Справа № 22-а-2291/08
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
№ 22-а-2275/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 року колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів:
- Подобайло З.Г., Григорова А.М.

при
секретарі - Холодній Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління праці та соціального
захисту населення Вовчанської районної державної адміністрації на постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2007 року по
адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Вовчанської районної державної адміністрації, з участю 3-ї
особи Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації про стягнення недоотриманих сум одноразової
допомоги на оздоровлення, -

В с т а н о в и л а:

У жовтні 2007 року
ОСОБА_1. звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом
до Управління праці та соціального
захисту населення Вовчанської районної державної адміністрації, яким просила
стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Вовчанської
районної державної адміністрації Харківської області недоплачені суми
одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2004-2007 роки в розмірі 6048
грн. 30 коп.

Постановою
Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто
з Управління праці та соціального захисту населення Вовчанської районної
державної адміністрації на користь ОСОБА_1. недоотриману суму одноразової
допомоги на оздоровлення в розмірі 1880 грн.

Не погоджуючись з
зазначеною постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24
грудня 2007 року ОСОБА_1. звернулася з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи,
просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове
судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1.

Також не погоджуючись
з зазначеною постановою Управління праці та соціального захисту населення
Вовчанської районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, у якій,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

В обґрунтування
апеляційної скарги відповідач зазначив про те, що головним розпорядником коштів
вищого рівня є Міністерство праці та соціальної політики України.

Справа №22-а-2291/08 Головуючий 1 інстанції: Зінченко
А.В.

Категорія: 50 Доповідач: Мельнікова Л.В.

Відповідно до пункту 5
статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів, яким у
даному випадку є Головне управління праці та соціального захисту населення
облдержадміністрації на нижчому рівні, бере бюджетні зобов'язання та проводить
видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановленими затвердженими
кошторисами.

Відповідно до ч. 2 ст.
95 Конституції України виключно Законом України "Про Державний бюджет
України" визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Закон про Державний
бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко зумовлений поняттям бюджету
як плану формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення
завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади та органами
місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Такий закон затверджує
повноваження органів державної влади здійснювати виконання Державного бюджету
України протягом бюджетного періоду.

Пунктом. 8 ст. 7, ч. 1
ст. 23, ч. 8 ст. 51 Бюджетного кодексу України передбачено цільове використання
бюджетних коштів виключно на ті цілі, які визначені бюджетними призначеннями,
будь-які платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності бюджетного
призначення, Державним казначейством України платежі здійснюються за дорученням
розпорядників коштів у разі відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів
бюджетному асигнуванню, а тому,
представник відповідача вважав, що головне управління, як орган виконавчої
влади нижчого рівня, діяло в межах повноважень, передбачених законодавством,
згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів розпису Державного бюджету
України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному
асигнуванню.

Заслухавши
доповідь судді Харківського апеляційного адміністративного суду, пояснення
позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах
доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає
задоволенню, апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту
населення Вовчанської районної державної адміністрації частковому задоволенню,
а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня
2007 року - скасуванню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи
вбачається, та дане не заперечується сторонами, що ОСОБА_1. має статус потерпілого в внаслідок аварії на ЧАЕС першої
категорії, захворювання, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
та згідно з висновком МСЕК є
інвалідом ІІ групи.

Суд
першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, щодо зобов'язання
відповідача зробити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за
2004-2006 роки, посилався на пропущення позивачем річного строку звернення до
суду.

Колегія
суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Позивач в 2004, 2005,
2006 році мав право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення на підставі Закону України “Про соціальний статус
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та обґрунтоване
сподівання на отримання такої допомоги в
розмірі визначеного абз. 2 ч 4. ст. 48 зазначеного закону.

Згідно ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 48
Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам 2 групи виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат .

Згідно ч. 7 ст. 48
вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Зі змісту законів
України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2006 роки
не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України
„Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Слід зазначити, що
встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 26.07.1996 року за № 836 розмір щорічної допомоги на
оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими
законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 48 „Про соціальний статус
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та законодавство
щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2005 роки, а не Постанова
Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року за № 836.

Також колегія суддів
зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції
України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Судом першої інстанції
при вирішенні спору не враховано положення ч. 1,2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України, відповідно до яких суд при вирішенні
справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст
і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує верховенство права з
урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1
Першого протоколу до Конвенції “Про
захист прав людини та основоположних свобод”, кожна фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності
інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного права.

В пункті 34 Рішення
Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі “Інтерсплав проти України” зазначено, що поняття “майно'' у першій частині статті 1 Першого
протоколу має автономне значення, яке не залежить від формальної класифікації,
прийнятої у національному законодавстві. Питання, яке має бути розглянуто,
стосується того, наскільки обставини справи, що розглядається в цілому, давали
заявникові право на майновий інтерес, захищений статтею 1 Першого протоколу.

Тобто, майно у
визначенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції охоплює як власне майно, так і
майнові права - належні до виплати кошти, відповідно до національного
законодавства.

Таким чином, колегія
суддів дійшла висновку, що з боку відповідача мало місце порушення права
власності позивача; тобто, постійні недоплати ОСОБА_1. у 2004, 2005, 2006
роках, та несплата взагалі у 2007 роках щорічної грошової допомоги на
оздоровлення, у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або
припинення такої адміністративної практики фактично порушили право позивача на
мирне володіння майном.

За таких обставин та з
урахуванням вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відповідач по справі повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу із сум мінімальної заробітної плати на момент виплати
в 2004, 2005, 2006 роках.

Відповідно до Законів
України розмір мінімальної заробітної плати склав у 2004р. - 205 грн., у 2005р.
з 01.01.05 - 262 грн., у 2005р. з 01.05.05 - 290 грн., з 01.08.05 - 310 грн., з
01.09.05 - 332 грн., у 2006 р. з 01.01.06 - 350 грн., з 01.07.06 - 375 грн., з
01.12.06 -400 грн., у 2007 р. з 01.01.07 - 400 грн., з 1.07.07 - 420 грн., з
1.07.07 - 440 грн.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задоволення
позовних вимог стосовно зобов'язання
відповідача перерахувати та сплатити позивачці належну щорічну допомогу на оздоровлення за
2007 рік, суд першої інстанції виходив з того, що розмір щорічної допомоги на
оздоровлення, встановлений постановою Кабінету Міністрів України тривалі роки
не змінювався і не відповідає розміру встановленому Законами України.

Законом України „Про
соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи
виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту Закону
України «Про Державний бюджет на 2007 рік»
не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про
соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Проте зазначає, що
порушення судом положень п. 4 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, позбавляє колегію суддів можливості змінити дане судове
рішення відповідно до ч. 1 ст. 201 цього кодексу.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга позивача - підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних вимог про виплату грошової
допомоги на оздоровлення за 2004-2007 роки.

Інші доводи та
заперечення сторін не впливають на прийняте рішення колегією суддів.

На підставі наведеного
та керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч. 3, 202 ч. 1, п.п. 4, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С
Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Вовчанської районної
державної адміністрації на постанову Харківського окружного адміністративного
суду від 24 грудня 2007 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24
грудня 2007 року - задовольнити.

Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 24 грудня 2007 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1
- задовольнити.

Стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Вовчанської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1 суми недоплаченої одноразової грошової
допомоги на оздоровлення за 2004-2007 роки в розмірі 6048,30 грн.

Постанова
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді: (підпис) З.Г. Подобайло

(підпис) А.М. Григоров

Повний текст постанови виготовлений 06 жовтня
2008 року.

Згідно
з оригіналом

Суддя
Л.В. Мельнікова