Справа № 22-а-13031/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Головіна К.І.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

10 грудня 2008 року Справа № 22-а-13031/08

зал судового засідання у приміщенні суду за
адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка,
26

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Арабей Т.Г.

суддів: Геращенко І.В., Малашкевич С.А.

при секретарі Крючковій
К.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю

представника відповідача ОСОБА_2.
за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м.
АДРЕСА_1Донецької області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від по адміністративній справі за
позовом
до про

11 вересня 2008 року № 2а-16617/08 ОСОБА_3 Управління Пенсійного фонду України в м.
АДРЕСА_1Донецької області визнання дій
протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3вернувся до Донецького окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Управління Пенсійного
фонду України в м. АДРЕСА_1Донецької області про перерахунок пенсії як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду ІІ групи, згідно ст.ст. 50, 54
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 01.04.2007 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня
2008 року у справі № 2а-16617/08 позовна
заява задоволена повністю, в наслідок чого, визнані неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в м.
АДРЕСА_1Донецької області щодо відмови ОСОБА_3. у перерахуванні пенсії по
інвалідності із розрахунку восьми прожиткових мінімумів для непрацездатних
громадян; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. АДРЕСА_1Донецької області перерахувати
ОСОБА_3. пенсію по інвалідності відповідно до ст.ст.50. 54 п.4, 67 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” в редакції від 19.12.2006 року з 01.04.2007 року із
розрахунку восьми прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, а додаткової
пенсії із розрахунку 75 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Відповідачем
подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Вважає обґрунтованим застосування при обчисленні пенсій по інвалідності,
що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, затверджених постановами Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008р. та № 654 від 16.07.2008р.

Представник
апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник
позивача у судовому засіданні просила рішення суду І інстанції залишити без
змін.

Дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи представника
позивача, колегія суддів вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню, а постанова суду зміні з наступних підстав.

Позивач
- ОСОБА_3. віднесений до 1 категорії як особа, яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи.

Відповідно
до норм ч. 4 ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” 11.04.2007 року позивач
звернувся до Управління Пенсійного фонду
України в м. АДРЕСА_1Донецької області з заявою про перерахунок пенсій у
розмірах, встановлених зазначеною нормою
Закону, на що УПФУ відмовило в перерахунку призначених пенсій(лист від
22.04.2007р.- а.с. 5).

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею
19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно
до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розділ 8 даного Закону
передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Стаття
49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у
вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних
розмірах, зокрема, інвалідам ІІ групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Виплата
зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних
пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника.
Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.
Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно
ч. 3 ст. 67 спеціального Закону у разі
збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до
статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до п.
п. 12, 15, 17 п. 28 розділу 2 Закону України „Про державний бюджет України на
2008 рік" з 1 січня 2008 року внесені зміни, зокрема, до ст. 50, ст. 54,
ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 п. п. 12, 15, 17 п. 28 розділу II
"Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України" були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Посилання
відповідача у відмові від 22.04.2008р. № 76/8-18-01-04 на письмове звернення
позивача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено,
що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок
чого відповідач керувався розміром 19 грн. 91 коп. та 22 грн. 30 коп., що
визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій
та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі
змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не
приймає, оскільки ототожнювати порядок і
розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №
2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для
визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно
до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною
3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а
також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею
62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, затверджений прожитковий
мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1
квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена
стаття змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в
новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка
втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406
гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

При
цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий
мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим
частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410
грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Законом
України «"Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року,
затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1
січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривень, з 1 жовтня - 498 гривень.

Колегія судів не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом 1
частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що положення частини 3 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на
думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної
величини(мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи
доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Таким
чином, для позивача як інваліда ІІ групи, особи, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової
пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав
проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005
року у справі № 1-21/2005, а також у рішенні №
від 09.07.12007 року у справі № 6-рп), пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на
достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою
Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них
зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою
конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та
обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних
законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і постановляючи рішення у даній справі, колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 152
Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, колегія
суддів вважає неправомірним висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3. з 01.04.2007 року, і саме в
цій частині постанова суду підлягає зміні, з огляду на те, що дії відповідача
на той час були правомірними та тільки 09.07.2007р. Рішенням Конституційного
Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про
соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними) положення пункту 30
статті 71 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N
489-V. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території
України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів,
що визнані неконституційними.

На підставі
викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом правильно встановлені
обставини справи та ухвалено судове рішення, але при зазначенні судом дати з
якої необхідно відповідачеві здійснити перерахунок пенсії визначився помилково,
а тому колегія суддів вважає визнати незаконними дії Управління з 09.07.2007
року, а саме з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.2 ч.1 ст. 198, п.1 ст.201, ч.2 ст. 205, ст.
207, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. АДРЕСА_1 - задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11
вересня 2008 року по справі № 2-а-16617/08 за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. АДРЕСА_1 про визнання дій
протиправними, зобов`язання зробити перерахунок пенсії - змінити.

В абзаці
третьому резолютивної частини постанови вказати: «з 09.07.2007 року».

В решті
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11
вересня 2008 року по справі № 2-а-16617/08 залишити без
змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту
набрання законної сили.

Головуючий:
Т.Г.
Арабей

Судді:
І.В. Геращенко

С.А.
Малашкевич