Справа № 22-а-4814/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Дяченко
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 року Справа
№ 22-а-4814/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді : Василенко Л.А..

суддів: Сіваченка І.В.

Малашкевича С.А.,

при секретареві Безруковій В.М.

з участю
позивача ОСОБА_1

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Старобешівської районної державної адміністрації Донецькіої області на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2008 року у
справі № 2-а-4738/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Старобешівської районної державної адміністрації Донецької
області про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002-2005 роки, і

В С Т А Н О В И Л А :

25.01.2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся
до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління
праці та соціального захисту населення Старобешівської районної державної
адміністрації Донецької області про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення
за 2002-2005 роки, мотивуючи позовні вимоги
тим, що він є ліквідатором наслідків аварії 1 категорії. інвалідом ІІ
групи на Чорнобильській АЕС і має право на отримання щорічної компенсації на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач
виплатив йому компенсацію на оздоровлення за 2002 - 2004 роки 26,70 гривень
щорічно, за 2005 рік 120,0 гривень. Загальна сума недоплат компенсації на
оздоровлення за 2002 - 2005 роки складає 4284,9 гривень, яка позивачем до
теперішнього часу не отримана, у зв'язку з чим просить суд стягнути з
відповідача недоотриману суму компенсації на оздоровлення в розмірі 4284,9 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Старобешівської районної державної
адміністрації Донецькій області про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення
за 2002-2005 роки задоволений в повному обсязі: з відповідача на користь
позивача стягнуто недоплачені суми на оздоровлення за 2002-2005 у сумі 4819,9
гривень

Не
погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права, а саме: не враховано, що позивачем
пропущений річний строк для звернення до адміністративного суду, що відповідач
здійснював виплати на оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати, передбачені Законом
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати,
виплачуються у розмірах, встановлених вказаними постановами Кабінету Міністрів
України.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, має 2 групу
інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Суд першої
інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у
виплаті допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст.48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону
відповідач повинен виплатити позивачеві суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2000 -
2005 роки.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,постанова суду першої
інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був
віднесений до категорії 1, має 2 групу інвалідності, що підтверджується копією
посвідчення НОМЕР_1 від 20.01.1991 р., у зв'язку з чим користується правами та
пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і згідно до
ст.48 цього Закону йому повинна виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення
в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Кодекс адміністративного судочинства України набув чинності з 01.09.2005
року. Позивач звернувся з позовом до суду 25 січня 2008 року, понад рік після
отримання сум щорічної допомоги на оздоровлення, які відповідно довідки УПСЗН
(а.с.14) позивачеві перераховані: за 2002 рік - 25.12.2003р.; за 2003р. -
18.08.2003р.; за 2004р. - 07.02.2005р.; за 2005р. - 12.10.2005р.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а відповідачі в даному
випадку на цьому наполягають.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, при розгляді справи
порушив вимоги ч.1 ст.100 КАС України і не вирішив питання про відмову в
задоволенні позову в зв'язку з пропущенням строку звернення до
адміністративного суду, на якому наполягав відповідач в письмових запереченнях
на позов (справа розглянута у відсутність сторін).

Отже, судова колегія дійшла до висновку, що позивачем пропущено строк звернення
до адміністративного суду з позовом про стягнення невиплаченої суми щорічна
допомоги на оздоровлення за 2002-2005 роки і поважних причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду не вбачає. Юридична необізнаність позивача
не може бути визнана поважною причиною для поновлення йому строку звернення до
суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми процесуального права при розгляді спору, що привело до
неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню, в задоволенні позову необхідно відмовити в зв'язку з пропущенням строків звернення до
адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Старобешівської районної державної адміністрації Донецькій області
задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2008
року у справі № 2-а-3627/08 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації Донецької області про стягнення недоотриманих
сум на оздоровлення за 2002-2005 роки
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Старобешівської районної державної адміністрації Донецької області
про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2002-2005 роки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення. Постанова може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: