Справа № 22а-4911/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №
Головуючий суддя у 1-ої
інстанції - Решетнік М.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня
2008 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду
у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В. (доповідач)

суддів Баранник Н.П.

Уханенко С.А.

при секретарі Соболь Т.О.

за участі: представника
відповідача Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська - Гречко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на постанову
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року

по
адміністративній справі № 2а-144/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська про визнання рішення незаконним та зобов'язання
виконати певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Постановою
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року
визнано незаконною бездіяльність УПФ України в Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська, з зобов'язанням відповідача перерахувати і виплатити
ОСОБА_1щомісячне довічне утримання, передбачене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

В апеляційній скарзі УПФ України в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а також на не врахування судом обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції
та прийняте нове рішення по справі про
відмову у задоволені вимог позивача.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги
підтримала в повному обсязі по викладеним в скарзі обставинам

Позивач заперечень проти апеляційної
скарги не подав та в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його
проведення був повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції встановлено
та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в УПФ
України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, отримує пенсію за віком та
має правовий статус «дитини війни», а тому має право на отримання пільг і
державної соціальної підтримки, що встановлені Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» № 2195-IV від
18.11.2004 р. (далі - Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.)

Право позивача на оскарження рішень, дій та бездіяльності відповідача, який
згідно до наданого у п.7 ст.3 КАС України визначення є суб'єктом владним
повноважень - безпосередньо передбачено ст.10 Законом № 2195-IV від
18.11.2004 р. та визначено в ст.4, ст.6, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Предметом спору у даній справі є бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, якою порушається право позивача на отримання державної
соціальної підтримки у відповідності до вимог ст.6 Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р., яка встановлює підвищення дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов ОСОБА_1. в частині зобов'язання відповідача
перерахувати йому та виплатити передбачену ст.6 Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р. щомісячну надбавку, суд першої інстанції правильно керувався
Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року, яким
визнані неконституційними п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», що
призупиняли дію ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду, оскільки Рішення Конституційного суду України, який
відповідно до ст.147 Конституції України вирішує питання про відповідність
законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції
України та законів України - є остаточним та обов'язковим до виконання на території
України.

З матеріалів справи вбачається, що
Управління пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська
будь-яких дій, пов'язаних з перерахунком пенсії позивача відповідно до
вищезазначених положень Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. не здійснювало та виплат
не проводило, що свідчить про бездіяльність відповідача стосовно надання
ОСОБА_1. соціальної підтримки.

Доводи апелянта про відсутність заяви позивача про призначення цього виду
підвищення суперечать матеріалам справи, а тому колегія суддів вважає, що у
відповідача не було підстав сприймати заяву позивача від 10.09.2007 р. як
звернення за роз'ясненням, оскільки позивач не звертався з цим питанням в порядку, визначеному Законом
України «Про звернення громадян»

Діючим законодавством функції з призначення, виплати пенсій, надбавок,
підвищень та доплат покладено на органи Пенсійного фонду України, а тому
відповідач по справі, заперечуючи проти адміністративного позову, у
відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен доказати правомірність
своєї бездіяльності стосовно позивача.

Проте відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо правомірності його
дій та бездіяльності, також як і не наведено підстав не застосування у виниклих
правовідносинах належним чином положень ст.7 Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р., якою визначено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених
цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України

Невиконання Кабінетом Міністрів України передбаченого в п.3 Прикінцевих
положень Закону № 2195-IV від
18.11.2004 р. обов'язку у двомісячний строк із дня опублікування цього Закону
забезпечити виконання його вимог, не звільняє відповідача від виконання
покладених на нього державою функцій по соціальному захисту людини

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть слугувати підставою для скасування
постанови суду першої інстанції, оскільки особливий статус «дітей війни» та
обумовлена цим необхідність їх адекватного соціального захисту, законодавець в
ч.2 ст.3 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. визначив, що встановлені
цим Законом державні соціальні гарантії дітям війни, не можуть бути обмежені
або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Посилання апелянта на незаконність судового рішення з тих підстав, що на
законодавчому рівні до 01.01.2008 р. не було визначено величину мінімальної пенсії
за віком для обчислення підвищень особам зі статусом «дитина війни», не
приймаються апеляційним судом до уваги, як підстава для відмови у задоволені
позову, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення не перебирав на
себе повноважень відповідача щодо визначення розміру виплати пенсії позивачки,
залишивши його вирішення на розсуд відповідача, зобов'язавши лише його діяти у
відповідності до вимог ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни».

З огляду на встановлені судом першої інстанції
фактичні обставини справи та обрану судом правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду
першої інстанції і відмови ОСОБА_1. у
задоволені його позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції
щодо зобов'язання відповідача перерахувати і виплатити ОСОБА_1 . щомісячне
довічне утримання, оскільки суд повинен був визначити який саме вид пенсійного
забезпечення отримує позивач (тобто: 1. пенсію, 2. щомісячне довічне грошове
утримання, 3. або державну соціальну допомогу, що виплачується замість пенсії)
та зобов'язати відповідача здійснити підвищення саме до того виду пенсійного
забезпечення, яке отримується позивачем.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 . отримує пенсію за віком, а не щомісячне
довічне утримання, тому колегія суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає зміні в цій частині.

Крім того, враховуючи, що ст.162 КАС України не передбачено визнання незаконною
бездіяльності суб'єкту владних повноважень, а відповідно до п.1.ч.1 вказаної
норми у разі задоволення адміністративного позову суд
може прийняти постанову про визнання
протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен
був скористуватися своїм правом, передбаченим ч.2 ст.11 КАС України, та для
повного захисту прав, свобод і інтересів
позивачки, про захист яких вона просять,
повинен був вийти за межі позовних вимог і постановити рішення по справі у
відповідності до п.1 ч.1 ст.167 КАС України.

Керуючись ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська - задовольнити частково, постанову Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2008 року - змінити, виклавши
резолютивну частину постанови в наступній редакції.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська
про відмову в перерахунку та виплаті ОСОБА_1пенсії відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р..

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до
вимог ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.
починаючи з 08.07.2007 р.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення її повного тексту.

Повний
тест постанови буде виготовлений 26 серпня 2008 року

Судді

Копія
відповідає оригіналу

Суддя