Справа № 22-а-7136/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Савкевич К.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 липня 2008
року Справа
№ 22-а-7136/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Дяченко С.П.,

Ястребової
Л.В.,

при
секретареві Денисенко К.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради Донецької області на постанову Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2008р. у справі № 2-а-54/08
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради Донецької області про стягнення недоотриманої
допомоги на оздоровлення, і

В С Т А Н О В И Л А :

10.01.2008 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до Управління
праці та соціального захисту населення Красноармійської міської ради Донецької
області (далі - УПСЗН) про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за
2004-2007 роки, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є ліквідатором наслідків
аварії 1 категорії, інвалідом 3 групи на Чорнобильській АЕС і має право на
отримання щорічної компенсації на
оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач виплатив йому компенсацію на
оздоровлення за 200 рік 21,5 грн., за 2005-2007 роки по 90,0 грн. щорічно.
Загальна сума недоплат компенсації на оздоровлення за 2004-2007 роки складає
5414,6 грн., яка позивачем до теперішнього часу не отримана, яку просив
стягнути з відповідача.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03
червня 2008р. позов ОСОБА_1. задоволений частково: з відповідача на користь
позивача стягнуто недоплачені суми на оздоровлення за 2007 р. у сумі 1750,0
грн.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу,
просив постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в апеляційній
скарзі відповідач просив розглянути справу у відсутність свого представника.

Позивач у судовому засіданні апеляційної інстанції просив залишити апеляцію
без задоволення, а рішення суду без змін, уточнив, що допомогу за 2007 рік в
розмірі 990,0 грн. отримав у лютому 2007 року.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції (надалі
ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу інвалідності, у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», йому передбачена щорічна допомога на оздоровлення інваліда 3 групи
в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті допомоги на
оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону відповідач повинен
виплатити позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 р., здійснюючи
розрахунок із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати, а саме,
1750,0 грн. Також суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог за
2004-2006 р. у зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного
суду.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період
часу був віднесений до категорії 1, має 3 групу інвалідності що підтверджується
копією посвідчення НОМЕР_1, довідкою НОМЕР_2 (а. с. 2, 3).

На підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам, віднесеним до 3 групи інвалідності - чотири мінімальних заробітних
плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати
щорічної допомоги.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
21,5 грн., з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в 90,0 грн.

Колегія суддів при апеляційному розгляду виходить за межі апеляційної
скарги, оскільки під час апеляційного провадження встановив допущення порушень
судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели
до неправильного вирішення справи в частині відмови позовних вимог за 2004
-2006 роки. Встановлено, що жодна із сторін при розгляді справи в суді першої
інстанції не наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог в зв'язку з
пропущенням строку звернення до апеляційного суду. Суд в порушення приписів
ст..100 КАС України ініціював це питання і вирішив. Тому постанова суду в цій
частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Дія ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на протязі 2004-2005, 2007
років була чинною та підлягає застосуванню.

Отже, дії відповідача в частині
виплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення в сумі по 21,50 грн. за 2004, 2005 роки та 90грн. за
2007 рік є неправомірними, оскільки ці виплати не відповідають вимогам ч. 2 ст.
48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів не приймає посилання відповідача про правомірність виплат у
розмірах, встановлених відповідними статтями Законів України «Про державний
бюджет» на 2004, 2005, 2007 роки, оскільки вони звужують права позивача.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі: за 2004 р. у сумі 926, 5 грн. (допомога
була виплачена 25.11.2004р. в розмірі 21,5 грн., розмір мінімальної заробітної
плати складав 237,00 грн., тому, тому розмір допомоги = 237, 00 грн. Х 4 - 21,5 грн. = 926,5 грн.); за 2005 рік у
сумі 1238,0 грн. (допомога була виплачена 28.11.2005р. в розмірі 90,0 грн.,
розмір мінімальної заробітної плати складав 332,00 грн., тому, тому розмір
допомоги = 332, 00 грн. Х 4 - 90,0 грн. = 1238,0 грн.); за 2007 рік в
сумі 90,0грн. (допомога була виплачена у лютому 2008 року в розмірі 90,0 грн.,
розмір мінімальної заробітної плати складав 515,00 грн., тому, тому
розмір допомоги = 515,0 грн. Х 4 - 90,0 грн. = 1970 грн.).

Дію абзацу третього частини четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в
частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV, тому
виплата УПСЗН позивачеві допомоги на оздоровлення за 2006 рік в розмірі 90,0
грн. є правомірною та в задоволенні позовних вимог за 2006 рік треба відмовити.

Також, оскільки вимоги позивача про стягнення не донарахованих сум виходять
з оскарження дій УПСЗН у відмові в проведенні перерахунку(що є компетенцією
адміністративного суду, а розрішення питання взагалі про стягнення
заборгованості не відноситься до адміністративної юрисдикції), колегія судів
вважає необхідним вийти за пневі позовних вимог, у зв'язку з необхідністю
повного захисту прав позивача та визнати вказані дії неправомірними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального і процесуального права при розгляді
спору, що привело до частково неправильного вирішення справи, тому постанова
суду першої інстанції підлягає скасуванню та необхідно прийняти нову постанову.

Керуючись ст. ст. 11, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Красноармійської міської ради Донецької
області задовольнити частково.

Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03
червня 2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Красноармійської міської ради Донецької області про стягнення
недоотриманої допомоги на оздоровлення скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради Донецької області про стягнення недоотриманої
допомоги на оздоровлення задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту
населення Красноармійської міської ради Донецької області в перерахуванні та виплаті щорічної допомоги
на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки ОСОБА_1.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради Донецької області за рахунок коштів державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 не донараховану щорічну грошову допомогу на
оздоровлення за 2004 рік в сумі 926,5 грн., за 2005 рік в сумі 1238,00 грн., за
2007 рік в сумі 1970,00грн., а всього 4134,5 грн.(чотири тисячі сто сімдесят
чотири грн. 50 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: