Справа № 22-а-17032/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у першій інстанції - Фастовець В.М.
Суддя - доповідач - Арабей Т.Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2008 року Справа № 22-а-17032/08

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого
судді суддів розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу

Арабей
Т.Г.

Геращенко
І.В., Малашкевич С.А. Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Лисичанського міського суду Луганської
області

на
постанову

від

23
жовтня 2008 року

у
адміністративній справі

№
2-а-84/2008

за
позовом

ОСОБА_1

до третя особа:

Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Головне управління Державного казначейства
України у Луганській області

про

визнання
дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення компенсації на оздоровлення та щорічної
грошової допомоги до 5 травня,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні
2008 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій
протиправними та стягнення щорічної компенсації на оздоровлення, та грошової
допомоги до 9 травня за 2008 рік. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач
вказав, що йому, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС, інваліду ІІ групи та
інваліду війни повинна сплачуватися одноразова компенсація та допомога на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи" і для
інвалідів ІІ групи становить 5 мінімальних заробітних плат та ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту»
одноразова грошова допомога до 9 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком.

Постановою Лисичанського
міського суду Луганської області від 23 жовтня
2008 року позов ОСОБА_1. до Управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради, третя особа: Головне управління Державного
казначейства України у Луганській області про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії, стягнення
компенсації на оздоровлення та щорічної грошової допомоги до 5
травня, було задоволено у повному
обсязі.

Суд першої
інстанції при розгляді справи встановив, що позивач дійсно є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1
категорії, є інвалідом ІІ групи та інвалідом війни та його захворювання
пов'язане з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків на Чорнобильській
АЕС, перебуває на обліку у відповідача.

В порушення зазначених норм відповідачем нарахована, однак не сплачена
позивачу одноразова компенсація, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії при встановленні ІІ
групи інвалідності в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Фактично
нараховано в 2008 році - 120 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив, що
позивач повинен був отримати від відповідача одноразову компенсацію,
встановлену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі
- (525 х 5) - 120 = 2505 гривень.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що відповідачем виплачувалась щорічна допомога відповідно до
бюджетного законодавства у 2008 році у сумі 400 грн., а повинна була
виплачуватись, виходячи з мінімальної пенсії за віком у розмірі, тобто (481 х
8) - 400 = 3448 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права, та постановити нове
рішення.

Представник
апелянта, до суду апеляційної інстанції не з'явилися, були повідомлені належним
чином. Позивач надав письмові заперечення у яких просив залишити рішення суду І
інстанції без змін.

Представник
третьої особи до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним
чином, подав письмову заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів встановила.

Позивач
ОСОБА_1. дійсно має статус постраждалого від наслідків Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІ групи і перебуває на обліку у Управління
праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (а.с.6,10).

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІ групи - 5 мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.

Фактично відповідачем
виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2008 рік в сумі 120 грн.

Крім
того,
згідно ч. 5 статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на
отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до
п. 9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», особами, які є учасниками війни, є особи, залучені до складу
формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Фактично позивач отримав від відповідача у 2008 році 400 грн., при цьому
відповідач керувався положеннями Законів України “Про державний бюджет України
” на 2008 рік.

Між сторонами немає
розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції, в
апеляційній скарзі відповідач
посилається на невірне застосування норм матеріального права,
оскільки при виплаті зазначених сум він
діяв в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає
апеляційну скаргу відповідача такою, що не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до статті 50
Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля
та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону
передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48
спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами
соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету
Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту
населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким чином, відповідач є
головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з
державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема,
пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає
необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам,
зокрема, інвалідам ІІ групи - 5
мінімальні заробітні плати, при цьому розмір мінімальної заробітної
плати встановлюється на момент виплати.

Тобто, нормами
спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна
розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення
виплати.

Всупереч нормам спеціального
закону, зазначеними постановами встановлені конкретні розміри такої допомоги в
твердій грошовій сумі.

Відповідно до
ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права.

Згідно частини 4 статті 9
КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи
із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2008 рік, а не вказані
Постанови КМУ.

Положення п.п. «б» п.п. 2
пункту 20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»
Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік”, згідно якого розмір
допомоги до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про Державний бюджет України" визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 10-рп від
22.05.2008 року.

До того ж, колегія судів не приймає
посилання відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений
абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що положення частини 3 ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на
думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної
величини(мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи
доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” розмір мінімальної пенсії за
віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму визначеного законом для
осіб, що втратили працездатність.

Станом на 01.04.2008 року
мінімальний розмір пенсії за віком становив
481 грн.

Таким чином,
неправомірність дій відповідача про нарахування позивачу
щорічної грошової допомоги до 9 травня протягом 2008 року в розмірі 400
гривень, встановлених Законом України “Про Державний бюджет на 2008 рік”,
згідно ч.1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. із змінами та доповненнями є
очевидною.

Відповідно до ст. 3 Конституції України «Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення
прав і свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22
Конституції України передбачено, що «Конституційні права і свободи гарантуються
і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів, або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод».

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.
195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Лисичанської міської ради - залишити без
задоволення.

Постанову Лисичанського міського
суду Луганської області від 23 жовтня 2008 року у справі № 2-а-84/2008
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Лисичанської міської ради, третя особа: Головне управління Державного
казначейства України у Луганській області про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії, стягнення
компенсації на оздоровлення та щорічної грошової допомоги до 5
травня - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця.

Головуючий: Т.Г.Арабей

Судді: І.В.Геращенко

С.А.Малашкевич