Справа № 22-а-11373/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий суду 1
інстанції - Ушаков Т.С.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2008 року справа № 22-а-11373/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Арабей
Т.Г.

суддів: Геращенко І.В., Малашкевич
С.А.

при секретарі судового засідання Шептульовій С.Ю.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу на постанову від по
адміністративній справі за позовом
до про

Управління Пенсійного фонду України в м. Свердловську
Луганської області Луганського окружного адміністративного суду 04
червня 2008 року № 2а-2967/08 ОСОБА_1
Управління Пенсійного фонду України в
м. Свердловську Луганської області
визнання дій протиправними та зобов'язання зробити перерахунок пенсії,
-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до
управління Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області про визнання дій посадових осіб управління Пенсійного фонду України в м. Свердловську
Луганської області протиправними та зобов'язання зробити перерахунок пенсії,
згідно ст.ст. 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 06.11.2006 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня
2008р. у справі № 2а-2967/08 позовна заява задоволена повністю: визнані протиправними
дії управління Пенсійного фонду України
в м. Свердловську Луганської області, зобов'язано управління Пенсійного фонду
України в м. Свердловську Луганської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1. пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком з 01.11.2006 року.

Відповідачем
подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Зазначає, що
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлений зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими для ІІІ групи - 6 мінімальних пенсій, а
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону 796 порядок обчислення пенсії визначається
Кабінетом Міністрів України.

Вважає
обґрунтованим застосування при обчисленні пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи,
розміру мінімальної заробітної плати 19 грн. 91 коп., затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1.

Відповідно до
абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов¢язкове
державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 цієї
статті визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

З викладеного
відповідачем зроблений висновок, що мінімальна пенсія за віком в розмірі
мінімального прожиткового мінімуму застосовується тільки при обчисленні пенсії
за нормами зазначеної статті. Вважає, що позивачем пропущений процесуальний
строк для захисту порушеного права, встановленого ст. 99 КАС України.

Представник
позивача у судовому засіданні просив рішення суду І інстанції залишити без
змін.

Представник
відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце апеляційного
розгляду був повідомлений належним чином, письмово просив розглянути справу за
його відсутності.

Заслухавши суддю
доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлдягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Позивач -ОСОБА_1
віднесена до 1 категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, має ІІІ групу
інвалідності, що підтверджується довідкою Серії МСЕ - № 0016295 (а.с.9,11).

Між сторонами
немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та
апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується тільки на порушення норм
матеріального права.

Заявник скарги
вважає, що при нарахування та виплаті пенсії застосовується мінімальної
заробітної плати в сумі 19 грн. 91 коп., встановлений постановою Кабінету
Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4.

Стаття 49 цього
розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виплата
зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми
розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1. Частина четверта
статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчим по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 3 ст.
67 спеціального Закону у разі
збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до
статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Посилання
відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою
визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок
чого відповідач керувався розміром 19 гривень 91 копійка, та 22 грн. 30 коп.,
що визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі
змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не
приймає, оскільки ототожнювати порядок і
розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо. Якщо
«порядок» відповідає на питання «як, яким чином», то «розмір» - «скільки».

Колегія суддів не приймає до уваги посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те, що до ст.ст. 50-54, 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» було внесено зміни Законом України «Про державний
бюджет України на 2008 рік». Відповідно до розділу ІІІ Прикінцеві положення
Закону України на 2008 рік», Розділ ІІ цього закону (саме цим Розділом внесено
зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») набирає чинності з 01 січня
2008 року. Спірні відносини, а саме право особи на перерахунок пенсії
відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чинного до 01 січня 2008
року, які були предметом розгляду у суді, виникли до набрання чинності Законом
України «Про державний бюджет України на 2008 рік» і тому, колегія суддів
вважає, що до них не можуть застосовуватися положення закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік».

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №
2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення,
у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Проаналізувавши
норми даної статті колегія судів зазначає, що ними визначений загальний граничний (максимальний) розмір
пенсій, призначених (перерахованих) за нормами спеціального закону, у 2006-2007
роках, а також граничний розмір пенсій призначених за спеціальним законом у
2006 році.

Колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною
третьою доповнена Законом України № 2505 від 25 березня 2005 року (набрав
чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя статті 54 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” змінена Законом України від 17 листопада 2005 року
№ 3108-15 (набрав чинності 13 грудня
2005 року). Саме неврахування відповідачем зазначених змін стало однією з
причин хибного висновку щодо неможливості застосування стосовно позивача норм
абзацу 1 статті 28 загального закону в частини визначення мінімального розміру
пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму.

Частиною 3
статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а
також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Прожитковий
мінімум на 2006 рік відповідно до статті
65 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» на одну особу, яка
втратила працездатність в розрахунку на місяць складає: з 1 січня -380 грн., з
1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн.

Статтею 62
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, затверджений прожитковий
мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1
квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття
змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій
редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка
втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406
гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

При цьому,
зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення
мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1
статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим
частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410
грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, для
позивача як інваліда ІІІ групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен
розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на
достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою
Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України,
що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них
зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею
22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, суд апеляційної
інстанції вважає, що судом правильно встановлені обставини справи та ухвалено
судове рішення, але при зазначенні судом дати з якої необхідно відповідачеві
здійснити перерахунок пенсії, суд не врахував вимоги ч. 4 ст. 45 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої
перерахунок призначеної пенсії проводиться з першого числа місяця, в якому
пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма
необхідними документами подано ним до 15 числа включно. Оскільки позивачем таку
заяву було подано 06.11.2006р., то перерахунок необхідно здійснювати з
01.11.2006р.

Керуючись
статтями 184, 195, п.2 ч.1 ст. 198, 196, 201, ч. 2 ст. 205, 207, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА
:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Свердловську Луганської області на
постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2008 року
у справі № 2а-2967/08 - задовольнити
частково.

Змінити постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2008 року у справі № 2а-2967/08 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Свердловську Луганської області про визнання протиправними дій
управління Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області, зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Свердловську
Луганської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1. пенсію в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 06.11.2006 року, а саме в абзаці
третьому резолютивної частини постанови вказати: «з 01.11.2006 року»

В іншій
частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня
2008 року - залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий суддя Т.Г.
Арабей

Судді І.В.
Геращенко

/підписи/ С.А.
Малашкевич

З оригіналом згідно:

Суддя Т.Г.Арабей