровлення за 2003-2007 роки у розмірі 5679,90 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до Управління
праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання
неправомірними дій та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за
2003-2007 роки згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10
вересня 2008 року у справі № 2-а-279/2008 позов ОСОБА_1. до Управління праці та
соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про виплату
компенсації на оздоровлення за 2003-2007 роки було задоволено частково, а саме:
визнані дії відповідача незаконними та стягнуто недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2003-2005 та 2007 роки у розмірі 5679,90 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.

Постанова,
виходячи із приписів спеціального Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28
лютого 1991 року № 796-12 (з наступними змінами та доповненнями), вмотивована
необхідністю їх застосування у межах спірних відносинах.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони у судове
засідання не з'явилися, про дату, час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила
наступне.

Позивач ОСОБА_1
належить (віднесений) до 2 категорії як особа, яка евакуйована із зони
відчуження, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (надалі - спеціальний закон).

Статтею 48
зазначеного Закону передбачена щорічна допомога на оздоровлення, зокрема,
особам віднесеним до 2 категорії, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2003 рік - в
сумі 26 грн. 70 коп.,(травень 2004р.)

за 2004 рік - в
сумі 26 грн. 70 коп.,(грудень 2004р.)

за 2005 рік - в
сумі 26 грн. 70 коп., (березень 2005р.)

за 2007 рік - в
сумі 100 грн., (лютий 2007р.)

Між сторонами
немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції, в
апеляційній скарзі відповідач
посилається на невірне застосування норм матеріального права,
оскільки при виплаті зазначених сум він
діяв в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів
вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає задоволенню частково, з
наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею 19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних
структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до
компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином,
відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій
з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема,
пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів
вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений
розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам
спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для осіб 2 категорії - 26,70
грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4
статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003, 2004, 2005 та 2007 роки, а не вказані Постанови КМУ.

Конституція -
Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 26,70грн. за 2003-2005 та 100 грн. за 2007 роки є неправомірними, а
тому підлягають стягненню за 2003-2005 та 2007р.

Відмовляючи в
задоволенні позовної заяви в частині стягнення
недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік суд першої
інстанції виходив з того, що дія абзацу другого та третього частини четвертої
статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не
визнаний неконституційним Конституційним
судом України.

Наряду з
викладеним, постанова суду підлягає зміні з наступних підстав.

Суд першої інстанції при визначенні суми стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення, помилково визначив суму 5679,90 грн.,
оскільки розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.
Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як
величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на
час здійснення виплати.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 26 грн. 70 коп. за 2003-2005 роки, та 100 грн. 2007 роки є
неправомірними, а тому підлягають стягненню за
2003р.- 998,30 грн.(205х5-26,70); за 2004р.-1158,30 грн.(237х5-26,70);
за 2005р.-1283,30 грн.(262х5-26,70).

Суд першої
інстанції стягуючи суму допомоги за 2007 рік виходив із розміру мінімальної
заробітної плати 420 грн., в той час, як на момент її виплати 23.02.2007 рік
мінімальна заробітна плата складала 400 грн., а тому стягненню підлягає за
2007р.-1900 грн.(400х5-100). Всього 5339,90 грн.

Крім
того, суд першої інстанції в своїй постанові не вказав за рахунок яких коштів
необхідно стягнути щорічну допомогу на оздоровлення з відповідача. Тому колегія
суддів вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції і уточнити,
що стягнення допомоги на оздоровлення повинно здійснюватися
на користь позивача за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись
ст. 71, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201,ч. 2 ст.
205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради - задовольнити частково.

Змінити
постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня
2008 року по справі № 2-а-279/2008 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання дій
незаконними, виплату компенсації на оздоровлення, а саме в абзаці третьому
резолютивної частини постанови вказати: «Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Артемівської міської ради за рахунок державного
бюджету на користь ОСОБА_1 недоплачену компенсацію на оздоровлення за
2003,2004, 2005 та 2007 роки у розмірі 5339,90 грн.»

В
іншій частині постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від
10 вересня 2008 року по справі № 2-а-279/2008 - залишити без змін.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного
провадження вступає в законну силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді:
І.В.
Геращенко

С.А.
Малашкевич