Справа № 2-а-14288/08
Суддя: Закаблук О.В.
Дата ухвалення: 2008-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2008 року Білоцерківський
міськрайонний
суд Київської
області в складі головуючого судді
Закаблук О.В.,

при
секретарі Балацькій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в
залі
суду № 3 м.Біла Церква справу за
адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
пенсійного
Фонду України
у м.Біла Церква, про зобов»язання виплати щомісячної
державної допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з названим
позовом, мотивуючи тим, що відповідач, управління пенсійного Фонду України у
м.Біла Церква безпідставно відмовляє йому у проведенні перерахунку доплати до
пенсії як дитині війни, а тому просить визнати дії відповідача
неправомірними, зобов»язати відповідача
нарахувати недоплачену суму до пенсії за
2006-2008 роки в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, що становить 3593 грн.

В судовому засіданні позивачка позов
уточнив та підтримав, просить
задовольнити його в повному обсязі, суду показав, що відповідач порушує вимоги
закону, а саме , вимоги ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни”, відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість
пенсії, повинна бути підвищена на 30% мінімальної пенсії за віком, яка щорічно
встановлюється законом України „Про державний бюджет України”. Позивачу виплачується пенсія за віком згідно Закону
України „Про пенсійне забезпечення » та
він являється дитиною війни.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” від 18.11.2004 року його пенсійне забезпечення як дитини війни повинне
бути збільшене відповідачем на 30% мінімальної пенсії за віком, розмір якої
встановлюється законами „Про державний бюджет України” кожний рік. Він звертався
до відповідача з вимогою щодо
перерахунку пенсійного забезпечення згідно Закону, однак відповідач
безпідставно відмовляє йому в перерахунку пенсійного забезпечення, посилаючись
на те, що йому не повинно нараховуватись соціальна допомога, як дитині війни
відповідно до ст.111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”,
яка була визнана неконституційною рішенням Конституційного суду України від
09.07.2007 року в частині призупинення пільг та компенсаційних виплат громадянам,
які надані їм Конституцією та Законами, а тому просить зобов»язати відповідача
перерахувати та виплатити
недоплачені суми до пенсії з 1
січня 2006 року, що становить 30% від мінімальної пенсії за віком. Зазначає, що
перерахунок доплати до пенсійного забезпечення їй не проводиться, з 01.01.2008 року проводився
у розмірі 10% від мінімального розміру пенсії за віком, а тому порушено його
Конституційні права як громадянина
України на отримання встановленого законом належного пенсійного
забезпечення.

Представники відповідача, попереджені
належним чином про часі і місце розгляду справи, до суду не з»явились, надали
суду письмові заперечення стосовно позову, просять справу розглянути в їх відсутність, а тому суд вважає можливим
вирішити справу на підставі наявних доказів, у відсутність представника
відповідача.

Як вбачається з письмових заперечень
відповідача, які приєднані до матеріалів справи, відповідачі позов не визнають,
просять залишити його без задоволення, зазначили, що позивач ОСОБА_1 не має права на отримання за рахунок
коштів відповідача названої щомісячної
державної допомоги, так як відповідно до
вимог ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для
визначення пенсій, призначених з названим законом, тобто застосувати названу
норму для розрахунку підвищення пенсії згідно Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» підстав немає. Рішення Конституційного суду України від
09.07.2007 року не має зворотної сили, не може бути реалізоване із-за
відсутності механізму нарахування та виплати названої допомоги. Крім цього, до
часу розгляду справи в суді не визначено
відповідними органами порядок проведення підвищення до пенсії відповідно до
вимог ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, не визначено
механізм фінансування, з 01.01.2008 року внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», яким
позивачу проводиться
підвищення у розмірі надбавки, яка встановлена для учасників війни,
а тому вимоги позивача безпідставні, до
задоволення не підлягають.

Суд, заслухавши позивача, оглянувши та
дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, прийшов до
висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення по таким підставам.

Як встановлено в судовому засіданні,
не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1
являється дитиною війни, отримує пенсійне забезпечення за віком згідно
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 01.03.1996 року, а з
часу прийняття Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до вимог названого закону.

Відповідачі всупереч вимогам закону
не проводять нарахування та виплату додаткової щомісячної державної допомоги
позивачу як дитині війни, яка
встановлена ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з 01.01.2008 року проводять нарахування згідно
змін до ст..6 Закону, яким звужено право позивача на отримання встановленої
Законом додаткової пенсії, чим
порушується право позивача на належне
пенсійне забезпечення, а тому позов підлягає до задоволення в частині
зобов”язання відповідача проведення перерахунку доплати до пенсійного
забезпечення.

Позов підлягає до задоволення на
підставі ст.6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни” від
18.11.2004 року, відповідно до якої
встановлена державна соціальна підтримка дітей війни у вигляді
щомісячного підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.7 названого
Закону Фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету і доплату до пенсії здійснює управління пенсійного Фонду
України у Білоцерківському районі, яке є відповідачем у справі.

За ст.113 Конституції України
Кабінет Міністрів України у своїй діяльності повинен керуватись Конституцією та законами України, а також указами Президента України та Постановами
Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів
України.

Відповідно до вимог ст.22
Конституції України забороняється звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Відповідно до ст.4 Бюджетного
Кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів застосовуються лише в частині в якій вони не
суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про
державний бюджет України».

Відповідно до ст.65 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік» встановлено прожитковий мінімум для
осіб які втратили працездатність в розмірі 350 грн. з 01.01.2006 року, 359грн.-
з 01.04.2006 року та 366 грн. з 01.10.2006 року. Ст.62 Закону України „Про
державний бюджет України на 2007 рік” від 19.12.2006 року № 489-5, яка змінена
Законом України від 15.03.2007 року № 749-5, затверджений прожитковий мінімум
на одну особу, яка втратила працездатність, тобто пенсіонера. Зазначена стаття
доповнена положенням, відповідно до якого передбачено, що визначення мінімального розміру пенсії за
віком відповідно до ст.28ч.1 Закону України „Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” з 1 квітня та
з 1 жовтня 2007 року застосовується для осіб, які втратили працездатність, а
тому вимоги позивача в проведенні
перерахунку підвищення до пенсійного забезпечення на 30% мінімальної пенсії за
віком відповідають вимогам Закону, є правомірними.

Відповідно до Конституції України
права громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть
бути обмежені лише в умовах надзвичайного або воєнного стану, а тому суд
вважає, що відповідач, не нараховуючи та не виплачуючи додаткової пенсії
позивачці як дитині війни згідно постійно діючого закону - вимог ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», який має вищу юридичну силу в
застосуванні при визначенні розміру додаткової соціальної виплати до пенсії,
тобто доплата повинна проводитись в розмірі мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, якою
являється позивачка, діяв неправомірно.

Норми Конституції України являються
нормами прямої дії, підлягають застосуванню судом при розгляді спорів, які
виникли в зв»язку з порушенням прав громадян, а тому суд вважає, що Законами
України «Про державний бюджет України на 2006,2007 роки» було допущено звуження
існуючих гарантій громадян, які
являються дітьми війни в частині не нарахування згідно вимог ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» додаткової пенсії, а тому при
визначенні розміру доплати позивачці відповідач відповідач повинен був
керуватись виключно вимогами ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» та виходити з розміру мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для непрацездатної особи відповідно до вимог щодо
розмірів прожиткового мінімуму згідно Законів «Про державний бюджет України» на
відповідний рік, обмеження діючого
законодавства щодо застосування розміру
мінімальної пенсії за віком під час нарахування додаткової пенсії дітям війни
відсутні, а тому позов слід задовольнити.

Крім цього, станом на 09
липня 2007 року рішенням Конституційного
суду України положення п.12 ст. 71 з
врахуванням ст.111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” в
частині зупинення виплати підвищення до пенсійного забезпечення дітям війни, до
яких відноситься і позивач, визнано неконституційним, що підтверджує, що при нарахуванні підвищення до пенсії позивачу
слід застосовувати вимоги ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни” від 18.04.2004 року № 2195-1У, а не положення ст.111 Закону України „Про
державний бюджет України на 2007 рік”, а тому, керуючись принципами законності,
верховенства права, суд вважає, що Конституційні права позивача були порушені
відповідачем і в 2006 році.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 10-рп
визнані неконституційними
положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік…", в т.ч. внесення змін до ст.6
Закону України " Про соціальний захист
дітей війни», в частині того, що звуження обсягу встановлених законом
прав не може бути допущено при прийнятті інших законів.

Суд не приймає до уваги
посилання відповідача на те, що
перерахунок не може бути здійснений в зв”язку з відсутністю порядку підвищення до пенсійного забезпечення
позивача та відсутністю джерел
фінансування, так як вказане не може
обмежувати реалізацію права позивача на соціальний захист як дитини війни,
обмежувати конституційне право громадян на достатній життєвий рівень, звуження
змісту і обсягу цього права шляхом внесення змін до чинних законів не
припускається згідно ст.22 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Вищезазначене підтверджується
поясненнями сторін, пенсійним
посвідченнями позивача НОМЕР_1, з
відміткою про те, що позивач являється дитиною війни.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.19,22,113 Конституції України, ст.6,7 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни”, ст.28 Закону України „Про загальнообов”язкове державне пенсійне
страхування”, ст. ст. 6,9,17,89,100, 158-163,185,186 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України у м.Біла
Церква провести перерахунок щомісячного підвищення до пенсійного забезпечення ОСОБА_1 згідно вимог
ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” в розмірі 30% від
мінімальної пенсії за віком в розмірі згідно вимог Законів України «Про держаний бюджет на
2006,2007,2008 роки» починаючи з 01.01.2006 року.

Постанова може бути оскаржена до
адміністративного суду апеляційної інстанції через Білоцерківський
міськрайонний суд протягом 20 днів
з дня подачі
в 10 денний строк з часу отримання копії постанови,
заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя:
Закаблук О.В.