Справа № 22-а-6363/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у І інстанції: Карнасевич Г.І.
Самбірський міськрайонний суд
№2-а-21/08
Суддя-доповідач: Олендер І.Я.
Справа № 22-а-6363/08 ряд. стат. звіту №31
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2008 року м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі:

головуючого - судді - Олендера
І.Я.,

суддів - Заверухи
О.Б., Шавеля Р.М.

при
секретарі - Соколовській
А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Військової частини А3817 на постанову Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 04 лютого 2008 року по справі № 2-а-21/08 за
адміністративним позовом ОСОБА_1до військової частини А 3817, треті особи на
стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
про визнання протиправними та скасування наказів командира в/ч А 3817 від
26.12.2005р. №765 "Про відміну наказу командира військової частини А3817
від 20.12.2005р. №754 "Про надання службових жилих приміщень
військовослужбовцям військової частини АЗ 817" та від 27.12.2005р. №777
"Про надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової
частини АЗ 817", -

встановила:

Позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з адміністративним позовом до
відповідача про визнання протиправними та скасування наказів командира
в/ч А 3817 від 26.12.2005р. №765 "Про відміну наказу командира військової
частини А3817 від 20.12.2005р. №754 "Про надання службових жилих приміщень
військовослужбовцям військової частини АЗ 817" та від 27.12.2005р. №777
"Про надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової
частини АЗ 817".

Постановою
Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.02.2008 р. позов
ОСОБА_1. задоволено, визнано протиправними дії командира військової частини
А3817 в частині перегляду рішення про надання ОСОБА_1 службової квартири №17 в
буд. №54 по вул. Шевченка у м. Самборі, визнано протиправним та скасовано наказ
командира військової частини А3817 від 26.12.2005р. №765 "Про відміну
наказу командира військової частини АЗ817 від 20.12.2005р. №754 "Про
надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової частини
А3817", наказ командира військової частини А3817 від 27.12.2005р. №777
"Про надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової
частини АЗ817".

Постанова суду
першої інстанції мотивована тим, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 11 Статуту
Внутрішньої служби Збройних Сил України зобов'язує військовослужбовців свято і
непорушно додержуватися Конституції та законів України. Відповідно до ст.121
Житлового кодексу України встановлено, що порядок надання службових жилих
приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом України та
іншими актами законодавства Української РСР. Відповідно до п. 1.8 Положення про
порядок надання службових жилих приміщень
і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради

Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 службові жилі
приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи, або поблизу від нього.
Зазначені приміщення надаються незалежно від перебування працівників на
квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення
громадян житлом. Відповідно до п.19 Положення, рішення про надання службового
жилого приміщення може бути переглянуто до видачі ордера, якщо виявляться
обставини, які не були раніше відомі й могли вплинути на вказане рішення.
Представник військової частини А 3817 в судовому засіданні не навів
переконливих доказів того, що за період з часу видання командиром військової
частини А 3817 наказу від 20.12.2005р. №754 "Про надання службових жилих
приміщень військовослужбовцям військової частини А3817" та оскаржуваних
наказів командиром військової частини було виявлено обставини, які не були
раніше відомі й могли вплинути на рішення про надання службової квартири №17 по
вул. Шевченка, 54 і які стали підставою для видання наказів командира
військової частини А 3817 від 26.12.2005р. №765 „Про відміну наказу командира
військової частини А 3817 від 20.12.2005 р. №754 „Про надання службових жилих
приміщень військовослужбовцям військової частини А3817 від 27.12.2005р. №777 „
Про надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової частини А
3817”.

Вказану
постанову суду першої інстанції оскаржила військова частина, представник якої в
поданій апеляційній скарзі просить суд визнати постанову Самбірського
міськрайонного суду Львівської області від 04.04.2008 р. нечинною та закрити
провадження в справі.

Як на доводи
апеляційної скарги представник апелянта покликається на те, що постановою
Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.04.2008 р. не було
враховано положення ст. 99 КАС України щодо мотивів неврахування окремих
доказів, не вказані положення Закону, якими керувався суд при винесенні рішення
про протиправні дії командира частини, не вказав, які саме нормативно-правові
акти були порушені командиром військової частини. Судом належним чином не було
оцінено значення обставини про попереднє надання житлового приміщення по вул.
Стебельського 23/4 майору ОСОБА_1 Суд всупереч вимогам ст. ст. 138, 161 КАС України
не прийняв до уваги і не вказав у постанові вимоги абзацу 4 п.8
Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в
Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988року
№37, де сказано, що у разі недостатності службових жилих приміщень для
забезпечення всіх працівників відповідних категорій зазначені приміщення
надаються виходячи з інтересів забезпечення нормальної діяльності підприємства,
установи, організації і яке свідчить про те, що дії командира при відміні
наказу від 20.12.2005р. №754 „ Про надання службових жилих приміщень
військовослужбовцям військової частини А 3817” повністю відповідають його
правам, знаходяться в межах чинного законодавства і не можуть бути визнані
протиправними.

Представник апелянта - відповідача в
судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просить таку
задовольнити.

Третя особа на
стороні відповідача ОСОБА_2., який є також представником третьої особи-
ОСОБА_3., в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просить
таку задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти
доводів апеляційної скарги, вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята
з дотриманням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для її
скасування не має

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, представника апелянта 3-ї особи та представника 3-ї
особи, на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника
позивача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга в межах заявлених вимог не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність поважних причин
пропуску позивачем строку звернення до суду та не погоджується з твердженнями
апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано положення ст. 99
КАС України, щодо наслідків пропущення терміну звернення позивача до
адміністративного суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін, а відповідач в ході судового розгляду справи на застосуванні строку
позовної давності не наполягав, відповідних клопотань не заявляв.

Колегія суддів
вважає необгрунтованими твердження апелянта про те, що судом першої інстанції
не зазначені положення закону, якими керувався суд при винесенні рішення. В
мотивувальній частині прийнятої постанови суд як на підставу задоволення позову
посилається на норми ст. 121 Житлового кодексу України та вимоги п. 19
Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в
Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988
року №37, відповідно до яких рішення про надання службового жилого приміщення
може бути переглянуто до видачі ордера, якщо виявляться обставини, які не були
відомі раніше відомі і могли вплинути на вказане рішення.

Крім того не
приймаються до уваги твердження апелянта про неналежну оцінку судом тієї
обставини, що ОСОБА_1 попередньо було надане житлове приміщення по вул.
Стебельського 23/4, оскільки жоден з нормативних актів, якими визначений
порядок забезпечення громадян службовим житлом не містить норм, які б
забороняли забезпечення службовим житлом громадян, яким попередньо надавалось
постійне житло. Колегія суддів також бере до уваги той факт, що на час видання
наказу командира військової частини А3817 від 20.12.2005р. №754 "Про
надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової частини
АЗ817" ОСОБА_1. не був забезпечений жодним житловим приміщенням в
м.Самборі.

Необгрунтованими
на думку колегії є покликання апелянта на те, що командир частини при відміні
наказу від 20.12.2005р. №754 "Про надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової частини
АЗ 817" діяв відповідно до вимог п. 4 п. 8 Положення про порядок
надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, яким
визначено, що у разі недостатності службових жилих приміщень для забезпечення
всіх працівників відповідних категорій зазначені приміщення надаються виходячи
з інтересів забезпечення нормальної діяльності підприємства, установи,
організації. Колегія суддів вважає, що якщо забезпечення ОСОБА_1. службовим
житлом дійсно не відповідало інтересам нормальної діяльності військової
частини, то відповідна обставина повинна була враховуватись командиром
військової частини А3817 при виданні наказу від 20.12.2005р. №754 "Про
надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової частини АЗ
817".

З врахуванням
наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстації розглядаючи даний спір
та приймаючи постанову про задоволення позову, підставно і обґрунтовано виходив
із вимог ст.19 Конституції України, Закону України «Про збройні сили України»,
Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей", ст. 121 Житлового кодексу України та вимоги п. 19 Положення про
порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській
РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37і та,
з врахуванням предмету доказування, який стосувався неправомірних дій субєкту
владних повноважень, щодо вирішення питання забезпечення службовим житлом
позивача, який проходить військову службу, дійшов правильного висновку про
протиправність дій відповідача та прийнятого рішення і невідповідність їх
вимогам закону.

Крім того,
колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ст. 195 КАС
України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

В поданій
апеляційній скарзі апелянт просить суд визнати постанову Самбірського
міськрайонного суду Львівської області від 04.04.2008 р. нечинною та закрити
провадження в справі.

Відповідно до
ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у
справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 15М К>/
цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване
судове рішення а обставини, які стали підставою для закриття провадження у
справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке
рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Відповідно до
вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Апелянтом не
подано суду належних доказів того, що постанова суду першої інстанції винесена
за наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду та закриття
провадження у справі, які передбачені статтями 155 і 157 КАС України, а також
не подано доказів виникнення відповідних обставин після винесення постанови,
які є підставою для визнання постанови нечинною і закриття провадження у
справі.

З огляду на
викладене, доводи апелянта не, підтверджують наявність підстав для визнання
постанови суду першої інстанції нечинною та закриття провадження в справі, а
тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, відповідає вимогам ст.ст.2,10,11,71,72,86, ст. ст. 158-163, ч.4 ст.167
КАС України, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для
скасування постанови суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196,
198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Військової частини А3817 залишити без задоволення, а постанову
Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2008 року по
справі № 2-а-21/08 за адміністративним позовом ОСОБА_1до військової частини А
3817, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування наказів командира
в/ч А 3817 від 26.12.2005р. №765 "Про відміну наказу командира військової
частини А3817 від 20.12.2005р. №754 „Про надання службових жилих приміщень
військовослужбовцям військової частини А3817” та від 27.12.2005р. №777 „Про
надання службових жилих приміщень військовослужбовцям військової частини А3817
, - без змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно після проголошення та на неї може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після проголошення, а у разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

Р.М.Шавель