Справа № 22-а-10412/08
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача
- Носа С.П.,

суддів:
Любашевського В.П., Яворського І.О.,

при секретарі
судового засідання - Козирі В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 05 червня
2008 року у справі № 2а-2702/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі

про визнання дій неправомірними, зобов'язання відповідача
підвищити розмір пенсії, -

В С Т А Н О В И
Л А :

ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Дубровицькому районі про визнання дій неправомірними,
зобов'язання відповідача підвищити розмір пенсії на 30% мінімальної пенсії за
віком та виплатити доплату починаючи з 01.01.2007 року.

В обгрунтування
позовних вимог позивач вказувала, що має статус дитини війни і, відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має право на державну
соціальну підтримку у вигляді щомісячної доплати до пенсії. Просила зобов'язати
відповідача підвищити розмір пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком та
виплатити доплату, починаючи з 01.01.2007 року.

Постановою
Рівненського окружного адміністративного суду від 05 червня 2008 року позов ОСОБА_1задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі
щодо відмови у підвищенні пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком ОСОБА_1
надбавки до пенсії як дитині війни, починаючи з 09.07.2007року по 31.12.2007
року відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в
редакції, що діяла в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року). В
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись
із постановою суду, її оскаржив відповідач Управління Пенсійного фонду
України в Дубровицькому районі Рівненської області, який покликаючись
на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, просить у поданій апеляційній скарзі постанову суду першої інстанції
скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує відсутністю нормативного регулювання порядку
виконання вимог ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” щодо
підвищення розміру пенсій дітей війни.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у
їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга
задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивач належить до категорії
громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому
має право на встановлене ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей
війни” підвищення до пенсії.

Оскільки
Конституційний Суд України своїм рішенням № 1-29/2007 від 09.07.2007р. визнав
неконституційними окремі положення Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, зокрема п.12 ст.71 та ст.111, якими було зупинено і обмежено
право на отримання спірних виплат, то посилання відповідача на ст. 7 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» щодо фінансування державних
соціальних гарантій для цих громадян з Державного бюджету України є безпідставним.
Проте суд враховував втрату чинності зазначених обмежень дії ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» з дня прийняття рішення
Конституційного суду України - 09.07.2007 року, тому вважає, позовні вимоги
ОСОБА_1 підставними лише з цього часу.

Такі висновки
суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам
матеріального права та є правильними.

Безспірно
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону
України “Про соціальний захист дітей війни”, у редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин та вирішення даного публічно-правового спору
судом, мали право на отримання підвищення виплачуваної їй Управлінням
Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі пенсії за віком.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення п.12 ст.71, ст.111 Закону України
“Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Положення Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними,
втрачають чинність лише з дня ухвалення Конституційним судом України цього
рішення. Таким чином, враховуючи норми ч. 2 ст. 152 Конституції України,
відповідно до якої закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
судом України рішення про їх неконституційність, рішення Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09.07.2007р. зворотної дії в часі не має, і на період до 09
липня 2007 року не поширюється.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних
вимог ОСОБА_1щодо визнання незаконною відмови відповідача у підвищенні розміру
її пенсії, як дитини війни, та правомірність задоволення таких вимог судом
першої інстанції.

Оскільки функції
з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд
України в особі управління в Дубровицькому
районі Рівненської області, відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Достатніх
правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” розмірі колегія
суддів не вбачає.

Покликання
апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України
“Про соціальний захист дітей війни” доплат до пенсії як на причину невиконання
покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини
у справі “ОСОБА_2 проти України”).

Доводи апелянта
в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків
суду не спростовують.

З огляду на
викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому
підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

На підставі
наведеного, керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі
залишити без задоволення.

Постанову
Рівненського окружного адміністративного суду від 05 червня 2008 року у справі № 2а-2702/08 за адміністративним
позовом ОСОБА_1до Управління Пенсійного
фонду України в Дубровицькому районі про визнання дій неправомірними,
зобов'язання відповідача підвищити розмір пенсії
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя-доповідач
С.П. Нос

Судді
В.П. Любашевський

І.О.
Яворський