Справа № 22-а-4480/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Кузнецова М.Л.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2008
року Справа
№ 22-а-4480/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області на постанову Стахановського
міського суду Луганської області від 14 лютого 2008р. у справі № 2-а-152/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області, Головного управління Державного
казначейства України в Луганській області про визнання бездіяльності суб'єкта
владних повноважень неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової
допомоги, і

В СТ А Н О В И Л А:

У червні 2007р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
стягнення недоотриманої суми щорічної грошової допомоги, посилаючись на те, що
він є учасником війни і на підставі ч.5
ст.14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» йому щорічно до 5 травня повинна виплачуватися разова грошова допомога
у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком, яка відповідачем виплачувалася, але не
в повному обсязі, просив стягнути недоплачену допомогу у сумі 4002,21грн. за
період з 2004 року до 2007року, визнати бездіяльність Управління праці та
соціального захисту населення (УПСЗН) Стахановської міської ради Луганської
області щодо не донарахування допомоги до 5 травня за 2004-2007 роки
неправомірною, зобов'язати Головне управління Державного казначейства України в
Луганській області перерахувати Управлінню праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області грошові кошти в розмірі
4002,21 грн. для виплати позивачеві недоплаченої щорічної одноразової допомоги
до 5 травня за 2004-2007 роки.

Постановою Стахановського міського
суду Луганської області від 14 лютого 2008р позов ОСОБА_1 задоволено частково:
визнана неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області щодо несплати грошової допомоги в розмірі,
визначеному ч. 5 ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” за 2004, 2007 роки та стягнуто з УПСЗН) Стахановської
міської ради Луганської області на користь позивача заборгованість недоплаченої
щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2004, 2007 рік у розмірі
1452,53 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН Стахановської міської ради
Луганської області подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і
процесуального права, ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позву
відмовити.

Сторони в судове засідання не прибули, про
дату, час, місце розгляду апеляційної справи повідомлені належним чином,
відповідач в апеляційній скарзі просив суд розглянути справу без участі
представника.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач є ветераном - учасником війни і згідно ч. 5 статті 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
має право на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі
3 мінімальних пенсій за віком. Виплати позивачеві грошової допомоги у 2005,
2006 роках, нараховані та здійснені відповідачем на підставі ст.30 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та ст.34 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» і є правомірними, оскільки зазначеними статтями Законів України
встановлені відповідні розміри щорічної разової грошової допомоги до 5 травня і
на час прийняття рішення судом першої інстанції вони не визнанні
неконституційними. Суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача
необхідно стягнути недоплачену разову грошову щорічну допомогу до 5 травня за
2004р. у сумі 277,35 грн., за 2007р. - 1175,18 грн., керуючись Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Суд першої інстанції
вважав, що адміністративний позов було подано в межах строку позовної давності,
оскільки вимоги позивача відносяться до вимог про відшкодування шкоди, на яку
не поширюється позовна давність, що встановлено ст. 268 Цивільного Кодексу
України.

Колегія суддів заслухала доповідь
судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду
першої інстанції підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при розгляді
справи встановив, що позивач є ветераном - учасником війни, у зв'язку з чим та
відповідно до вимог ч.5 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" має право на отримання щорічної разової
грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі
3 мінімальних пенсій за віком.

Фактично позивач отримав від УПСЗН Стахановської міської ради Луганської
області в 2005, 2006р. р. по 50,00 грн., 2007р. - 55 грн. При цьому відповідач
керувався положеннями відповідних статей
«Про державний бюджет України на 2005 рік”, «Про державний бюджет
України на 2006 рік”, «Про державний бюджет України на 2007 рік”.

Згідно Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» розмір прожиткового мінімуму та відповідно розмір
мінімальної пенсії за віком з 01.04.2007 р. встановлено в розмірі 410,06 грн.

Положення пункту 13 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, яким на 2007 рік зупинено дію частини п'ятої ст. ст. 12, 13, 14,
15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України у справі
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні
права та свободи гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата вказаної грошової
допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на
2007 рік, є також безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по
собі підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання
грошової допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати
допомоги у передбаченому законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної
грошової допомоги в двох різних Законах. Враховуючи рішення Конституційного
суду, наведене вище, а також приймаючи до уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що
в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне право, і таке
право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і законом „Про
державний бюджет".

Посилання відповідача на ту обставину, що Законом „Про Державний бюджет на
2007 рік" було зупинено дію ч. 5 ст. 14 Закону „Про статус ветеранів війни
гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру допомоги до
Дня Перемоги, також суперечить закону, з наведених вище підстав.

Отже суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь
позивача недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги в сумі
1175,18грн., застосувавши ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ч. 5 ст.14 Закону України «“Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Також суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог щодо стягнення сум грошової допомоги за 2005, 2006
роки, тому що відповідно до розділу III Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що виплати щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня мають здійснюватися у розмірах,
встановлених Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний
рік, дані положення не були визнані неконституційними, тому виплати за вказані
роки відповідачем виплачені у відповідності
до встановлених законом розмірах.

Відповідач
заперечував проти задоволення позовних вимог, заявлених до 2006 року в зв'язку з
пропущенням строку звернення до адміністративного суду. Суд першої
інстанції дійшов до висновку, що строк
звернення до адміністративного суду позивачем не пропущений, оскільки на
підставі п.3 ч.1 ст.268 Цивільного
кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування,
завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'ю або смертю.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком суду, оскільки щорічна одноразова
допомога до Дня Перемоги, яка
виплачується на підставі Закону України №3551-XII є пільгою, а не відшкодуванням шкоди,
заподіяною здоров'ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

КАС України набув чинності з 01.09.2005
року. Позивач звернувся з теперішнім позовом до суду у серпні 2007 року, тобто
більш ніж через рік після набрання чинності Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 щорічно отримувала грошову
допомогу до 9 травня, яка їй виплачувалася до 5 травня поточного року, тобто з
виплачених сум вона повинна була дізнатися, що, на її думку, право на отримання
цих сум в більшому розмірі або неотримання цих сум (за 2004р.), порушено.
Юридична необізнаність позивача не може бути визнана поважною причиною для
поновлення їй строку звернення до суду.

Частиною 4 статті 17-1 Закону № 3551
передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня,
мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в
якому здійснюється виплата допомоги. Таких заяв позивача до відповідача за 2004
рік не надано.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін, а відповідач в даному випадку на цьому наполягає. Тому пропуск такого
строку є підставою для відмови в позові за 2004 рік.

Тобто, судова колегія вважає, що позивачем
пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення
грошової допомоги за 2004 рік і поважних причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду не вбачає і тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню,
а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в
частині задоволення позову за 2004 рік, що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає
скасуванню, решта позовних вимог вирішена у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права..

Керуючись ст. ст. 195,
196, 198, 202,
205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області
задовольнити частково.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 14 лютого
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області, Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області про визнання бездіяльності
суб'єкта владних повноважень неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної
разової допомоги скасувати частково.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області, Головного управління Державного
казначейства України в Луганській області про визнання бездіяльності суб'єкта
владних повноважень неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової
допомоги задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області щодо несплати ОСОБА_1
грошової допомоги в розмірі, визначеному ч. 5 ст. 14 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2007 р. та стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області за рахунок коштів Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги учаснику війни за 2007 рік у розмірі
1175,18 грн. (одна тисяча сто сімдесят п'ять грн. 18 коп.).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області про визнання
неправомірною бездіяльність щодо несплати грошової допомоги в розмірі,
визначеному ч. 5 ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” за 2004 р. та стягнення з Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області за рахунок
коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової
допомоги учаснику війни за 2004 рік у розмірі 277,35 грн. відмовити.

В решті постанову Стахановського міського суду Луганської області від 14
лютого 2008р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: