Справа № 22-а-14605/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Качуріна Л.С. Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня
2008 року справа №
22-а-14605/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Сіваченка
І.В.

суддів
при секретарі

Дяченко
С.П., Нікуліна О.А. Денисенко К.С.

розглянувши
у відкритому

судовому
засіданні

апеляційну
скаргу

ОСОБА_1

на
постанову

Луганського окружного адміністративного суду

від

09 червня 2008 року

по
справі

№ 2-а-5777/08

за
позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради Луганської області

про

оскарження дій, зобов'язання вчинити дії,-

В
С Т А Н О В И Л А :

20.11.2007 року ОСОБА_1. звернувся до
суду з цим позовом.

Постановою Луганського
окружного адміністративного суду від 09 червня 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Краснолуцької міської ради Луганської
області про стягнення грошових
сум на оздоровлення за 2003-2007 роки було задоволено частково, а саме
задоволено за 2003-2005 та 2007 роки, стягнуто допомогу у розмірі 4500 гривень
70 коп.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
атомній електростанції 1 категорії і є інвалідом 3 групи, та перебуває на
обліку у відповідача, проте фактично за 2003-2005 та 2007 роки відповідачем
було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 4500,70
грн.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права, та позов задовольнити
повністю.

Особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду
не прибули.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає
за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив,
що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії і є інвалідом 3 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії
3 групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

За 2003, 2004 та 2005 роки Управління виплатило щорічну
допомогу на оздоровлення частково - у розмірі по 21,50 грн., установлені
постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - постанова №836), за 2007 рік - 90 грн., встановлені
Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі -
постанова №562).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами № 836 та № 562 усупереч Закону №
796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно
до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення
виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії 3 групи - 21,50 гривень та 90 гривень (за грошовою реформою 1996
року).

З моменту прийняття постанови № 836 встановлені нею
розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися незмінними на 2003-2007
роки, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними
актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови № 836 та № 562.

Положення пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати -абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого
частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого,
п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 р.

Тобто, дії відповідача в частині виплати позивачу
грошової допомоги на оздоровлення у розмірі по 21,50 за 2003-2005 роки і 90
грн. за 2007 рік суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Щодо
зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради Луганської області провести перерахунок
щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2000-2002 роки, вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту
населення, але починаючи тільки з 29
жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого
постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та доповненнями). Таким
чином, позивач пред'явив позовні вимоги за
2000-2002 роки до неналежного відповідача у справі.

Також судом першої інстанції правильно
визнанні дії відповідача неправомірними при нарахуванні позивачеві допомоги на
оздоровлення в 2006 році, враховуючи, що дія абзацу другого та третього частини
четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37
ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 р. «Про Державний
бюджет України на 2006 рік», який до теперішнього часу не визнаний
неконституційним Конституційним Судом України. Тому не можна стверджувати, що
дії відповідача в цій частини були протиправними.

Зупинення
дії закону не дає право його застосовувати. Такі ж висновки й Верховного Суду
України в аналогічному по суті спору, викладені в Ухвалі від 20 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2. до ВВДФССНВВПЗУ в м. Добропіллі про
відшкодування моральної шкоди.

Тому в частині стягнення з відповідача
щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2002 та 2006 роки колегія суддів
вважає вірними висновки Луганського окружного адміністративного суду.

Тобто, суд
першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1
ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 09 червня 2008 року у справі № 2-а-5777/08
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Краснолуцької міської ради Луганської області «про оскарження дій, зобов'язання вчинити
дії» - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: