Справа № 22-а-5986/08
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №
Головуючий у І інстанції: Спаських Н.М.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2008
року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого - судді Межевича М.В.,
суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б., при секретарі
Кірієнко І.Л., за
участю представника позивача Стариш В.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою
Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Черкаської
області від 14 серпня 2007 року у справі за адміністративним позовом Черкаського
обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності до Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7 756, 73грн., -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою
Господарського суду Черкаської області від 14 серпня 2007 року позов
задоволено: стягнуто з Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь позивача 7 756,
73грн.

Відповідач в
апеляційній скаргу, в якій скарзі просить скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та ухвали нове рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника позивача, що з'явились в судове
засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.ст.
198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виплата
працівнику ОСОБА_2. коштів в сумі 16 394,69 грн. як допомоги по вагітності і
пологах за рахунок коштів Фонду соціального страхування є неправомірною, а тому
не прийняття цих коштів до відшкодування позивачем є правомірним, як і
накладення штрафу в сумі 8 179,00 грн. за порушення порядку витрачання коштів
Фонду.

З таким
висновком не можна не погодитися, оскільки він ґрунтується на аналізі чинного
законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також на підставі оцінки зібраних по справі
доказів.

Так, приписами ст. ст. 8, 10 та 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням і
похованням" від 18.01.01 року № 2240-111 (далі - Закон 2240), визначено:
що платниками страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням, є страхувальники та застраховані особи;
що страхувальники - юридичні та фізичні особи набувають статусу платників
страхових внесків до Фонду з дня їх реєстрації у виконавчих дирекціях відділень Фонду і що спеціальна реєстрація для
фізичних осіб-найманих працівників не вимагається, т.я. ці особи
вважаються застрахованими з часу укладення трудового договору.

Згідно ст. 23
Закону страхувальники-роботодавці сплачують до Фонду різницю між нарахованими
для роботодавців і найманих працівників страховими внесками та витратами,
пов'язаними з наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг
застрахованим особам відповідно до цього Закону. Тобто підприємство самостійно
здійснює належні виплати своїм працівникам в результаті настання страхового
випадку за рахунок сум внесків, які належать до сплати Фонду. У випадку недостатності цих коштів їх відшкодування
здійснюється Фондом на користь підприємства за результатами звітності
підприємства.

Статтею 50
Закону 2240 передбачено, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним
страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності " та
витратами, зумовленими народженням та похованням,
застрахованим особам, призначаються та надаються за основним
місцем роботи за рахунок сплачених застрахованими особами страховик внесків.

Відповідно до п.
7.1., 7.3., 8.1. Інструкції про порядок надходження, обліку та витрачання
коштів Фонду, затвердженої постановою Правління Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від 26.06.2001 року N 16 (далі
Інструкція) страхувальники та інші
отримувачі коштів Фонду зобов'язані вести
облік коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку
з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими
народженням та похованням і своєчасно надавати органам Фонду звітність щодо цих
коштів за формою, яка затверджується в установленому порядку. При цьому відображаються відомості про суми нарахованих
страхових внесків та інших платежів за їх видами кількість одноразових
та щомісячних виплат при народженні дитини та виплат на поховання.
Страхувальники щоквартально складають у двох примірниках наростаючим підсумком
з початку року звіт за формою Ф4-ФСС з ТВП із зазначенням у ньому сум,
нарахованих і сплачених страхових внесків
та Інших надходжень, а також сум, витрачених на виплату допомоги та здійснення
Інших заходів, фінансування яких проводиться за рахунок коштів Фонду. Контроль
за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою перерахування та
надходження страхових внесків, інших платежів до Фонду, а також за цільовим і
правильним витрачанням його коштів здійснюють страхувальники та органи Фонду (
останні з правом проведення перевірок).

Як встановлено
судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем було виплачено матеріальну
допомогу в зв'язку з вагітністю та пологами своєму працівнику ОСОБА_2. у
вказаній сумі на підставі лікарняного листа, виданого 08.08.2005 року і
виставлено дану суму до відшкодування позивачем і що по цим обставинам
позивачем була проведена перевірка ПП ОСОБА_1 за період з 01.10.2005 року по
01.04.2006 року, за результатами якої складено акт № 218 від 23.05.2006 року. А
згідно рішення №130 1214/3 05.06.2006 року, прийнятого перевіряючими на
підставі вказаного акту, позивач не прийняв до відшкодування 16 394,69 грн.
коштів та стягнув з відповідача 8 197 грн. штрафу за порушення порядку
витрачання коштів фонду.

Також
матеріалами справи (довідкою Уманського державного аграрного університету від
29.08.2006 року № 233 та постановою про закриття кримінального переслідування
від 29.12.2006 року відносно ОСОБА_1) підтверджується, що ОСОБА_2. свої
обов'язки, передбачені трудовою угодою з СПД ОСОБА_1, не виконувала, заробітну
плату згідно трудової угоди не отримувала і за період з 06.06.2005 року по
15.07.2005 року проходила виробничу практику в Уманському відділенні №5 ЧГРУ
Приватбанк.

Суд підставно не прийняв доводи відповідача про незаконність рішення про
застосування фінансових санкцій у зв'язку з поданням ним заперечення на акт
перевірки від 23.05.2006р., оскільки
пунктом 5.14.4. Інструкції «Про порядок проведення ревізій та перевірок
по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності" від 19.09.2001 року № 38 передбачено, що при наявності
заперечень або зауважень до акта ревізії (перевірки) особи, які підписують акт,
в день його передачі роблять про це застереження перед своїми підписами і не
пізніше ніж через 5 календарних днів подають до нього письмові пояснення чи
заперечення. Відповідач з актом перевірки ознайомлений 30.05.2006р. і повинен
був надати заперечення протягом 5 днів, тобто до 04.06.2006р. включно В цей
строк заперечень від нього не надійшло, а тому 05.06.2006р. і було прийнято
рішення про застосування фінансових санкцій. Заперечення відповідача на акт
перевірки надійшло лише 06.06.2006р., на яке було надано відповідь про те, що
акт перевірки обгрунтований, а тому підстав для його перегляду немає.

А відповідно до п. 16.1. цієї
Інструкції обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування фінансових
та штрафних санкцій за матеріалами ревізій, здійснене робочим органом Фонду, є
помилковим, покладається на платника страхових внесків. У разі коли платник
страхових внесків вважає, що орган Фонду невірно визначив суму фінансових та
штрафних санкцій або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству
про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням або
виходить за межі його компетенції, встановленої законодавством, такий
страхувальник має право звернутися до органу Фонду із скаргою про перегляд
цього рішення. Скарга повинна бути подана органу Фонду протягом 10 календарних
днів, наступних за днем отримання страхувальником рішення органу Фонду, що оскаржується.
Відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій отримано 06.06.2006р.,
про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем оскаржувався лише акт
перевірки від 23.05.2006р., а скарга на рішення від 05.06.2006р. не подавалася.
Відсутні і рішення судів про визнання недійсним цього рішення, а тому відсутні
підстави вважати, що рішення №1301214/3 від 05.06.2006р. є незаконним та не
підлягає до виконання. Такий висновок зроблено судом і викладено в постанові
від 14.08.2007р., що відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно ч.1ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист
прав та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до пункту 1 статті 17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на спори осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах
строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася
або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.4 ст.99 КАСУ якщо законом встановлена можливість
досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то
обчислення строку звернення до адмінсуду починається з дня, коли позивач
дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатом розгляду його
скарги на рішення суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач скарги на рішення від 05.06.2006р. №130.1214/3 не подавав, ні до виконавчої дирекції Черкаського обласного
відділення Фонду, ні до суду. Таким чином отримавши це рішення ще 06.06.2006р.
він мав право оскаржити його протягом річного строку , а саме до 06.06.2007р.,
але не зробив цього.

Таким чином,
судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини і, всупереч доводам
апеляції, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.
160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову
Господарського суду Черкаської області від 14 серпня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді: