Справа № 22-а-15994/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Назарцева В.О. Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2008 року справа №
22-а-15994/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого
судді

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Дяченко С.П., Нікуліна О.А.
Денисенко К.С. Кузнецової Т.О.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної у м. АДРЕСА_1ради

на постанову

Будьоннівського районного суду м. АДРЕСА_1

від

10 жовтня 2008 року

по справі

№НОМЕР_1

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної у м. АДРЕСА_1ради

про

оскарження дій, стягнення суми, - В С Т
А Н О В И Л А :

05.08.2008
року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Постановою
Будьоннівського районного суду м. АДРЕСА_1 від 10
жовтня 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної у м.
АДРЕСА_1ради про стягнення грошових сум на оздоровлення за 2002-2007
роки було задоволено частково, а саме задоволено за 2003-2005 та 2007 роки,
стягнуто допомогу у розмірі 4513 гривень 50 коп.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач дійсно є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії і є
інвалідом 3 групи, та перебуває на обліку у відповідача, проте фактично за
2003-2005 та 2007 роки відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної
разової допомоги у розмірі 4513,50 грн.

Не погодившись з
таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову
суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права, та у задоволені позову відмовити повністю.

В судовому
засіданні позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії і є інвалідом 3 групи.

Відповідно до
ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається
на момент виплати.

За 2003, 2004 та
2005 роки Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення частково - у
розмірі по 21,50 грн., установлені постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - постанова №836), за 2007 рік
- 90 грн., встановлені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова №562).

Відповідно до
ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами № 836 та № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи - 21,50
гривень та 90 гривень (за грошовою реформою 1996 року).

З моменту
прийняття постанови № 836 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2003-2007 роки, у той час як Верховною
Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,
щорічно затверджувався державний бюджет.

Тому, оскільки
ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких
рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру
мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №
836 та № 562.

Положення пункту
30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно
до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього, четвертого,
п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини
сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними
рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 р.

Тобто, дії
відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у
розмірі по 21,50 за 2003-2005 роки і 90 грн. за 2007 рік суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними.

Судом першої інстанції правильно не
взято до уваги посилання відповідача на пропущення позивачем строку для
звернення з позовом до суду, оскільки відповідно до ч.3 ст. 99 КАС України для
захисту прав, свобод та інтересів особи цим кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, і позивач
звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням
здоров`я.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 268
Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Посилання ж
місцевого суду на те, що відмова у виплаті сум на оздоровлення, яка міститься у
письмовій відповіді відповідача на звернення позивачки, була отримана останньою
тільки 23.07.2008 року, тому вона дізналася про порушення свого права лише цієї
дати, не заслуговують на увагу, оскільки виплата допомоги на оздоровлення мала
щорічний характер, тому про порушення свого права, якщо позивач вважав своє
право порушеним, він міг дізнатися при виплаті допомоги за відповідний період.

Також суд першої
інстанції при підрахунку загального розміру недоплаченої допомоги на
оздоровлення допустився арифметичної помилки, так як (205 х 4 - 21,50) + (237х
4 - 21, 50) + (310 х 4 - 21,50) + (420 х 4 - 90) = 4533,50 гривень, а не
4513,50 гривень.

Однак,
відповідно до положень ч.1 ст. 195 КАСУ суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Тому перегляд
постанови Будьоннівського районного суду м. АДРЕСА_1
від 10.10.2008 року має здійснюватися лише в межах апеляційної скарги відповідача.

Змістом цієї
апеляційної скарги є незгода зі стягненням з відповідача певної суми та
визнання неправомірними його дій щодо виплати щорічної разової грошової
допомоги на оздоровлення позивачу за 2003-2007 роки в розмірі, визначеному
відповідним нормативно-правовим актом КМУ.

Тобто, в
апеляційній скарзі відповідач доводив апеляційному суду правомірність своїх
дій, проте ніяким чином не висловлював, наприклад, що з нього стягнуто меншу
суму, ніж встановлено законодавством, і не просив стягнути більшу суму.

Друге речення
ч.1 ст. 195 КАСУ дозволяє суду вийти за межі доводів апеляційної скарги,
а не самої апеляційної скарги. Конструкція цієї норми не містить відповідних
положень і не дозволяє її трактувати як можливість апеляційного суду повторно розглядати справу та перевіряти законність і
обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі, де такі повноваження
надані апеляційним судам в господарському судочинстві (ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України) чи цивільному судочинстві при розгляді справ
окремого провадження (ч.4 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України).

За відсутності
апеляційної скарги позивача, з чого можна зробити висновок, що він погодився з
постановою місцевого суду, встановивши необґрунтованість доводів апеляційної
скарги відповідача, суд апеляційної інстанції має залишити судове рішення без
змін.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч. 1-3
ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної у м. АДРЕСА_1ради - залишити без
задоволення.

Постанову Будьоннівського районного суду м. АДРЕСА_1 від 10 жовтня
2008 року у справі №НОМЕР_1 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Будьоннівської районної у м. АДРЕСА_1ради «про
оскарження дій, стягнення суми» - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: