Справа № 22-а-5930/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Шаптала Є.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2008
року Справа
№ 22-а-5930/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

за участю
представника позивача ОСОБА_2

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку ради на постанову Пролетарського районного
суду Донецької області від 24 квітня 2008р. у справі № 2-а-194/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку Ради про стягнення разової грошової допомоги до 5
травня, і

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Пролетарського районного суду м. Донецька від 04 квітня 2008р. позовні вимоги Шмакової В.В. задоволені в повному обсязі: дії Управління
праці та соціального захисту населення Пролетарської районної в м.Донецьку ради (далі - УПСЗН)
визнані неправомірними, з УПСЗН за рахунок Держбюджету України на користь
позивача стягнуто недоплачену одноразову
грошову допомогу за 2004 та 2007 роки в розмірі 2085,30 грн..

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської районної в м. Донецьку Ради подало апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, про час,
дату та місце апеляційного розгляду сповіщені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні вважав апеляцію необґрунтовано та
такою, що не підлягає задоволенню, просила постанову суду залишити без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є учасником
війни і згідно ч. 5 статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» має право на отримання разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня у розмірі 5
мінімальних пенсій за віком на підставі зазначеного Закону та Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника
позивача, перевірила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
членом сім'ї померлого інваліда війни
(а.с.6), у зв'язку з чим та відповідно до вимог ст15 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5
травня) в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив справу
задовольнивши позовні вимоги, оскільки Рішеннями Конституційного Суду України
від 01.12.2004 року №20-рп/2004 визнані неконституційними положення ст. 44
Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» та від 09.07.2007 р. №
6-рп, визнані неконституційними положення ст. 29 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію частини п'ятої ст. ст. 12,
13, 14, 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” .

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод»

Фактично позивач отримав від УПСЗН у 2004 році - 65,0 грн., у 2007р. -
150,0 грн. При цьому відповідач керувався положеннями ст. 29 Закону України
“Про державний бюджет України на 2007 рік” та ст. 44 Закону України “Про
державний бюджет України на 2004 рік”.

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет» на відповідні роки та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата
вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2004, 2007 рік, є також
безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі підставою для
звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової допомоги і не
є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у передбаченому
законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної
грошової допомоги в двох різних Законах.
Враховуючи рішення Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до
уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне
право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і законом
„Про державний бюджет".

Відповідно до ст. 3 Конституції України «Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав
для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Пролетарської районної в м. Донецьку ради
залишити без задоволення.

Постанову Пролетарського районного суду Донецької області 24 квітня 2008р.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної в м. Донецьку Ради про стягнення разової
грошової допомоги до 5 травня залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: