Справа № 22-а-10321/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в І інстанції - Іваненка В.М.
Суддя - доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26
Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Ляшенка Д.В.
суддів Колеснік Г.А., Ястребової Л.В.
судового засідання Запорожцевій Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради
на постанову Ровеньківського міського суду
від 20 червня 2008 року
по справі № 2-а-104/08
за адміністративним позовом ОСОБА_1
до відповідача Управління праці та соціального
захисту населення Ровеньківської міської ради
про визнання незаконними дій Управління
праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради з відмови у
проведенні виплати заборгованості з щорічної грошової допомоги на оздоровлення
та щорічної одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги,
08.04.2008 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Ровеньківської міської ради про визнання
незаконними дій Управління праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради з відмови у проведенні виплати заборгованості з
щорічної грошової допомоги на оздоровлення та щорічної одноразової грошової
допомоги до Дня Перемоги.
Постановою Ровеньківського міського суду Луганської
області від 20 червня 2008 року у справі
№ 2-а-104/08 позовна заява ОСОБА_1. задоволена повністю, а саме: визнано дії
Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради з
відмови у проведенні виплати заборгованості з щорічної грошової допомоги на
оздоровлення та щорічної одноразової грошової допомоги до Дня ПеремогиОСОБА_1,
незаконними та стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради на користь ОСОБА_1в рахунок відшкодування недоплат:
щорічної разової грошової допомоги до дня Перемоги, як інваліду війни в сумі
6867 грн. 42 коп.; щорічної допомоги на оздоровлення, як інваліду 3 групи
внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в сумі 5523 грн. 50 коп., а
всього 12 390 грн. 92 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог
Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати
постанову суду та прийняти нову постанову.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.
ОСОБА_1. - учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС першої
категорії та має статус інваліда війни ІІІ групи, у зв'язку з чим та відповідно
до вимог Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” має право на отримання щорічної грошової допомоги до 9 травня (яка
повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі семи мінімальних пенсій за
Перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, категорія 1, у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.
Статтею 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні
плати, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент
Фактично відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:
за 2003 рік - в сумі 21 грн. 50 коп.,
за 2004 рік - в сумі 21 грн. 50 коп.,
за 2005 рік - в сумі 21 грн., 50 коп.,
за 2006 рік - в сумі 90 грн.,
за 2007 рік - в сумі 90 грн.
Фактично позивач отримав від відповідача разову грошову допомогу до 9
травня у 2005 році - 270 грн., у 2006 році 270 грн., у 2007 році - 300 грн.,
при цьому відповідач керувався положеннями та статями Закону України “Про
державний бюджет України відповідний рік”.
Між сторонами немає розбіжностей
щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права.
Як вважає апелянт, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба
керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.
до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується
органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина.
Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання
праці та соціального захисту населення.
Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету
за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо
реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Статтею 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам
ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні плати.
Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.
Тобто, нормами спеціального Закону
визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.
Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними
постановами встановлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій
сумі.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу
Президента України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від
27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а
не вказані Постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки у вищевказаних
розмірах, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню
щорічна грошова допомога на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки а саме:

за 2003 рік (185 грн. х 4) = 740
грн. - 21 грн. 50 коп. = 718 грн. 50
коп.;

за 2004 рік (205 грн. х 4) = 820 грн. - 21 грн. 50 коп. = 798 грн. 50 коп.;

за 2005 рік (262 грн. х 4) = 1026
грн. - 21 грн. 50 коп. = 1026 грн. 50 коп.;

за 2007 рік (440 грн. х 4) = 1760
грн. - 90 грн. = 1670 грн.

Всього: 4213 грн. 50 коп.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для
їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення
до них визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”.

Відповідно до ст. 13 цього Закону щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІІ
групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 7 мінімальних пенсій за
віком.

Абзацом 1 ст. 17 цього Закону встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних
з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та
місцевих бюджетів.

Згідно абз. 1 ст. 17-1 щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями
12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення
через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а
особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового
утримання.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач є органом владних
повноважень, на якого чинним законодавством покладений обов'язок по здійсненню
виплат, передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, в тому числі разової грошової допомоги.

З урахуванням норм Закону України "Про державний
бюджет України на 2005 рік" та "Про державний бюджет України на 2006
рік", які до теперішнього часу не визнані неконституційними Конституційним
Судом України, колегія суддів, дійшла висновку про відмову в частині
задоволення позовних вимог щодо задоволення щорічної разової грошової допомоги
до Дня Перемоги як ветерану війни - інваліду війни за 2005, 2006 роки.

Колегія суддів вважає, неправомірним довід заявника скарги щодо
правомірності застосування у 2007 році розміру таких виплат, встановленому п.
13 ст. 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, відповідно
до якого у 2007 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” здійснюється у таких розмірах: інвалідам
I групи
- 450 гривень,
інвалідам II групи - 360
гривень, інвалідам III
групи - 300 гривень; учасникам бойових
дій - 280 гривень; особам,
які мають особливі заслуги перед Батьківщиною - 450 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам)
померлих інвалідів війни
та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових
дій, учасників війни
- 150 гривень; учасникам війни -
55 гривень, оскільки положення зазначеної норми
Закону - визнані неконституційним рішенням
Конституційного Суду України у
справі № 6-рп від 09.07.2007 року.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірність дій
щодо нарахування позивачу щорічної грошової допомоги до 9 травня у 2007
року - в розмірі 300 грн., встановленому Законом України “Про Державний бюджет
України” на відповідний рік, а не в розмірі, встановленому Законом України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”.

Згідно ст. 22 зазначеного закону рішення підприємств, установ і
організацій, які надають пільги, можуть бути оскаржені до районної державної
адміністрації, виконавчого комітету міської Ради або до районного (міського)
суду.

Оскільки орган праці та соціального захисту населення порушив право
позивача на отримання разової грошової допомоги, виплата якої встановлена ст.
13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”, він звернувся за захистом порушеного права з позовною заявою, суд
першої інстанції ухвалив судове рішення в
частині стягнення разової грошової допомоги за 2007 рік у розмірі 2570 грн. 42 коп.; за щорічну
грошову допомогу на оздоровлення за 2003 рік у розмірі 718 грн. 50 коп., за
2004 рік у розмірі 798 грн. 50 коп., за 2005 рік у розмірі 1026 грн. 50 коп.,
за 2007 рік у розмірі 1670 грн. з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції щодо неможливості зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати виплати
з урахуванням підвищення розмірів мінімальної заробітної плати і мінімальної
пенсії за віком.

Керуючись
ст.ст. 195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 202, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради - задовольнити частково.

Скасувати постанову Ровеньківського міського суду Луганської області від 20
червня 2008 року у справі № 2-а-104/08 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та
соціального захисту населення Ровеньківської міської ради в частині визнання
дій неправомірними за 2005 рік у розмірі 2054 грн., 2006 рік у розмірі 2243
грн., стягнення коштів за щорічну одноразову грошову допомогу до Дня Перемоги;
за 2006 рік у розмірі 1310 грн. стягнення коштів за щорічну грошову допомогу на
оздоровлення.

ВідмовитиОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Управління праці та
соціального захисту населення Ровеньківської міської ради в частині визнання
дій неправомірними за 2005 рік у розмірі 2054 грн., 2006 рік у розмірі 2243
грн., стягнення коштів за щорічну одноразову грошову допомогу до Дня Перемоги;
за 2006 рік у розмірі 1310 грн. стягнення коштів за щорічну грошову допомогу на
оздоровлення.

В іншій частині постанову Ровеньківського міського суду Луганської області
від 20 червня 2008 року у справі №
2-а-104/08 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради щодо стягнення коштів за щорічну
одноразову грошову допомогу до Дня Перемоги за 2007 рік у розмірі 2570 грн. 42
коп.; за щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2003 рік у розмірі 718
грн. 50 коп., за 2004 рік у розмірі 798грн. 50 коп., за 2005 рік у розмірі 1026
грн. 50 коп., за 2007 рік у розмірі 1670 грн., а всього: 6783 грн. 92 коп. -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: