Справа № 22-а-9357/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Букрей С. П.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2008 року справа № 22-а-9357/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів:
Міронова Г. М.

при секретарі судового засідання

Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився,

від відповідача:

не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради, м. Артемівськ на постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області від 17
червня 2008 року (постанова виготовлена в
повному обсязі 22 червня 2008 року) по
адміністративній справі № 2-а-181/08 (суддя Букрей С. П.) за
позовом ОСОБА_1,
м. Артемівськ до Управління
праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради, м.
Артемівськ про визнання
незаконною відмову в виплаті недоотриманої
щомісячної компенсації, стягнення недоотриманої щомісячної
компенсації за 2003-2005, 2007 роки.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 13 травня 2008 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької
області з позовною заявою (арк. справи 2-3) до Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської міської ради,
м. Артемівськ (далі по тексту - УПСЗН Артемівської міської ради, м.
Артемівськ) про визнання незаконною відмову УПСЗН Артемівської міської
ради, м. Артемівськ в виплаті недоотриманої щомісячної компенсації у розмірі 50
% мінімальної заробітної плати, стягнення з УПСЗН Артемівської міської ради, м.
Артемівськ недоотриманої щомісячної компенсації за 2003-2005, 2007 роки в сумі
6522 грн.

Постановою
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2008
року (арк. справи 23-26) позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Суд
першої інстанції визнав неправомірним рішення УПСЗН Артемівської міської ради,
м. Артемівськ щодо відмови ОСОБА_1 щодо виплати його доньці ОСОБА_2 компенсації
відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України № 796-12 від 28
лютого 1991 року «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру 50 % мінімальної
заробітної плати за 2003- 2005 роки та 2007 рік, стягнув з УПСЗН Артемівської
міської ради, м. Артемівськ на користь ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним
виплатам грошової допомоги на його доньку - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, за період 2003-2005 роки та 2007
рік у сумі 6392 грн. 90 коп., в задоволенні іншої частини позовних вимог -
відмовив.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач
та відповідач про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені
належним чином, проте правом бути присутніми на судовому розгляді не
скористалися.

Колегія
суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Закон
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року в редакції Закону
України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на
час існування спірних правовідносин визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_1,
віднесений до 1 категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 виданим 5 жовтня 1993 року
(арк. справи 4). Позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджено довідкою МСЕК
(арк. справи 6-7).

В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він є батьком дитини
шкільного віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи, відповідач в порушення норм чинного законодавства за період
2003-2005, 2007 роки не доплатив щомісячних компенсаційних виплат на загальну
суму 6522 грн.

Згідно
листа довідки УПСЗН Артемівської міської ради, м. Артемівськ (арк. справи 16)
позивачу виплачувалися щомісячні компенсаційні виплати на дитину шкільного
віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, в
таких розмірах: за період з січня 2003 року по травень 2007 року по 6 грн. 40
коп. щомісяця, за період з травня 2007 року по вересень 2007 року, листопад
2007 року - по 32 грн. щомісяця, за жовтень 2007 року - 30 грн. 70 коп.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження (арк. справи 8), якій 11 травня 1993 року був наданий статус дитини,
яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (арк. справи 5).

Пунктом
6 частини 1 статті 30 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (в редакції станом
на час виплат) передбачено, що на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована
із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на
час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або
матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави
належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови
про відселення щомісяця виплачується 50 процентів мінімальної заробітної плати
незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку.

Пунктами
1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року N 256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок
визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687 були внесені
зміни до вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002
року № 256 та затвердженого нею Порядку про покладення на управління праці та
соціального захисту населення додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого
обліку, нарахування та сплати передбачених законодавчими актами пільгових
виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно
до статті 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 16 травня 2008
року № 279-VI постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх
офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не
раніше дня їх опублікування. Постанова Кабінету Міністрів України від 29 жовтня
2003 року N 1687 була опублікована 14 листопада 2003 року в
Офіційному віснику України N 44.

Таким
чином, до 14 листопада 2003 році функції по виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» управління праці
та соціального захисту населення не здійснювали, тому висновок суду першої
інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з УПСЗН
Артемівської міської ради, м. Артемівськ щомісячних компенсаційних виплат на
дитину шкільного віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи за період з 24 лютого 2003 року по 14 листопада 2003
року є не вірним, оскільки стягненню підлягає лише недоплачена сума щомісячних
компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій надано статус дитини, яка
потерпіла від Чорнобильської катастрофи за період з 14 листопада 2003 року по
31 грудня 2003 року.

При
цьому, колегія суддів з огляду на наведену постанову Кабінету Міністрів України
від 29 жовтня 2003 року N 1687 зазначає, що не приймає доводів скаржника
стосовно того, що управління праці та соціального захисту з моменту прийняття
вказаної постанови не є належними відповідачами в справах щодо стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення, оскільки статтею 63 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету, а управління праці та
соціального захисту населення стосовно виплат щорічної допомоги на оздоровлення
є розпорядниками бюджетних коштів в розумінні пункту 36 частини 1 статті 2
Бюджетного кодексу України.

В
апеляційній скарзі відповідач зазначив, що при виплаті щомісячних
компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій надано статус дитини, яка
потерпіла від Чорнобильської катастрофи, керувався статтею 62 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», згідно якої роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті функції щодо
встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету Міністрів
України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів України
може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Крім
того, скаржник посилається як на підставу виплат положення постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 562 від 12
липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При
розгляді даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що постанова
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» були прийняті всупереч вимог
статей 48, 62 та статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому посилання
скаржника на ці постанови апеляційним судом не приймаються та оцінка
правовідносин щодо виплати щомісячних компенсаційних виплат на дитину, якій
наданий статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи здійснюється на підставі пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції
України та статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею
1 Закону України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2003 рік» від 26 грудня 2002 року № 372-IV встановлений з
1 липня 2003 року розмір мінімальної заробітної плати в розмірі 205 гривень на
місяць.

Таким
чином, сума недоплачених щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного
віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи за
2003 рік складає 288 грн. 30 коп. (307 грн. 50 коп. (205 грн.
х 50 % х 3 місяці) - 19 грн. 20 коп. (6 грн. 40 коп. х 3 місяці), а не 1093
грн. 20 коп. (1170 грн. - 76 грн. 80 коп.) як визначено судом першої інстанції.

Статтею 89 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27
листопада 2003 року № 1344-IV передбачено,
що з 1 січня 2004 року розмір мінімальної заробітної плати складає 205 грн. на
місяць, а з 1 вересня 2004 року - 237 грн. на місяць.

Сума
недоплачених щомісячних компенсаційних виплат на дитину шкільного віку, якій
надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, за 2004 рік
складає 1217 грн. 20 коп. (820 грн. (205
грн. х 50 % х 8 місяців) + 474 грн. (237 грн. х 50 % х 4 місяці) - 76 грн. 80
коп. (6 грн. 40 коп. х 12 місяців), як і визначено судом першої інстанції.

Статтею
83 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» № 2285-ІV від 23
грудня 2004 року встановлено, що з 1 січня 2005 року розмір мінімальної
заробітної плати складає 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 грн. на
місяць, з 1 липня 2005 року - 310 грн. на місяць, з 1 вересня 2005 року - 332
грн.

Таким
чином, сума недоплачених позивачу щомісячних компенсаційних виплат на дитину
шкільного віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи за 2005 рік складає 1725 грн. 20 коп. (393 грн. (262 грн. х 50 % х 3
місяці) + 435 грн. (290 грн. х 50 % х 3 місяці) + 310 грн. (310 грн. х 50 % х 2
місяці) + 664 грн. (332 грн. х 50 % х 4 місяці) - 76,8 (6,4 х 12), як і
визначено судом першої інстанції.

При
визначенні недоплаченої суми щомісячних компенсаційних виплат на дитину
шкільного віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи за 2007 рік апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного
Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про
соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційним) положення пункту 30 статті 71 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, яким було зупинено на 2007 рік дію
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого
положення пункту 6 частини 1статті 30 підлягають застосуванню у 2007 році.

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Колегія
суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно визначився з тим, що виплата
повинна була здійснюватися в порядку, встановленому пунктом 6 частини 1 статті
30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 % мінімальної заробітної
плати станом на день виплати.

Статтею
76 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" №
489-V від 19 грудня 2006року встановлено, що з 1 січня 2007 року розмір
мінімальної заробітної плати складає 400 грн. на місяць, з 1 квітня 2007 року -
420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460 грн.

Таким
чином, сума недоплачених позивачу щомісячних компенсаційних виплат на дитину
шкільного віку, якій надано статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи за 2007 рік складає 2357 грн. 30 коп. (600 грн. (400 грн. х 50 % х 3
місяці) + 630 грн. (420 грн. х 50 % х 3 місяців) + 660 грн. (440 грн. х 50 % х
3 місяці) + 690 грн. (460 грн. х 50 % х 3 місяці) - 222 грн. 70 коп.(32 грн. (6
грн. 40 коп. х 5 місяців) + 160 грн. (32 грн. х 5)+ 30 грн. 70 коп.), як і було
визначено судом першої інстанції.

Статтею
63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших
джерел, не заборонених законодавством.

Суд першої інстанції в
резолютивній частині постанови вказав про стягнення грошових коштів з УПСЗН
Артемівської міської ради, м. Артемівськ, в той час як стягнення здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

При вирішенні цього спору,
колегією суду було враховано, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,
ратифікованої Законом України N
475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами внесеними Законом України від 9
лютого 2006 року N 3436-IV, кожна
фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У
параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по справі "ОСОБА_3
проти України" (заява № 63134/00) від 8 листопада 2005 року визначено, що
поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має
автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від
формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та
інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як
“майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях вказаного положення.
Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин
справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення Європейський суд з прав
людини зауважує, що в межах свободи дій
держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного
бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування
для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються
в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження
коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2
статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають
зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за
свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно
частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, тобто він повинен з'ясовувати ті обставини чи порушення
закону, у яких на думку особи, що подала скаргу, суд першої інстанції допустив
помилки; однак якщо при такому з'ясуванні буде встановлено порушення закону, що
призвели до неправильного вирішення справи, поза межами оскарження, суд
апеляційної інстанції може вийти за ці межі.

Виходячи
з вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції прийняв оскаржувану постанову з порушенням матеріального права, що
обумовлює скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової
постанови з частковим задоволенням позовних вимог у відповідності до норм
права, застосованих при вирішенні цього спору для забезпечення захисту прав та
інтересів фізичної особи від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської
ради, м. Артемівськ на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької
області від 17 червня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-181/08 -
задовольнити частково.

Постанову
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 червня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-181/08 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, м.
Артемівськ до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської
міської ради, м. Артемівськ про визнання незаконною відмову в виплаті
недоотриманої щомісячної компенсації, стягнення недоотриманої щомісячної
компенсації за 2003-2005, 2007 роки -
задовольнити частково.

Визнати
незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської
міської ради, м. Артемівськ щодо відмови листом № 08/5017 від 12 листопада 2007
року у здійсненні виплати ОСОБА_1, м. Артемівськ недоотриманої щомісячної
компенсації на дитину, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради,
м. Артемівськ на користь ОСОБА_1, м. Артемівськ недоотримані щомісячні
компенсаційні виплати на дитину шкільного віку, якій надано статус дитини, яка
потерпіла від Чорнобильської катастрофи, за 2003, 2004, 2005, 2007 роки на
загальну суму 5588 грн., з яких за 2003 рік - 288 грн. 30 коп., за 2004 рік -
1217 грн. 20 коп., за 2005 рік - 1725 грн. 20 коп., за 2007 рік - 2357 грн. 30
коп. за рахунок коштів Державного бюджету України.

В
задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України
відкласти з дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів
складання постанови у повному обсязі.

Вступна
та резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 12 вересня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Постанова складена в
повному обсязі та підписана колегією суддів 15 вересня 2008 року.

Головуючий: В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З
оригіналом згідно:

Суддя
В.Г.Яманко