Справа № 22-а-4110/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Очеретний О.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2008
року Справа
№ 22-а-4110/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.

розглянула
апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на постанову Стахановського міського
суду Луганської області від 11 лютого 2008р. у справі № 2-а-180/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області про визнання бездіяльності суб'єкта владних
повноважень неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги
як учаснику бойових дій Великої вітчизняної війни, і

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2007р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
стягнення недоотриманої суми щорічної грошової допомоги, посилаючись на те, що
він є учасником бойових дій і згідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому щорічно до 5
травня повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних
пенсій за віком, яка відповідачем виплачувалася, але не в повному обсязі,
просив стягнути недоплачену допомогу у сумі 6028,75 грн. за 2004-2007роки.

Постановою Стахановського міського
суду Луганської області від 11 лютого 2008р позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з
відповідача на користь позивача заборгованість недоплаченої щорічної
одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі 1770,3 грн.. В
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права і
ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Представником позивача також подана апеляційна скарга на судове рішення, в
якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позов в
повному обсязі, при цьому посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час, місце апеляційного
розгляду повідомлені належним чином.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивачем пропущені
строки звернення до суду про захист своїх інтересів за період
2004-2006р.р. та відсутні підстави для
поновлення строків, тому задоволенню не підлягають; позивач є учасником бойових
дій і згідно ч. 5 статті 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право
на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 5
мінімальних пенсій за віком. Суд дійшов до висновку, що з відповідача на
користь позивача необхідно стягнути недоплачену разову грошову щорічну допомогу
до 5 травня за 2007р. - 1770,3 грн., керуючись Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи
апеляційних скарг за матеріалами справи і вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити
без змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
учасником бойових дій, у зв'язку з чим та відповідно до вимог ч. 5 ст. 12
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка
повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»
мінімальна пенсія за віком станом на 05.05.2007року встановлена у розмірі
410,06 грн.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод»

Фактично позивач отримав від управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області в 2007 р. - 280,00
грн., при цьому відповідач керувався положеннями ст. 29 Закону України “Про
державний бюджет України на 2007 рік”.

Положення пункту 13 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, яким на 2007 рік зупинено дію частини п'ятої ст. ст. 12, 13, 14,
15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України у справі
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата
вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2007 рік, є також
безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі підставою для
звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової допомоги і не
є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у передбаченому
законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної
грошової допомоги в двох різних Законах.
Враховуючи рішення Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до
уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне
право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і законом
„Про державний бюджет".

Посилання відповідача на ту обставину, що Законом „Про Державний бюджет на
2007 рік" було зупинено дію ч.5 ст.15 Закону „Про статус ветеранів війни
гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру допомоги до
Дня Перемоги, також суперечить закону, з наведених вище підстав.

Отже, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь
позивача недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги в сумі 1770,3 грн.
(410,06 грн. х 5 - 280,0 грн.),
застосувавши ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 5 ст. 15 Закону України «“Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту”.

Колегія суддів вважає посилання представника позивача на порушення норм
матеріального та процесуального права при визначенні строків звернення до суду
неспроможними з наступних підстав.

Частиною 1 статті 100 КАС України визначено, що пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

КАС України набув
чинності з 01.09.2005 року. Позивач звернувся з теперішнім позовом до суду у
січні 2008 року, тобто більш ніж через рік після набрання
чинності Кодексом.

Щорічна допомога за 2004-2006 роки
позивачеві виплачена понад рік після звернення його з позовом до суду.

Згідно ч.2 ст. 99
КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач щорічно
отримував грошову допомогу до 9 травня, яка йому виплачувалася до 5 травня
поточного року, тобто з виплачених сум він повинен був дізнатися, що, на його
думку, його право на отримання цих сум в більшому розмірі, порушено. Юридична необізнаність позивача не
може бути визнана поважною причиною для
поновлення йому строку звернення до суду.

Частиною 4 статті
17-1 Закону № 3551 передбачено, що особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають
право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги. Таких
заяв позивача до відповідача за 2004-2006 роки не надано.

Отже суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо виплати
недоплаченої щорічної допомоги до 9 травня за 2004 - 2006 роки в зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 3 Конституції України «Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг
не спростовують висновків місцевого суду, тому підстав для задоволення
апеляційних скарг та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційних скарг
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області та представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відмовити.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 11
лютого 2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області про визнання
бездіяльності суб'єкта владних повноважень неправомірними та стягнення
недоплаченої щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій Великої
вітчизняної війни залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення. Ухвала може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: