Справа № 22-а-10957/08
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Гончарова І.А.
Суддя-доповідач - Ястребова Л.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2008 року справа № 22-а-10957/08

зал
судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Ястребова Л.В.

суддів: Шаптала
Н.К., Ляшенка Д.В.

при секретарі судового засідання Агейченковій К.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

відповідач
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області

на постанову Луганського окружного адміністративного
суду

від по
адміністративній справі

14 травня 2008 року № 2а-4330/08

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління
Пенсійного фонду України в м. Сєсєродонецьку Луганської області

Про

визнання дій посадових осіб УПФУ в м. Сєвєродонецьку
Луганської області незаконними, зобов'язання зробити перерахунок пенсії,
-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій посадових осіб
Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області
незаконними, зобов'язання зробити перерахунок призначеної позивачу пенсії, та
встановити її розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з дати звернення в
Пенсійний фонд України м. Сєвєродонецька та додаткової пенсії 75 % мінімальної
пенсії за віком з 04.12.2006 року - 366,0 грн., з 01.01.2007 року - 380,0 грн.,
з 01.04.2007 року - 410,06 грн., з 01.10.2007 року - 415,11 грн.

Постановою
Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2008 року по справі
№ 2а-4330/08 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області про визнання дій посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Сєвєродонецьку
Луганської області незаконними, зобов'язання зробити перерахунок пенсії -
задоволені: визнані дії посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1
незаконними, Управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської області зобов'язано перерахувати
ОСОБА_1основну та додаткову пенсію з дня звернення - 04.12.2006 року.

В
апеляційній скарзі Управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області просить скасувати
постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позивачу у
задоволенні позову відмовити.

Сторони
належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, проте не скористалися своїм правом
бути присутніми під час розгляду справи.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як
особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, є інвалідом П групи і має право на пільги,
встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

19.01.2007 року Управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку
Луганської області листом № 491/05-07/4 відмовила позивачу у призначенні
зазначеної пенсії з огляду на відсутність підстав такого призначення та
правомірність здійснення управлінням розрахунку.

Між
сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої
інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується тільки на
порушення норм матеріального права.

Заявник скарги вважає, що при нарахування та виплаті
пенсії застосовується розмір мінімальної заробітної плати в сумі 19 грн. 91
коп., встановлений постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3
січня 2002 року № 1 та посилається на Закон України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»,
яким внесено зміни до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанову КМУ № 530 від
28.05.2008 року, яка на цей час регулює деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян до прийняття відповідних нормативних актів або
відновлення вищезазначених актів України.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну
скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має
право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої
порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розділ
8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам,
віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Стаття
50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам П групи - 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного
Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами
статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до
категорії 1. Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по П групі - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67
спеціального Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового
мінімуму.

Посилання відповідача на частину 5 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку
з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається
Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався розміром 19
гривень 91 копійка, що визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від
3 січня 2002 року № 1 (зі змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004
року), колегія судів не приймає, оскільки
ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих
значень неможливо. Якщо «порядок» відповідає на питання «як, яким чином», то
«розмір» - «скільки».

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової
основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації
державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає
Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а
також Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий
мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру
пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що
прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до
основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний
рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної
сфери розповсюдження.

Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007
року, затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила
працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня -
395 гривень.

Зазначена стаття змінена Законом України від 15 березня
2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою
прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1
січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким
передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня
2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11
коп.

Таким чином, для позивача як інваліда П групи, особи,
постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір
державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених
розмірів.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове
рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що конституційні
принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в
Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3,
частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною
2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте
у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою
гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе
зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як
статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Колегія суддів вважає, що дії
Управління щодо виплати пенсій позивачу (державної та додаткової) у розмірах
менших від восьми мінімальних пенсій за віком є неправомірними, оскільки не
відповідають вимогам частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилання відповідача на Закон України від 28.12.2007
року № 107-YI «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України» є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи, а саме
відповіді відповідача на звернення позивача, позивач звернувся до відповідача у
січні 2007 року, тобто до набрання чинності вказаного Закону.

Наряду з
викладеним, постанова суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якщо заява про перерахунок
пенсії подана до 15 числа місяця, то перерахунок проводиться з 1-го числа цього
місяця, а якщо після 15 - з 1 числа наступного місяця. Суд виходить з дати
надання відповіді позивачу на його заяву тобто 19.01.2007 року, то перерахунок
пенсії ОСОБА_1необхідно провести з 01.02.2007 року.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області -
задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2008 року
по справі № 2а-4330/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про
визнання дій посадових осіб Управління
Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області незаконними, зобов'язання
зробити перерахунок пенсії - змінити.

Замінити в абзаці 3 резолютивної частини
постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2008 року по справі № 2а-4330/08 слова «з 04 грудня 2006 року» на «з 01.02.2007 року».

В іншій часті постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2008 року по справі
№ 2а-4330/08 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: