Справа № 22-а-6530/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Кучменко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2008
року Справа
№ 22-а-6530/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Сіваченка І.В.,

суддів: Василенко Л.А.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області на постанову Дебальцевського
міського суду Донецької області від 24 березня 2008р. у справі № 2-а-26/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області про визнання неправомірною
відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення недоотриманої допомоги
на оздоровлення, і

В С Т А Н О В И Л А :

23.01.2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області ( далі УПСЗН) про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за
2005-2007р.р., зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити недораховані суми допомоги на
оздоровлення з урахуванням мінімальної заробітної плати на момент виплати
згідно зі ст.48 Закону України №796-XII, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є ліквідатором наслідків аварії 1
категорії. інвалідом 3 групи на Чорнобильській АЕС і
має право на отримання щорічної компенсації на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Постановою Дебальцевського міського суду
Донецької області від 24 березня 2008р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: визнана
неправомірною відмова УПСЗН в виплаті позивачеві щорічної допомоги на
оздоровлення та стягнуто з УПСЗН заборгованість за 2005-2007 роки в сумі 2748,0
грн.

Не погодившись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, просив постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права,
зокрема наполягав на застосуванні ст. 99 КАС України.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного
розгляду повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх
відсутність.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу
інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Суд
першої інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві
у виплаті допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону
відповідач повинен виплатити позивачеві суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 та
2007 роки. Суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність виплати
допомоги на оздоровлення за 2006 рік в розмірі 90,0 грн., оскільки дія Закону
України «Про державний бюджет на 2006 рік» у вищезазначеній частині була чинною
та неконституційною не визнана.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали
справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої
інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був
віднесений до категорії 1, має 3 групу інвалідності, що підтверджується копією
посвідчення НОМЕР_1 та довідкою МСЕК (а. с. 9, 7), у зв'язку з чим користується
правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і згідно
до ст. 48 цього Закону йому повинна виплачуватися щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 3 групи, допомоги у
розміри 4 мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений в
90,0 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від № 562 від 12.07.2005
року всупереч Закону №796-XII установлені конкретні розміри щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону України №796-XII та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2007
рік, а не постанова Кабінету Міністрів
України від № 562.

На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, визнавши протиправними дії відповідача щодо відмови в
виплаті недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік на
підставі ст.48 спеціального Закону та стягнувши
з відповідача на користь позивача
недоплачену суму цієї допомоги за 2007 рік.

Але при цьому суд першої інстанції не привів в мотивувальній частині
постанови суми розрахунку суми, яка підлягає стягненню за 2007 рік.

Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік» передбачена мінімальна
заробітна плата станом на 16.03.2007р.(дата перерахунку коштів до Ощадбанку /а.
с. 17/) в сумі 400,0 грн., то розмір
допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» повинний бути рівним 4 мінімальним заробітним платам, тобто 1600,0
грн. (4 Х 400,0
грн.). Позивачем отримано допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 90,0
грн., тому на користь позивача треба стягнути з відповідача 1510,0 грн. (1600,0
грн. - 90,0 грн. ).

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку відносно правомірності
дій відповідача при нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006
році, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48
спеціального Закону зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно з п.37
ст.77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що
позивачем не пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом,
щодо виплати сум на оздоровлення за 2005 рік, оскільки порушення допущене суб'єктом владних повноважень мало місце в 2007 році.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Кодекс адміністративного судочинства України набув чинності з 01.09.2005
року. Позивач звернувся з позовом до суду 23 січня 2008 року, понад рік після
отримання сум щорічної допомоги на оздоровлення, які відповідно довідки УПСЗН
(а.с.17) позивачеві перераховані: за 2005р. - 12.10.2005р..

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а відповідач в даному
випадку на цьому наполягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, при розгляді справи порушив вимоги ч.1 ст.100 КАС України не
вирішивши питання про відмову в задоволенні позовних вимог через пропущення
строків звернення до адміністративного суду, оскільки на цьому наполягав
відповідач в письмових запереченнях на позов. Колегія вважає, що позивач, отримуючи суми допомоги на
оздоровлення за 2005 р. мав змогу звернутися до суду за захистом порушених прав
та інтересів в межах річного строку, поважних причин пропущення строку
позивачем суду не наведено, тому позовні
вимоги в частині виплати недоплачених сум за 2005 р. задоволенню не підлягають
в зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, на якому
наполягав відповідач. Юридична необізнаність
позивача не може бути визнана поважною причиною для поновлення йому строку
звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми процесуального права при розгляді спору, що привело до частково
неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню, в задоволенні позову за 2005 роки необхідно відмовити в
зв'язку з пропущенням строків звернення
до адміністративного суду,

Крім того, судом першої інстанції грубо порушені приписи ст.163 КАС України
щодо змісту постанови суду: в мотивувальній частині постанови не приведені
повні розрахунки сум, які підлягають стягненню по роках; при тому, що в
мотивувальній частині постанови суд визнав неправомірною відмову відповідача у
виплаті за 2005, 2007 роки - в резолютивній частині не зазначив ці роки; в
мотивувальній частині дійшов до висновку що дії відповідача за 2006 рік є
правомірними, але зазначаючи період стягнення суми в резолютивній частині
вказує 2005 - 2007роки; в резолютивній частині не зазначив, що в задоволенні
решти позовних вимог відмовлено (або, в
яких вимогах відмовлено).

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції допущена описка в
прізвищі позивача і в постанові зазначено «Логвінов», але за документом, що
посвідчує особу позивача (а.с.6), його прізвище - Логвинов.

Керуючись ст..169, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст. 207
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької області
задовольнити частково.

Постанову Дебальцевського міського суду Донецької області від 24 березня
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Дебальцевської міської ради Донецької області про визнання
неправомірною відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області про визнання неправомірною
відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення недоотриманої допомоги
на оздоровлення задовольнити частково.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Дебальцевської міської ради Донецької області про визнання неправомірною
відмови у виплаті допомоги на оздоровлення та стягнення недоотриманої допомоги
на оздоровлення за 2005, 2006 роки.

Визнати неправомірними відмову Управління праці та соціального захисту
населення Дебальцевської міської ради Донецької області щодо відмови у виплаті
допомоги на оздоровлення за 2007 рік, стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької області на
користь ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік
у сумі 1510,0 грн. (одна тисяча п'ятсот десять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
І.В. Сіваченко

Судді:
Л.А.
Василенко

С.П. Дяченко