Справа № 22-а-6917/08
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м.Харків, вул.Володарського, 46 (1 корпус)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
листопада 2008 року

м.Харків

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

Суддів Дюкарєвої С.В., Макаренко
Я.М.

за участю
секретаря
Маймуліна А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м.
Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Зарічного районного суду м. Суми
від 18.08.2008 року по справі №2-а-582/08

за
позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Сумської міської ради

про стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом
до Управління праці та соціального захисту населення Сумської
міської ради (надалі по тексту - відповідач, УПСЗН Сумської міської ради),
в якому просив визнати протиправною
діяльністю відповідача та зобов'язати УПСЗН Сумської міської ради здійснити перерахунок
позивачу щорічної допомоги за оздоровлення
та забезпечити виплату
недосплачених сум одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2001 - 2007 роки
відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
рішення Конституційного суду
України від 09.07.2007 року №6- рп/2007.

Представник
відповідача в судове
засідання суду першої інстанції не
з'явився. В своїх письмових запереченнях на позов Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради
посилалося на те, що дійсно вони проводять нарахування
та виплату позивачці щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС II категорії. Вважали, що
їх дії при виплаті вказаної допомоги є цілком законними, оскільки
вони проводили нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на
ці цілі, передбачених Законами України «Про Державний
бюджет» на відповідний рік та відповідними постановами Кабінету Міністрів
України, якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх
проведення. Крім того наполягало на тому, що за позовними вимогами щодо
перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2006 роки позивач без поважних причин
пропустив строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав,
передбачений ст. 99 Кодексом адміністративного судочинства України. В
задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми
від 18.08.2008 року позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту
населення Сумської міської ради зробити перерахунок належної
та виплату позивачу у 2007 році щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до частини 4 статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». В задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодившись з постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати .

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права,
а саме: ст. 95 Конституції України, ст.
ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» , 23 Бюджетного кодексу України, Закону
України «Про Державний бюджет на 2007 рік»

________________________________________________________________________________________

Справа
№22-а-6917/08 Головуючий 1 інстанції: Шершак М.І.

Категорія:
49 Доповідач:
Шевцова Н.В.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши
рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,
з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської
катастрофи та являється інвалідом 3 групи
.

Суд
першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, щодо зобов'язання
відповідача зробити перерахунок та виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2001-2006 роки, посилався на пропущення позивачем річного
строку звернення до суду.

Проте,
колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Згідно
статті 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата щорічно ї допомоги на
оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної
здоров'ю особам, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сім'ям за
втрату годувальника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 268
Цивільного кодексу України позовна давність
на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю не поширюється.

За змістом ч.3 ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України для захисту прав,
свобод та інтересів особи Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися
інші строки для звернення до адміністративного
суду, ніж річний строк передбачений ч.2 ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу ст. 48 Закону України
„Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи ”, п.3 ч.1 ст. 268 Цивільного кодексу України та ч.ч. 2 та 3 ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що
на вимоги позивача
відшкодувати шкоду, заподіяну його здоров'ю строки позовної давності не поширюються та річний строк звернення до адміністративного суду не
застосовується .

Крім того, відповідно до 1
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод кожна особа має право мирно володіти
майном хто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства
і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України та ст. 55 Закону України
«Про власність» передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права власності
та право власності є непорушним.

Позивач а в 2001- 2006 р.р. мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення на підставі Закону України «Про соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та обґрунтоване
сподівання на отримання такої допомоги в
розмірі визначеного абз. 2 ч 4. ст.48 зазначеного закону.

Отже, застосувавши до спірних
правовідносин норми статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України, які не підлягають застосуванню, суд
порушив норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Зазначені порушення допущені, судом
першої інстанції відповідно до п.4 ст.
202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для
скасування постанови суду та прийняття
нового рішення.

Крім
того, задовольняючи позов щодо
перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення суд не
визначив її розміру.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Ст.48 Закону України „Про
соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та являються інвалідам 3 групи виплачується в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат .

Згідно ст.48 Закону України „Про соціальний статус
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” вищенаведеного
закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту законів України про
встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2006 роки не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996
року за №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років
не змінювався і не відповідає розміру,
встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних
заробітних плат на 2004-2005 роки, а не
Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу із сум мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням наведених розмірів мінімальної заробітної плати у 2001-2006 роки,
позивач повинен отримати суму
компенсації на оздоровлення у розмірі:

2001 р. 140 грн.
х4= 560 - 21,50=538 грн. 50 коп.

2002 р. 205грн х 4=820-21,50=798 грн. 50 коп.

2003 р. 205 грн.х4 = 820 - 21 грн. 50 коп.=798 грн. 50

2004р. 237 грн. х 4= 948 - 21,50 = 926,50 грн.

2005р. 332 грн.. х 4 = 1328 - 90 = 1238,00 грн.

2006 р. 350 грн. х 4= 1400грн. - 90, 00 грн. = 1310 грн.,
00 коп.

Таким чином за вищевказаний період не доплачено 5610, 00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, щодо зобов'язання
відповідача перерахувати та сплатити позивачці належну щорічну
допомогу на оздоровлення за 2007 рік, суд першої інстанції виходив з того, що розмір
щорічної допомоги на оздоровлення, встановлений постановою Кабінету Міністрів
України тривалі роки не змінювався і не відповідає розміру встановленому Законами України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В 2007 році грошова допомога на
оздоровлення виплачувалася позивачу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно
до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений
Законом № 796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат,
пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1
статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

У
Законі № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного
права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою, конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та
обсягу права, наданого Законом № 796-ХІІ, є безпідставним.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Законом
України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам 2 групи виплачується в розмірі п'ятьох мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного
закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» не
вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний
статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Слід зазначити, що встановлений ще
в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався і
не відповідає розміру, встановленому
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними
нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме
ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2007 рік, а не Постанова Кабінету
Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи ”, відповідач по справі повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із сум мінімальної
заробітної плати на момент виплати.

Проте, колегія суддів зазначає, що
задовольняючи позовні вимоги, щодо виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення, суд першої інстанції не
визначив розмір щорічної грошової допомоги на оздоровлення, необхідної для сплати
позивачу.

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням наведених розмірів мінімальної заробітної плати у 2007 році, суд
першої інстанції обґрунтовано розрахував недовиплачену позивачу суму
компенсації на оздоровлення у 2007р. 420
грн. х 4 - 100 = 1680-90=1590,00 грн.

Отже за вищевказаний період недовиплачено
1590,00 гривень.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача в частині скасування рішення
суду підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції
через порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про
задоволення позовних вимог про виплату грошової допомоги на
оздоровлення за 2004-2007р.р.

Керуючись ст.ст. 160,
195, ч.3 ст. 198, ч.4 ст. 202, ч.2 ст. 205,
207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Сумської міської ради - задовольнити
частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми
від 18.08.2008 року по справі №2-а-582/08-
скасувати.

Прийняти нову
постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання
бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок щорічної
допомоги та забезпечити виплату недорахованої щорічної допомоги на оздоровлення - задовольнити.

Зобов'язати
Управління
праці та соціального захисту населення
Сумської міської ради вчинити дії щодо перерахунку належної до виплати
у 2001 - 2007 році щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ч.4
ст. 48 Закону України ««Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та здійснення виплати цих
коштів у розмірі 7200 грн. 00 коп.

Постанова набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом
місяця з дня складання постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 18.11.2008
року.

Головуючий
(підпис) Н.В.
Шевцова

Судді: (підпис) Я.М.Макаренко

(підпис) С.В.
Дюкарєва

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного
суду Н.В.
Шевцова