Справа № 22-а-5085/08
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
СправаНОМЕР_132-а-5085/2008
Головуючий 1 інстанції: Тимошенко К.В.
Доповідач: Філатов Ю.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2008 р.
Справа № 22-а-5085/2008

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Філатов
Ю.М., судді Водолажська Н.С.,

Гуцал М.І.

при секретарі Житєньовій
Н.М.

за участю представників:

позивача -ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача -ОСОБА_3ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Приватного
виробничо - комерційного підприємства «АСК» на постанову господарського суду
Полтавської області від 10.04.2008р. по справі НОМЕР_1

за позовом Приватного виробничо - комерційного підприємства
«АСК»

до Гадяцької міжрайонної
державної податкової інспекції

про визнання недійсними податкових
повідомлень - рішень

встановила:

Позивач, приватне виробничо - комерційне підприємство «АСК», звернулося до
суду з адміністративним позовом про визнання недійсними податкових повідомлень
- рішень НОМЕР_2 та НОМЕР_3від 08.11.2007р. про донарахування податків та
застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою господарського суду Полтавської області від 10.04.2008р. по
справі НОМЕР_1 позов задоволено частково. Визнано
недійсним повідомлення-рішення НОМЕР_2 від 08.11.2007 р. в частині донарахування податку на прибуток в сумі
48750 гри. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 24375
грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою господарського суду Полтавської
області від 10.04.2008р. по справі НОМЕР_1 позивач подав апеляційну скаргу,
просить її скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята у
відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для її скасування
відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача та представників
сторін колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що Гадяцькою міжрайонною державною
податковою інспекцією (далі-відповідач) проведена планова виїзна документальна
перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем
вимог податкового законодавства та валютного законодавства за результатами якої
складено акт від 26 жовтня 2007р. НОМЕР_4

На підставі
вказаного акту відповідачем прийняті повідомлення - рішення від 8 листопада
2007 року НОМЕР_2, яким відповідач визначив суму податкового зобов'язання
позивачу за податком на прибуток приватних підприємств на загальну суму
131326,50 гри. (у тому числі за основним платежем - 89126,25 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 42200,25 грн.), мотивуючи порушенням ІНФОРМАЦІЯ_1.
12.1.5 а), ІНФОРМАЦІЯ_1. 5.2.1, ІНФОРМАЦІЯ_1. 5.3.9 ст.5 Закону України «Про
оприбуткування прибутку підприємств». Та від 8 листопада 2007 року НОМЕР_3 яким
відповідач визначив позивачу суму податкового зобов'язання за податком на
додану вартість на загальну суму 68623,50 грн. (у тому числі за основним
платежем - 45749 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 22874,5 грн.),
мотивуючи порушенням п. 7.2.1, ІНФОРМАЦІЯ_1. 7.2.4., ІНФОРМАЦІЯ_1. 7.2.3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 7.4.1, ІНФОРМАЦІЯ_1. 7.4.5 Закону України "Про податок на
додану вартість".

Відмовляючи у задоволенні позову в частині заявлених вимог суд першої
інстанції виходив з наступного. Згідно п.5.1 ст.5 зазначеного Закону України
"Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва
та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснених як компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх
подальшого використання у власній господарській діяльності.

Проведеним відповідачем аналізом фінансово-господарської діяльності ПВКП
"АСК" встановлено, що укладання договорів на проведення маркетингових
досліджень та надання послуг за цими договорами фактично не сприяло позитивному
результату фінансово-господарської діяльності підприємства, оскільки
спостерігається не ріст обсягів продажу, а навпаки, спад продажу. Суд першої
інстанції погодився з висновками відповідача про те, що маркетингові послуги
позивачем у власній господарській діяльності не використовувались, отже
позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат вартість
маркетингових послуг, наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 згідно договорів на
проведення маркетингових досліджень НОМЕР_12від 01.09.2006р. на суму 130000
грн. та НОМЕР_12від 01.09.2007р. на суму 31505грн.

Вказані доводи відповідача позивачем не спростовані, докази використання
маркетингових послуг позивачем у власні господарській діяльності не наведені і
не надані.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове
повідомлення рішення відповідача НОМЕР_2 в частині визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток в сумі 32500грн. та застосування передбачених
п.п. 17.1..З п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами"НОМЕР_13181 санкцій в сумі 16250 грн. є обґрунтованими і позов про
визнання недійсним вказаного податкового повідомлення-рішення в цій частині
задоволенню не підлягає.

Крім цього, відповідачем при проведенні перевірки позивача встановлено, що
позивачем неправомірно були віднесені до податкового кредиту суми податку на
додану вартість по податкових накладних виданих ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 31-33,
39), в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану
вартість на 45749 грн.

У відповідності до положень п.п.7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається
із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Пунктом 7.2.6. Закону про ПДВ встановлено, що податкова накладна видається
платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається,
виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому
статтею 9 Закону про ПДВ (ІНФОРМАЦІЯ_1.7.2.4 п. 7.2 ст.7 Закону про ПДВ).

ІНФОРМАЦІЯ_2виписало позивачу податкові накладні НОМЕР_5 від 20.12.2006 р.
та НОМЕР_6 від 23.05.2007 р. (т.1 а.с. 81, 83) за якими позивач збільшив свій
податковий кредит. В вищезазначених податкових накладних ІНФОРМАЦІЯ_2вказаний
номер свідоцтва платника податку на додану вартість-продавця НОМЕР_7 У наданих
сторонами не засвідчених належним чином копіях свідоцтва НОМЕР_7 про реєстрацію
платника податку на додану вартість ІНФОРМАЦІЯ_2вказано, що дане свідоцтво
видане останньому ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова.

Згідно з листом Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова НОМЕР_8 від 24.01.2008 р. (т.1, а.с. 145) ІНФОРМАЦІЯ_2код ЄДРПОУ
НОМЕР_9, на обліку у ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова не перебуває і
ніколи не перебувало та свідоцтво платника ПДВ НОМЕР_7 інспекцією не видавалось.

За таких обставин оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2не зареєстроване як платники податку
у встановленому порядку (ст.9 Закону про ПДВ) воно не мало право складати
податкові накладні і видані ІНФОРМАЦІЯ_2 податкові накладні не дають права на
включення зазначених в них сум до податкового кредиту позивача, отже приватне
виробничо-комерційне підприємство „АСК" неправомірно збільшило свій
податковий кредит на підставі податкових накладних НОМЕР_5 від 20.12.2006 р. та
НОМЕР_6 від 23.05.2007 р. (т.1 а.с. 81, 83) виписаних ІНФОРМАЦІЯ_2

Крім того, у наданих сторонами не засвідчених належним чином копіях
свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість
ІНФОРМАЦІЯ_2зазначено ідентифікаційний код ІНФОРМАЦІЯ_2НОМЕР_9 та його адреса:
ІНФОРМАЦІЯ_3 така ж адреса ІНФОРМАЦІЯ_2зазначена і в копіях податкових
накладних.

Відповідно
до наданої відповідачем копії витягу з єдиного державного реєстру юридичних та
фізичних осіб підприємців серія АБ НОМЕР_10 (т.1, а.с.138) станом на 04.12.2007
р. в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців
суб'єктів господарювання за ідентифікаційним номером НОМЕР_9 не значиться.

Колегія суддів вважає висновку суду першої інстанції в цій частині не
можуть вважатись обґрунтованими.

1.Стосовно
включення до складу валових витрат вартості маркетингових послуг.

Судом першої інстанції не було
враховано, що чинне законодавство не надає відповідачу повноважень на прове­дення
економічних експертиз а також надання висновків стосовно власного аналізу
господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності. Тому зазначені
висновки відповідача не мають доказової сили.

Відповідач не надав жодного доказу, який підтверджував би, що марке­тингові
послуги, надані ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не пов'язані з господарською діяльністю по­зивача
чи не підтверджені документами, обов'язковість ведення та зберігання яких пе­редбачена
вимогами чинного законодавства. Міркування відповідача, щодо зменшення
фінансових результатів діяльності під­приємства позивача не можуть вважатись належними доказами
порушень податкового законодавства.

Відповідно до вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
про прибуток, до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, понесені
платником податку для їх подальшого використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону про прибуток, господарська
діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріаль­ній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня
участь такої особи в організа­ції такої діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Отже визначальною ознакою валових витрат є їх зв'язок з господарською
діяльністю платника податку. При цьому, господарська діяльність платника
податку являє собою сукупність господарський операцій, які відповідно до ст. 1
Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
визначаються як дії і по­дії, які викликають зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі підпри­ємства.

Таким чином
окрема господарська операція не передбачає обов'язкового отримання
прибутку (це бажаний результат господарської діяльності) і може призвести до
отримання збитку, але це не свідчить про те, що діяльність платника податку в
цілому не була направлена на отримання доходу і не є господарською в розумінні п.
1.32 ст. 1 Закону про прибуток.

Відповідно до приписів ІНФОРМАЦІЯ_1. 5.2.1. Закону
про прибуток, до складу валових витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного пері­оду у зв'язку
з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг).

Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31 грудня 1999 року
затвердже­но Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16
«Витрати», яке визначає методоло­гічні засади формування в бухгалтерському
обліку інформації про витрати підприємст­ва та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно до
пункту 19 цього Положення, витрати на збут включають витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції
(товарів, робіт, послуг), у тому числі витрати на рекламу та дослідження
ринку (маркетинг).

Оскільки позивач займається оптовою торгівлею напоями, то маркетингове
обслуговування є необхідним у господарській діяльності позивача, і його
здійснює ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 з яким позивач укладав угоди та отримував
результати робіт по збору зазначеної інформації (звіти про маркетингові
дослідження). Ці догово­ри укладені у відповідності з чинним законодавством,
реалізовані, не визнані у встано­вленому порядку недійсними.

У звітах ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та актах виконаних робіт
НОМЕР_11 від 30.06.2005 р., НОМЕР_12від 30.11.2005 р.,НОМЕР_13 від
31.12.05 р., НОМЕР_12від 29.09.2006 р., НОМЕР_12від 29.06.2007 р. міститься поточна
інформації про ринок постачальників і їх цінову політику, про покриття та дистрибуцію
напоїв певних марок, ціни для кожного споживача та ін., тобто інформа­ція про фактично
досягнуті результати пошуку інформації.

Оскільки витрати позивача на оплату ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
підтверджені відповідними документами - актами виконаних
робіт, то у відповідача не було ніяких
підстав не вклю­чати їх до складу валових витрат.

Таким чином, витрати позивача на послуги, надані ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 по
збору комерційно необхідної інформації, сплачені (нараховані) протягом звітного
періоду, за­конно включені позивачем до складу валових витрат.

2. Стосовно податкового зобов'язання по податку на додану вартість на зага­льну
суму 68623,50 грн. (у тому числі за основним платежем - 45749 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 22874,5 грн.).

Відповідно до приписів ІНФОРМАЦІЯ_1. 5.2.1. Закону про прибуток, до складу
валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного пері­оду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг).

Згідно приписів ІНФОРМАЦІЯ_1. 7.4.1 Закону про ПДВ, податковий кредит
звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Оскільки здійснені позивачем витрати безпосередньо пов'язані з
господарською дія­льністю, то згідно із підпункту 7.4.1. Закону про
ПДВ, суми податку на додану вартість, сплачені при придбанні товарів, що
підтверджують правомірність віднесення витрат до складу
валових витрат, а суми ПДВ за цими накладними відповідно до складу податко­вого кредиту.

Таке право позивача на податковий кредит підтверджено належно оформленими
по­датковими накладними, які згідно з підпункту 7.2.3. Закону про ПДВ є
звітними подат­ковими документами і одночасно розрахунковими документами.

Наявність належно оформлених податкових накладних
підтверджує право позивача на віднесення сум податку на додану вартість за цими
накладними до складу податко­вого кредиту, а тому зменшення
відповідачем податкового кредиту за цей період та ви­значення у
зв'язку з цим позивачеві сум податкового зобов'язання не відповідає вимо­гам закону.

Не дозволяється включення до податкового кредиту згідно з ІНФОРМАЦІЯ_1.
7.4.5 Закону про ПДВ будь-яких витрат по
сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними деклараціями.

ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано позивачу податкові
накладні, заповнення яких відповідає п.7.2.1, п.7.2 Закону про ПДВ.

Згідно з ІНФОРМАЦІЯ_1. 7.4.5. Закону про ПДВ, суми
нарахованого податку включені до складу податкового кредиту на підставі
отриманих податкових накладних від постачальника послуг
ІНФОРМАЦІЯ_2. На момент перевірки позивач підтвердив розмір нарахованого по­даткового
кредиту, надавши відповідачу оригінали податкових накладних заповнених згідно ІНФОРМАЦІЯ_1.
7.2.1 Закону про ПДВ.

На виконання ІНФОРМАЦІЯ_1. 7.7.1 Закону про ПДВ,
сума, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету позивачем була
визначена, як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та
сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду, що підтверджується податковими накладними, реєстрами
отриманих та виданих податкових
накладних та податковими деклараціями з ПДВ за перевірений пе­ріод.

На підставі цих норм позивач включив до складу
податкового кредиту суми ПДВ за отримані товари, поставлені
ІНФОРМАЦІЯ_2 та підтверджених податковими накладними та видатковими накладними.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону про ПДВ, платник
податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що спла­чується покупцем.

Платники податку, визначені у ІНФОРМАЦІЯ_1. "а", "в",
"г", "д" п. 10.1 ст. 10 Закону про ПДВ, відповідають
за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та
своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10
Закону про ПДВ).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, порушення
вимог Закону про ПДВ продавцем при фактичному здійсненні господарської
операції не впливає на податко­вий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

У даному випадку з боку позивача відсутнє жодне порушення перелічених норм.

На підставі викладеного колегія
суддів вважає, що постанова господарського суду Полтавської області від 10.04.2008р. по
справі НОМЕР_1 в частині відмови у задоволенні позову прийнята при
невідповідності висновків суду обставинам справи, керуючись ст.. ст.. 160, 167,
195, 196, 198, п.3 ст.202, ст..ст.205, 207, 209, 254КАС України

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного виробничо - комерційного підприємства «АСК» на
постанову господарського суду Полтавської області від 10.04.2008р. по справі
НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову господарського суду Полтавської області від 10.04.2008р. по
справі НОМЕР_1 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов Приватного виробничо - комерційного підприємства «АСК» задовольнити.

Визнати недійсними податкові повідомлення - рішення НОМЕР_2 та НОМЕР_3від
08.11.2007р. про донарахування податків та застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Роз'яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом місяця з дня
виготовлення її повного тексту.

Справу направити до суду першої інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 10.11.2008р.

Головуючий суддя підпис Філатов Ю.М.

Судді
підпис
Водолажська Н.С.

підпис Гуцал М.І.

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ

Суддя Ю.М.
Філатов