Справа № 22а-8001/08
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі:

судді-доповідача
- Носа С.П.,

суддів -
Яворського І.О., Довгополова О.М.,

при секретарі
судового засідання - Козирі В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Інституту
народознавства Національної академії наук України

на постанову Господарського суду Львівської
області від 05 березня 2008 року у справі № 5/333А

за адміністративним позовом
Контрольно-ревізійного управління у Львівській області

до Інституту народознавства Національної академії наук
України

про стягнення 113,26 грн., -

В С Т А Н О В И
Л А:

Контрольно-ревізійне
управління у Львівській області (далі - КРУ) звернулось до суду із
адміністративним позовом до Інституту народознавства Національної академії наук
України (далі - Інститут), уточнивши позовні вимоги, просило стягнути з
відповідача 48,41 тис. грн. нестачі та безпідставно списаних друкованих видань.

Постановою
Господарського суду Львівської області від 05 березня 2008 року позов
задоволено повністю: зобов'язано Інститут народознавства НАН України
відшкодувати на користь держави вартість нестачі та безпідставно списаних
друкованих видань в сумі 48410,00 грн. на рахунок 004 УДК Галицького
району м. Львова.

Постанову в
апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що остання прийнята з
порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, просить постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування вимог апеляційної скарги
зазначає наступне. Контрольно-ревізійне управління у
Львівській області звернулося до суду з позовом про стягнення на користь
держави визначеної грошової суми, а таке право для контрольно-ревізійної служби
передбачено статтею 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу
в Україні» лише щодо стягнення у дохід держави коштів, одержаних
підконтрольними установами, за незаконними угодами, без встановлених законом
підстав та з порушенням чинного законодавства. Позивач при зверненні до суду не
дотримався ч. 3 ст. 105 КАС України, вимагаючи стягнути з відповідача грошову
суму, а його позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства. Судом першої інстанції також неправильно, без детального вивчення
матеріалів справи задоволено позов у розмірі 48410,00 гри. Як свідчать
матеріали ревізії, проведеної в Інституті народознавства НАН України, зокрема
абз. 6 стор. 31 Акту ревізії, вартість видань, одержання яких не підтверджено
зустрічними звірками, складає 48405,21 грн. Таким чином, має місце
невідповідність висновків та рішення суду фактичним обставинам справи. Інститут
народознавства НАН України не погоджується з твердженням про факт заподіяння
державі шкоди внаслідок непідтвердження зустрічними звірками факту передачі
третім особам друкованих видань. Оскільки у відповідача наявні видаткові
накладні на відпуск літератури третім особам, що не визнані у встановленому
порядку недійсними, то твердження про заподіяння матеріальної шкоди Інститутом
народознавства НАН України вважаємо безпідставним і таким, що не ґрунтується на
чинному законодавстві. Так, порушення порядку оприбуткування чи обліку
матеріальних цінностей могли бути допущені третіми особами, що отримували
друковані видання в Інституті народознавства НАН України, а згодом заперечили
цей факт. Окрім того, відповідно до статуту Інституту народознавства НАН
України, витяг з якого міститься в матеріалах справи, одним із напрямів
діяльності відповідача є дарування літератури зацікавленим фізичним і юридичним
особам відповідно до угод чи актів про безкоштовне дарування літератури. Така
діяльність, у свою чергу, передбачає безоплатність передачі друкованих видань,
відсутність будь-якої майнової вигоди для Інституту народознавства НАН України
від цього, а тому, на думку відповідача, передача чи непередача друкованих
видань, так само як і відповідне відображення в бухгалтерському обліку, не
могло і не може спричинити жодної матеріальної шкоди для Інституту
народознавства НАН України і держави, відповідно. Суд допустив порушення норм
процесуального права під час вирішення справи по суті. Зокрема, задовольняючи
клопотання Інституту народознавства НАН України про залучення до участі у
справі ОСОБА_1. як третю особу, судом винесено ухвалу від 20.02.2008 року, якою
ОСОБА_1. викликалося в судове засідання як свідка. При цьому неявка свідка чи
третьої особи ОСОБА_1. в судове засідання 05.03.2008 року не перешкодила
вирішенню справи по суті, а суд в постанові від 05.03.2008 року вказав, що
пояснення третьої особи були заслухані, хоч такі відсутні в матеріалах справи.
Оскільки рішення суду по справі зафіксувало нестачу та безпідставне списання
видань на суму 48 410,00 грн., за схоронність яких був відповідальний ОСОБА_1..
то в останнього виникає обов'язок по відшкодуванню зазначеної суми. Таким
чином, судом було постановлено рішення, що впливає на права та обов'язки
третьої особи, яка участь в судовому засіданні не брала і пояснень з приводу
обставин справи не давала.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.
1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів щодо вирішення
адміністративних справ поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень
у випадках, встановлених законом.

Відповідно
до ст. 15 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні»
державна контрольно-ревізійна служба є органом державної виконавчої влади.

Згідно
з ч. 10 ст. 10 Закону даного КРУ у Львівській області надано право звертатися
до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено
виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання активів.

За наслідками ревізії фінансово-господарської
діяльності Інституту, проведеної в II кварталі 2007 року, відповідачу були
скеровані обов'язкові до виконання вимоги про усунення недоліків, виявлених під
час ревізії, строк усунення яких - до 12.07.2007 року.

З
врахуванням наведеного вище, справу належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Щодо
доводів відповідача, що ним не заподіяно державі матеріальної шкоди, колегія
суддів враховує таке.

Відповідно
до п. 9.2. розділу II Статуту Інституту народознавства НАН України, Інститут
забезпечує дарування наукової літератури зацікавленим юридичним та фізичним
особам згідно з відповідними угодами чи актами про безкоштовне дарування
літератури. Однак відповідач не надав
договорів на дарування наукової літератури.

Згідно
з ст. 25 Закону України «Про видавничу справу» розповсюдження видавничої
продукції здійснюється після внесення розповсюджувача до Державного реєстру.
Безоплатне розповсюдження видавничої продукції може здійснюватися з науковою,
культурно-просвітницькою, благодійною, рекламною метою тощо. Розповсюдження
видавничої продукції може здійснюватися шляхом її реалізації (продажу) в
роздрібній та оптовій торгівлі, безоплатного розповсюдження чи обміну на
договірних засадах. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про видавничу справу»
розповсюджувач видавничої продукції - це фізична чи юридична особа, яка
займається розповсюдженням видавничої продукції. Також відповідач не надав
документів, що підтверджують його право на розповсюдження видавничої продукції.
Лист відділення літератури, мови та мистецтва НАН України від 25.04.2007 року
за № 129/43 про дозвіл Інституту на безоплатну передачу виданої ним наукової
літератури науковим установам, вищим навчальними закладам, бібліотекам, школам
та іншим культурним закладам, не є дозволом на таку діяльність в розумінні
вимог Закону України «Про видавничу справу».

Крім
того, Інститут - це державна бюджетна установа, яка утримується за кошти
державного бюджету, а видавництво та друк даної літератури проводилась
Інститутом за рахунок коштів, виділених з державного бюджету. Відповідно до п.
1.3. Порядку взаємодії органів державної контрольно-ревізійної служби та
органів прокуратури, внутрішніх справ і служби безпеки України матеріальна
шкода (збитки) - це втрата активів чи недоотримання належних доходів об'єктом
контролю та/або державою, що сталися внаслідок порушення законодавства об'єктом
контролю шляхом дій або бездіяльності його посадових (службових) осіб. Під
втратою активів розуміють безповоротне зменшення активів через: перерахування
(сплату) коштів; відчуження, недостачу, знищення (псування) чи придбання
неліквідного (зіпсованого) майна; за втрату боржника у зобов'язанні; зменшення
частки державної (комунальної) власності у статутному фонді господарського
товариства. Порядок списання з балансу бюджетних установ матеріальних
цінностей, в тому числі списання шляхом безкоштовної передачі, встановлений
Типовою інструкцією про порядок списання матеріальних цінностей з балансу
бюджетних установ, затвердженою наказом Державного казначейства України і
Міністерства економіки України від 10.08.2001 року № 142/18, вимог якої
відповідач не дотримав.

Також
колегія суддів не приймає доводів апелянта про порушення судом першої інстанції
норм процесуального права, зокрема, про те, що судом було постановлено рішення,
що впливає на права та обов'язки третьої особи - ОСОБА_1. (матеріально
відповідальна особа Інституту народознавства НАН України, який участі в
судовому засіданні не приймав і пояснень з приводу обставин справи не давав,
хоч викликався в судове засідання і в оскаржуваній постанові є посилання на
його пояснення. ОСОБА_1. у встановленому порядку викликався судом в якості
свідка, однак в судове засідання не прибув. Відповідно до ст. 129 КАС України
суд розглянув справу без його участі. Крім того, в матеріалах справи наявні
письмові пояснення ОСОБА_1., які були досліджені судом.

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова є
законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до
ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п.
1 ч. 1 ст. 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Інституту народознавства Національної академії наук України залишити без
задоволення.

Постанову
Господарського суду Львівської області від 05 березня 2008 року у справі №
5/333А за адміністративним позовом Контрольно-ревізійного управління у
Львівській області до Інституту народознавства Національної академії наук
України про стягнення 113,26 грн. - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя-доповідач С.П.
Нос

Судді
І.О.Яворський

О.М.
Довгополов