Справа № 22-а-626/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

по 1-й інстанції: Станько Л.Л.
Справа № 22-а-626/08 Господарський суд Львівської області
№ 36
Справа № 5/228-2/26А
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

05 травня 2008
року
м. Львів

Колегія
суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в
складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Шавеля Р.М., Заверухи О.Б.

при
секретарі
Соколовській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Львівської
області від 03 липня 2007 року в справі № 5/228-2/26А за адміністративним
позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про визнання
нечинним податкового повідомлення-рішення № 25816/17-2 від 22.12.03 року ,-

в с т а н о в и л а :

03 липня 2007 року Господарським судом Львівської області прийнято постанову по справі № 5/228-2/26А за
адміністративним позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № 25816/17-2 від 22.12.03
року, якою в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Прийняту постанову суд мотивував тим, що застосування
податковим органом до суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 штрафних фінансових санкцій по
податку на додану вартість у сумі 323943,91 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення № 25816/17-2 від
22.12.03 року є правомірним, оскільки позивач
неправомірно в 2000-2002 роках перебував на спрощеній системі оподаткування та
звітності, а тому відсутні підстави для визнання нечинним відповідного
податкового повідомлення-рішення, у зв'язку з чим у задоволенні позову було
відмовлено.

Позивач в своїй
апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим
просить постанову скасувати та постановити нову, якою повністю задовольнити
позовні вимоги.

Як на доводи в
своїй апеляційній скарзі приватний
підприємець ОСОБА_1 покликається на те, що відповідно до ст.4 Указу «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з
діючою
системою оподаткування, обліку
та звітності, передбаченою

законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва, отже, з наведеної норми вбачається, що спрощена система
оподаткування та звітності може
застосовуватися на вибір підприємця до окремих видів діяльності, поряд з
цим до інших видів діяльності може застосовуватись загальна система оподаткування. Таким чином обмеження, встановлене
ст. 7 вище, вказаного Указу щодо торгівлі паливно-мастильними матеріалами
встановлюється не на всі види діяльності, що здійснює суб'єкт підприємницької
діяльності, а лише на торгівлю паливно-мастильними матеріалами, тому суб'єкт
підприємницької діяльності може
здійснювати торгівлю паливно-мастильними матеріалами лише на загальній системі
оподаткування, але поряд з цим , до інших видів діяльності цього суб'єкта може
застосовуватися спрощена система оподаткування. Отже, сам факт здійснення підприємцем торгівлі паливно-мастильними матеріалами
не обумовлює застосування загальної системи оподаткування всіх видів його
діяльності, а стосується лише виручки, отриманої від продажу паливно-мастильними матеріалами. Поряд з цим позивач
також заперечує, що торгівля моторними мастилами має прирівнюватись до торгівлі
паливно-мастильними матеріалами. Крім того, покликається на те, що він у
відповідності до п.5 Положення «Про спрощену форму бухгалтерського обліку
субєктів малого підприємництва» відображав у книгах обліку доходів і витрат
суму коштів, яку ним отримано в касу готівкою, як і по перерахунку, і така не
перевищувала за спірний період встановлений ліміт, однак судом безпідставно
зроблено висновок, що такий ліміт ним був перевищений.

Представниик позивача в судовому засіданні підтримав
доводи поданої апеляційної та просить таку задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив та
вважає, що постанова суду прийнята на підставі норм чинного законодавства, а
тому підстав для її скасування не вбачає.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання
доводів аеляційної скарги, пояснення представника відповідача на заперечення
проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Розглядаючи спір
та приймаючи постанову про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції
підставно і обґрунтовано виходив із вимог ст.ст.1, 4, 5, 7 Указу «Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»
та п. 2.1., п.2.3, п.3.1.1, п.3.1. ст.. 3 Закону України «Про податок на додану
вартість», і на підставі досліджених доказів прийшов до вірного висновку
про те, що застосування податковим органом до приватного підприємця ОСОБА_1 штрафних
фінансових санкцій по податку на додану вартість у сумі 323943,91 грн. на
підставі податкового повідомлення-рішення №
25816/17-2 від 22.12.03 року є правомірним.

При цьому, суд
першої інстанції правильно на підставі наявних доказів, встановив, що передумовою донарахування позивачу штрафних
санкцій з ПДВ стали висновки ДПІ у м. Львові про те, що позивач неправомірно в 2000-2002 роках
перебував на спрощеній системі оподаткування
та звітності.

Такий висновок
ґрунтується на тому, що позивачем перевищено обсяг операцій, визначений у ст.1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва», допустимий для здійснення
підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, а також на тому, що позивач здійснював
торгівлю паливно-мастильними матеріалами, що взагалі
виключає можливість застосування відповідачем спрощеної системи оподаткування
та звітності.

Відповідно до ст.1
Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 р. №727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей,
протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Статтею 5 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р. №727/98 передбачено, що у
разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності, починаючи ч наступного звітного періоду (кварталу).

Як вбачається з Акту перевірки позивача
№ 000140/52/17-2/278 від 24.11.2003 року в ньому зафіксоавно факт перевищення
позивачем обсягу операцій визначеного у ст.1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» і такий факт підтверджується банківськими документами і книгами обліку доходів
і витрат, що долучені до матеріалів справи.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції обставини, щодо перевищення позивачем встановленого обсягу операцій, визначеного у ст.1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» допустимого для здійснення підприємницької
діяльності на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності в 2001 році, є правильний висновоко суду про те, що позивач
зобов'язаний був з 2002 року перейти на загальну
систему оподаткування та зареєструватися платником податку на додану
вартість відповідно до ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Також, судом першої інстанції
встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 у 2000-2002 роках систематично здійснював
торгівлю моторними оливами (мастилами) «Esso», «Сhevron», «Мobil» та іншими, що підтверджується наданими суду накладними на відвантаження товару.

На думку колегії суддів, з огляду на встановлені вище обставини, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те, що виручка від реалізації паливно-мастильних матеріалів вважається одержаною
на загальній системі оподаткування і
враховується при визначенні податку на додану вартість відповідно до п. 3.1.1
п.З. ст.З Закону України «Про податок па додану вартість»,
оскільки відповідно до ст. 7 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» дія
Указу не поширюється на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,
які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи і
здійснюють торгівлю паливно-мастильними матеріалами.

Крім того,
правильний є висновок суду, з огляду на те, що згідно ст. 15 Указу Президента
України «Про деякі зміни в оподаткуванні» від 07.08.1998 року №857/98
встановлено, що у разі здійснення особою, після закінчення граничного строку,
встановленого для реалізації її як платника податку на додану вартість,
оподатковуваних операцій з продажу товарів (робіт, послуг) без нарахування
податку на додану вартість, передбачено штраф у розмірі податку на додану
вартість, нарахованого на загальну суму такого продажу, але не менше як 20
неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без права включення до податкового
кредиту податку на додану вартість.

Колегія суддів
не погоджується з доводами апелянта і в тій частині, що торгівля моторними
мастилами не є торгівлею паливно-мастилними матеріалами, оскільки такі згідно
«Номенклатури товарів народного споживання, які враховуються в роздрібній та
оптовій торгівлі» затвердженої Міністерством статистики України № 12 від
14.01.1994 року відностяься до товарної групи «побутова хімія» код товарної
групи 094, та вважає правильними мотиви в цій частині суду першої інстанції з
огляду на ДСТУ 3437-96 (п.п.4.13,4.15) та вважає, що судом першої інстанції
правильно затосовано до спірних правовідносин Державний класифікатор продукції
та послуг ДК 016-97 затверджений наказом Держстандарту України № 822 від
30.12.1997 року, який набув чинності з 01.01.1999 року, згідно якого роздрібна
торгівля мастилами ( в тому числі моторними) відноситься до категорії торгівлі
пальним.

На думку колегії
суддів відповідач в ході розгляду даного адміністративного спору, як судом
першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, довів правомірність своїх
дій та прийнятого спірного податкового повідомлення - рішення, а тому висновок
суду першої інстанції в цій частині є правильним.

Таким чином,
враховуючи вище наведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та
ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, відповідає вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,138,143,159,161-163 КАС
України, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для
скасування постанови суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної - особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Господарського суду Львівської області
від 03 липня 2007 року по справі № 5/228-2/26А за адміністративним позовом
суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення № 25816/17-2 від 22.12.03 року, - без
змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно після проголошення.

На ухвалу
апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після проголошення, а у
разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з
дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
: І.Я.Олендер

Судді:
Р.М.Шавель

О.Б.Заверуха