Справа № 22а-2576/08
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а - 2576/08 (02) Головуючий
суддя у 1-ій інстанції-
статобліку-66 Ярошенко С.С.(справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
- Поплавського В.Ю.,

суддів -
Сафронової С.В., Кожан М.П.,

при
секретарі - Кочковій А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

другого Аварійно-рятувального загону Оперативно-рятувальної служби
цивільного захисту Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від
29 жовтня 2007 року по справі за позовом військового прокурора Запорізького
гарнізону в інтересах ОСОБА_1до другого Аварійно-рятувального загону
Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи про визнання протиправними дій та стягнення грошової
компенсації, -

в с т а н о в и л а:

Військовий прокурор
Запорізького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом до другого
Аварійно-рятувального загону Оперативно-рятувальної служби ЦЗ Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи про визнання протиправними дій відповідача
щодо невидачі позивачу грошової компенсації за речове майно за період до
11.03.2000 року та за період після 11.03.2000 року та стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно в сумі 1584,48 грн.

Постановою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2007 року позов було
задоволено та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по
грошовій компенсації за речове майно за період її служби в Збройних Силах
України з 12 лютого 1999 року по 30
грудня 2005 року в сумі 1584,48 грн.

В апеляційній скарзі
відповідач просив скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

Перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог, судова колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_1з 12 лютого 1999 року була зарахована до списків особового складу
частини та їй присвоєно військове звання ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно наказу начальника
4-го регіонального рятувального загону військової частини Д0130 №269 від
30.12.2005 рокуОСОБА_1 було звільнено з військової служби та з 30 грудня 2005
року виключено зі списків особового складу частини.

Згідно ст. 9 ч.ч.1,2 Закону
України № 2011-ХII держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше
забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у
військовій службі. Грошове забезпечення визначається залежно від посади,
військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання,
тривалості та умов військової служби.

У відповідності до ч. 2 ст.
9 Закону України № 2011-ХII військовослужбовці, які проходять військову службу
за контактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на
отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна
грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Законом України №1459-III призупинена
дія ч.2 ст. 9 Закону України № 2011-ХII в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, що використовують цивільний
одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, обґрунтував оскаржуване рішення невідповідністю
вказаних норм Закону України статям 22, 17 Конституції України.

Проте, статтею 9 КАС України визначено, що суд вирішує
справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У відповідності зі статтями 1, 13 Закону України «Про
Конституційний Суд України» єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні
є Конституційний Суд України, який
приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів
та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів
Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки
Крим.

Отже, до компетенції адміністративних судів як судів
загальної юрисдикції належить надання висновків щодо відповідності закону
(законності) інших, ніж закони, нормативно-правових актів, в той час як
прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів є виключною
юрисдикцією Конституційного Суду України.

За таких обставин, положення Закону, яким було
призупинено дію іншого Закону є обов'язковим для застосування та вирішення
справ у суді.

Щодо посилання скаржника на
незастосування судом строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 99 КАС України
встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, згідно ст. 100
КАС України пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за наслідками розгляду адміністративної
справи.

При цьому суду не надано
право з власної ініціативи відмовляти у задоволенні адміністративного позову з
підстави пропущення строку звернення з позовом, а обов'язковою умовою є
наполягання на цьому однієї із сторін під час розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що
доводи апелянта щодо пропущення позивачкою строку звернення до суду не знайшли
свого підтвердження, оскільки цей строк необхідно рахувати з 3 березня 2007 року, а позивачка звернулася
до суду із позовом 7 травня 2007 року, тобто в строк.

З огляду на викладене
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився порушень вимог
матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

З урахуванням зазначеного,
колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 198, 202,
207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу другого
Аварійно-рятувального загону Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту
Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків Чорнобильської катастрофи - задовольнити.

Постанову Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2007 року - скасувати.

У задоволенні позову
прокурора Запорізького гарнізону в інтересах ОСОБА_1- відмовити.

Постанова суду набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст постанови
виготовлено 20 листопада 2008 року.

Головуючий: Поплавський
В.Ю.

Судді: Сафронова
С.В.

Кожан
М.П.