Справа № 22-а-2529/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-2529/08 р. Головуючий у
першій інстанції: Терлецька-Байдюк Н.Я.
Доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

Головуючого
судді
Саприкіної І.В.,

суддів
Коваля М.П., Маслій В.І.,

при
секретарі Бадріашвілі
К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м. Києві справу за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань у м. Бердичеві на постанову
Господарського суду Житомирської області від 5 червня 2007 року у справі за
позовом Управління Пенсійного фонду України в Бердичівському районі до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Бердичеві про
зобов'язання вчинити певні дії,

в с
т а н
о в и
л а :

УПФУ в Бердичівському районі звернулися до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Бердичеві про
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Господарського суду Житомирської області від 05.06.2007 року
позов задоволено.

Не
погоджуючись з вище зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову,
якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт посилається
на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з
положень ст. 7 ЗУ «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності», Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги працівникам ( членам сімей) , які потерпіли
на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу коли відповідні підприємства
передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих
працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги ,
або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги
від роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування
України.

Судова колегія приходить до
висновку, що зі змісту статті 7 Закону вбачається, що обов'язок Фонду по сплаті
страхових виплат потерпілим виникає в силу належного підтвердження права на
такі страхові виплати.

Відповідно до ст.ст. 21, 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги в
разі настання страхового випадку, в тому числі і виплату пенсії. При цьому ст.
35 цього Закону та Інструкцією про порядок передачі документів, що підтверджують
право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженою
постановою правління Фонду від 24.04.2001р. № 10, передбачено перелік
документів , що подаються до робочих органів Фонду для призначення страхових
виплат.

Таким чином, апеляційна інстанція не може не
погодитися з доводами апелянта, що через відсутність у Фонді особової справи
ОСОБА_1, Фонд не має правових підстав для здійснення відшкодувань Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві..

Статтею 2 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
визначено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного
випадку відповідно до цього Закону

Стаття 4 цього ж Закону передбачає,
що у разі, коли міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством про страхування від нещасного випадку, то застосовуються норми
міжнародного договору.

У разі виїзду потерпілого або осіб,
які мають право на страхові виплати, на постійне місце проживання за межі
України, визначені на ці цілі суми переказуються Фондом на їх адресу в порядку,
передбаченому міжнародними договорами (ч. 5 ст. 41 Закону).

Фонд зобов'язаний співпрацювати з
фондами інших видів соціального страхування з питань фінансування заходів,
пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг
застрахованим у кожному конкретному випадку, спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів (ст. 24 Закону).

Потерпілі, які
отримали каліцтво за межами України і переїхали в Україну на постійне місце
проживання , не є застрахованими особами, за них не сплачувались до Фонду
страхові внески, тому здійснення їм страхових виплат за рахунок страхових
коштів Фонду є нецільовим використанням.

Правомірним є посилання відповідача
на ст. 8 Федерального Закону Російської Федерації «Про обов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків і професійних захворювань»: Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
Російської Федерації здійснює переказ коштів на виплату щомісячних страхових
виплат особам, які ушкодили здоров'я в Росії і проживають в Україні. Сума
щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності.

Таким чином, судова колегія
приходить до висновку, що розмір пенсій, допомоги на інші подібні виплати не
впливають на розмір страхових виплат, тобто, розмір пенсії, допомоги не є страховою
виплатою, і не відшкодовується Пенсійному фонду.

На
централізованому рівні відшкодування відбувається на підставі довідок Управлінь
Пенсійного Фонду та Управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків, які формуються згідно із зазначеними вище щомісячними
Актами звірок витрат; якщо в щомісячний Акт звірки виплачена Пенсійним Фондом
сума не включена, то вона не буде відшкодована на центральному рівні. З
наведено слідує, що посилання на п. 7 Порядку 5-4/4 є безпідставним.

У відповідності до п. З Порядку,
відшкодуванню підлягають пенсії, призначені відповідно до п «а», «в», «г»
статті 26, 37, 38 та ст. 92 Закону України № 1788-ХП від 05.11.91 року в разі
настання страхових випадків визначених Переліком обставин, за яких настає
страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.08.01 р № 1094.

Колегія суддів приймає доводи
апелянта щодо того, що аналіз діючого законодавства вказує на відсутність
правових підстав для відшкодування пенсії по інвалідності або в разі втрати
годувальника внаслідок трудового каліцтва, які призначені особам, які отримали
каліцтво у державах колишнього Радянського Союзу, Пенсійному фонду за рахунок
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Особи, які потерпіли внаслідок
нещасного випадку на виробництві на підприємствах держав СНД не мають статусу
застрахованої особи, яка має право на відшкодування від нещасного випадку на
підставі Закону України № 1105 від 23.09.99 р. Одночасно з цим, потерпілі, які
пошкодили здоров'я внаслідок нещасного випадку, мають право на пенсію на
підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.31 р № 1788, дію
якого не скасовано.

Джерелом фінансування фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві є страхові внески,
яки Фонд отримує від підприємства, установ, закладів ( страхувальників стосовно
Закону). Ніяких дотацій з боку держави Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві не отримує. Виплата Пенсійному фонду у зв'язку
з каліцтвом та втратою годувальника можлива при умовах передання Фонду
особистих справ з яких можливо встановити правомірність включення сум пенсій до
списку та подальшому їх відшкодуванню згідно з Порядком.

Колегія суддів також не може не
погодитися з доводами апеляційної скарги, що норми законодавства в сфері
пенсійного і соціального забезпечення встановлюють право пенсійного фонду на
відшкодування понесених витрат з призначення та виплат пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, але не встановлюють обов'язок Фонду
відшкодовувати вказані витрати тільки в силу Закону без урахування підстав до
їх призначення.

Національне законодавство України
так регулює спірне
питання: Пенсійний Фонд
України створено у 1992
р.; згідно постанови
КМУ від 28.01.1992 р. До його
віддання віднесено призначення пенсій та забезпечення їх виплати (Указ
Президента України від 01.03.2001 р. № 121/2001).

23.09.1999 р. прийнято Закон «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який набрав чинності 01.04.2001 р., згідно якого Фонд
соціального страхування від нещасних випадків здійснює виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання (далі - пенсії по інвалідності) та пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного
захворювання (ст.21). Закон діє в просторі - в межах України і в часі - з моменту
вступу його в законну силу.

Таким чином, з часу набрання
чинності Закону № 1105- XIV виплату пенсій по інвалідності та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника повинен здійснювати страхувальник (ФССНВУ). При цьому,
страховик здійснює виплату таких пенсій застрахованим особам, тобто фізичним
особам, на користь яких здійснюється страхування. Такі особи, вважаються
застрахованими з моменту набрання чинності Законом № 1105-ХІУ(ст.10).

До набрання
законної сили даним Законом, позивач відшкодовував виплачену потерпілому пенсію
в регресному порядку за рахунок страхувальника, тобто підприємства, на якому
стався нещасний випадок.

ФССНВУ є
некомерційиою самоврядною організацією, яка діє на підставі Статуту, є
правонаступником державного, галузевих та регіональних Фондів охорони праці.
Метою останніх було доведення умов і безпеки праці до нормативних вимог,
підвищення рівня охорони праці на виробництві тощо. Фонди охорони праці не
здійснювали соціальне страхування та соціальне забезпечення працівників.

Таким чином,
спірне питання повинно було бути врегульовано міжнародним законодавством між
Російською Федерацією та Україною, підписано дані угоди, які стосуються предмету
спору: Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 р. та Угоду про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків від 09.09.1994 р., які не ратифіковано Верховною Радою
України.

Відповідно до
Закону України «Про дію міжнародних договорів на території України"
Верховна Рада України постановила, що укладені і належним чином ратифіковані
Україною міжнародні договори становлять невід'ємну частину національного
законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм
національного законодавства.

Виходячи з положень ст. 2 Закону
України «Про міжнародні договори
України» від імені
України укладаються міжнародні договори, що стосуються прав та
свобод людини, а відповідно до ст. 7 цього Закону такі договори підлягають
ратифікації Верховною Радою України.

Посилання на частину 2 ст.2 Закону
передбачає, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством СРСР та законодавством України, про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових
обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку
відповідно до цього Закону.

Дана норма стосується лише осіб,
яким заподіяно шкоду на території України за часів СРСР, оскільки вище згаданий
Закон відноситься до національного законодавства і регулює питання
загальнообов'язкового державного соціального страхування в просторі та часі на
території України.

Крім цього, між Фондами розроблено
Порядок відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання від
04.03.2003 р. № 5-4/4, яким передбачено здійснення розрахунків на центральному
рівні і тих виплат, що здійснюються за національним законодавством.

Відшкодування витрат шляхом
підписання актів щомісячних на районному рівні з наступною передачею для
узагальнення та узгодження довідки про відшкодування відповідних витрат
управліннями Фондів соціального страхування від нещасних випадків обласного
рівня, які виникли до 01.04.2001 року, нормативно - правовими актами не
передбачено.

Діючим
законодавством також не передбачено порядок відшкодування виплачених пенсій
потерпілим Пенсійного Фонду за рахунок ФССНВУ.

Відсутні і приписи чинного
законодавства, які б регулювали у зазначених відносинах між установами
Пенсійного Фонду та установами Фонду соціального страхування - проведення
звірки витрат по особових справах потерпілих, шляхом складання акту звірки
витрат по особових справах потерпілих за декілька років ( єдиноразово).

Згідно
зі ст.198 ч.1 п. 4 та ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та приймає нове рішення, якщо встановить
порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду
дійшла висновку про необхідність скасування постанови Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2007 року та постановлення нової, якою в
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст.196, 198, 202, 205 та 207 КАС України,
колегія суддів,

п о с
т а н
о в и
л а:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Бердичеві - задовольнити.

Постанову Господарського суду Житомирської області від 05 червня 2007
року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Управлінню
Пенсійного фонду України в Бердичівському районі до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у м. Бердичів про зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: