Справа № 22-а-8835/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Завгородній Є.П.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня
2008 року Справа
№ 22-а-8835/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого:
судді - Василенко Л.А.,

суддів: Дяченко С.П.,

Нікуліна О.А.,

при
секретареві Денисенко К.С.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Гірницької
районної адміністрації Макіївської
міської ради Донецької області на постанову Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 02 липня 2008 року у справі № 2-а-55/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Гірницької
районної адміністрації Макіївської
міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії, і

ВСТАНОВИЛА:

12.05.2008р. позивач звернувся до суду з позовом про
визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької області (далі УПСЗН) щодо відмови
йому у виплаті заборгованості по одноразовій компенсації у зв'язку з
встановленням 3 групи інвалідності на підставі ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 15560,40
грн., стягнути з УПСЗН недоотримані кошти одноразової компенсації в розмірі
15560,40 грн..

Постановою Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 02 липня 2008року позов задоволений: зобов'язано УПСЗН
виплатити позивачеві недоплачену одноразову компенсацію у зв'язку зі встановленням
3 групи інвалідності у сумі 15560,4 грн..

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачем
подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Представник відповідача та позивач в судове засідання не
прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено,
що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу
інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи». У відповідності до вимог вищезазначеного
закону, позивач має право на отримання одноразової компенсації в розмірі 30
мінімальних заробітних плат, яка визначається на час виплати, у зв'язку з і
встановленням 3 групи інвалідності в сумі 15560,4 грн.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,
перевірила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої
інстанції зміні з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був віднесений до
категорії 1, має 3 групу інвалідності з 11.03.2008 року, що підтверджується
копією посвідчення НОМЕР_1 (а. с.7) та копією довідки НОМЕР_2 (а. с. 5), у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і згідно до ст. 48 цього Закону йому повинна бути
виплачена компенсація у зв'язку зі встановленням 3 групи інвалідності в розмірі
30 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачено, що при
встановленні інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи
виплачується інвалідам 3 групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

При виплаті компенсації у зв'язку зі встановленням 3 групи інвалідності
позивачеві виплачена компенсація в розмірі 189,6 грн. (а. с. 6), при цьому
відповідач керувався розмірами, встановленими Постановою Кабінету Міністрів
України № 836 від 26.07.1996 року.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Зазначеною Постановою № 836 всупереч Закону № 796-ХІІ
(який встановив розмір компенсації як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час встановлення групи інвалідності)
установлено конкретні розміри такої компенсації в твердій грошовій сумі,
зокрема, і для інвалідів 3 групи - 189,6 грн. (за грошовою реформою 1996
року).

З моменту прийняття постанови № 836 встановлені нею
розміри компенсацій залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закон України «Про державний бюджет України на 2008 рік» в частині
визначення розміру мінімальної заробітної плати, а не Постанова № 836.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про стягнення недотриманої суми одноразової компенсації.

Проте, судом першої інстанції невірно визначений розмір недоплаченої
компенсації. Суд розраховуючи не донараховану компенсацію посилався на частину
7 ст. 48 Закону №796, тобто розмір
мінімальної заробітної плати судом
визначений на момент виплати. У відповідності до ч. 3 ст. 48
вищезазначеного Закону виплата одноразової компенсації за ч. 1 цієї статті здійснюється з мінімальної заробітної плати,
яка склалася на момент встановлення інвалідності (зупинення дії частини третьої
статті 48, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 р.
N489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р. N 6-рп/2007). Тобто, враховуючи, що 3 група інвалідності була
встановлена позивачеві 11.03.2008р. та розмір мінімальної заробітної плати на
цю дату складав 515,0 грн., то розмір компенсації, яка підлягала виплаті
позивачеві становив 15450,0 грн. (515,0 грн. Х 30), отже розмір ненарахованої
та недоплаченої позивачеві компенсації складає 15260,4 грн..

Крім того судом першої інстанції фактично визнані неправомірними дії УПСЗН
щодо відмови у виплаті ненарахованої одноразової компенсації у відповідності до
ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але у резолютивній частині
постанові це помилково не зазначено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм
матеріального права та вирішив не всі позовні вимоги, тому постанова суду
першої інстанції підлягає зміні в частині розміру суми задоволених позовних
вимог та необхідності зазначення у резолютивній частині постанови про часткове
задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 195, 196, 198, 201,
205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Гірницької
районної адміністрації Макіївської
міської ради Донецької області задовольнити частково.

Постанову Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 02
липня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області
про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії змінити.

Перший та другий абзаці резолютивної частини постанови суду викласти в
наступній редакції:

«Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з Управління праці та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької області за рахунок коштів Державного бюджету України недоплачену
одноразову компенсацію в сумі 15260,4 грн.(п'ятнадцять тисяч двісті шістдесят
грн.. 40 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити».

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: