Справа № 22-а-9805/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Соловей Р.С.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2008
року Справа
№ 22-а-9805/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого -
судді Василенко Л.А.,

суддів Ханової Р.Ф.

Старосуда
М.І.

при
секретареві Кірсановій М.В.

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Брянківської міської ради Луганській області на постанову Брянківського
міського суду Луганської області від 27 травня 2008р. у справі №НОМЕР_1за
позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Брянківської міської ради Луганській області, третя особа Головне управління
Державного казначейства України в Луганській області про визнання бездіяльності
суб'єкта владних повноважень незаконною, стягнення недоплачених сум щорічної
разової допомоги, і

В С Т А Н О В И Л А :

26.02.2008р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення Брянківської міської ради Луганській
області (далі УПСЗН), Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області щорічної допомоги, передбаченої ч. 5 ст.13 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ” за період з 2004
до 2007 року в сумі 9906,8 грн., окрім того, просив стягнути з УПСЗН внаслідок
відшкодування витрат на отримання правової допомоги 50,0 грн..

Постановою Брянківського міського суду Луганської області від 27 травня
2008р. позов задоволений частково: визнана незаконною бездіяльність УПСЗН
щодо недоплати у 2004р.-2007 р. щорічної
допомоги до 5 травня в розмірі, визначеному ч. 5 ст.13 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ” та з УПСЗН на користь
позивача стягнуто недоплачену щорічну допомогу за 2004 р. - 2007 р. в сумі
8368,48 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН подало апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального та процесуального права, а саме, врахувати, що
позивачем пропущений строк звернення до суду за позовними вимогами до 2007
року, виплати провадилися у відповідності до діючого законодавства на підставі
Постанов Кабінету Міністрів.

Сторони в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є ветераном
- інвалідом війни ІІ групи, та має право на отримання грошової допомоги у
відповідності до вимог ч. 5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Суд
вирішив, що за 2004 - 2007 роки необхідно стягнути з відповідача не
донараховану та невиплачену частину одноразової допомоги, оскільки позивачеві
були виплачені суми в меншому розмірі ніж передбачено Законом України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи
апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції частковому
скасуванню з ухваленням нової постанови
з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач є ветераном війни -
інвалідом війни ІІ групи, що підтверджено посвідченням серії БІ № 511014 (а. с.
14), у зв'язку з чим та на підставі ч. 5
ст. 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня
(яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

При нарахуванні та виплаті сум одноразової щорічної допомоги до 9 травня за
2004 -2007 відповідач керувався
положеннями відповідних статей Законів України «Про державний бюджет України на
2004 рік”, «Про державний бюджет України
на 2005 рік”, «Про державний бюджет України на 2006 рік”, «Про державний бюджет
України на 2007 рік”.

Положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік»( № 489-V від 19.12.2006р.), яким встановлено, що у 2007 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам
II групи в розмірі 360 гривень, визнано таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007).

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного судочинства,
оскільки ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні права та
свободи гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги в частині стягнення недоплаченої
щорічної одноразової допомоги за 2007 рік дійшов до вірного висновку визнавши незаконною бездіяльність відповідача
та стягнувши недоплачені кошти, виходячи з приписів ч.1, ч.2 ст.21 та ч.4
ст.105 КАС України.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції
щодо задоволення позовних вимог за 2004 рік. Законом України від 27 листопада
2003 року №1344-IV «Про Державний бюджет України на 2004 рік»(ст.44) інвалідам війни 2 групи,
до яких відноситься позивач у 2004 році передбачена виплата щорічної разової
допомоги у сумі 160гривень, яка і була
виплачена позивачеві. Зазначений Закон,
в період з 5 травня до 30 вересня 2004року, протягом якого позивач міг
отримати грошову допомогу (ч.4 ст.17-1 Закону від 22 жовтня 1993року №3551-XII) не визнаний
неконституційним. Тобто, в даному випадку, на період виникнення спірних
правовідносин, які є предметом спору у цій справі, були наявні нормативно-правові
акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір
щорічної разової допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Згідно зі ст..75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом
законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також
закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що
мають однакову юридичну силу.

Але Конституційний суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від
3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження одо
повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з
прийняттям нового акту, якщо інше не передбачене самим цим актом, автоматично
скасовується одно предметний акт, діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення
Конституційного суду України є обов'язковим для
виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах
суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за
принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення
Конституційного Суду України, а також враховуючи, що статтею .44 Закону України
«Про державний бюджет України на 2004рік» фактично змінено положення Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який
діяв у часі раніше, пріоритетними у даному випадку є положення ст.44 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», тобто дії відповідача по
виплаті разової допомоги в сумі 160 гривень за 2004 рік були правомірними.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції
про задоволення позовних вимог в частині стягнення щорічної разової допомоги до
5 травня за 2005, 2006 роки, оскільки
відповідно до розділу III Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” виплати щорічної разової
грошової допомоги здійснюються у розмірах, встановлених відповідними статтями
Законів України «Про державний бюджет України» на вищезазначені роки і статті
цих Законів не визнані неконституційними.

В решті постанова суду не оскаржена.

Таким чином, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних
вимог за 2004-2006 роки підлягає
скасуванню, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального
права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Брянківської міської ради Луганській області
задовольнити частково.

Постанову Брянківського міського суду Луганської області від 27 травня
2008р. у справі №НОМЕР_1за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального
захисту населення Брянківської міської ради Луганській області, Головного
управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання
бездіяльності суб'єкта владних повноважень незаконною, стягнення недоплачених
сум щорічної разової допомоги скасувати.

Визнати незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення Брянківської міської ради Луганської області щодо не нарахування та
виплати у 2007 році щорічної допомоги,
передбаченої ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” ОСОБА_1

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Брянківської
міської ради Луганської області за рахунок коштів Державного бюджету на користь
ОСОБА_1недоплачену щорічну допомогу, передбачену ч. 5 ст. 15 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2007 рік в сумі 2920,48 грн. ( дві тисячі
дев'ятсот двадцять гривень 48 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: