Справа № 22а-2594/07
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2007-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року грудня місяця 18 дня Судова колегія Одеського апеляційного

адміністративного суду

у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів -
Золотнікова О.С.

-
Милосердного М.М. при секретарі - Усенко С.М.

з участю: позивача ОСОБА_1; представника апелянта - ГУ МВС України в Одеській області - Гадомської Юлії Петрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Київського районного суду м. Одеси
від 05 липня 2007 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Одеського міського управління ГУ МВС країни в Одеській області, начальника Одеського
міського управління ГУ МВС України в Одеській області,
Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, начальника ГУ МВС України в Одеській області про визнання бездіяльності
неправомірною,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській
області, начальника ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, ГУМВС
України в Одеській області, начальника ГУМВС України в Одеській області з вимогами: - визнати неправомірною бездіяльність посадових
осіб ОМУ ГУМВС України в Одеській області;
зобов'язати начальника ГУ МВС України в Одеській відмінити наказ начальник ОМУ УМВ України в Одеській
області № 17о/с від 14 лютого 2000 року в частині
звільнення, рахувати днем звільнення - день вручення йому трудової книжки, тобто 06 жовтня 2006 року; зобов'язати начальника ГУМВС
України в Одеській області видати наказ про зміну дати звільнення
позивача з 14 лютого 2000 року на 06 жовтня 2006 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що при звільнені його зі
служби в органах МВД України посадовими особами ОМУ ГУМВС України в Одеській
області були порушені норми, встановлені ст.ст.
47, 233 Кодексу законів про працю України, п. п.4.1, 4.2 „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", яка
затверджена Наказом Міністерства праці України від 29
липня 1993 року, „Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС Української РСР", затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, вказуючи, що при звільнення позивача
вони не порушили вимог чинного законодавства.

Постановою
Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2007 року адміністративний
позов ОСОБА_1 задоволений:

Головуючий у першій інстанції - Гаращенко Д.Р. Справа №22а-2594/2007 р.

Доповідач Бітов А.І. Категорія №39

2

визнано
неправомірною бездіяльність посадових осіб ОМУ ГУМВС України в Одеській області, яка призвела до несвоєчасної видачі
трудової книжки ОСОБА_1 при звільнені з органів
внутрішніх справ; зобов'язано начальника ГУМВС України в Одеській області
відмінити наказ начальника ОМУ УМВС України в
Одеській області № 17о/с від 14 лютого 2000 року в частині звільнення
ОСОБА_1;

рахувати днем звільнення ОСОБА_1
із органів внутрішніх справ України день вручення йому трудової книжки, тобто
06 жовтня 2006 року; зобов'язано
начальник ГУУМВС України в Одеській області видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_1 з органів
внутрішніх справ з 14 лютого 2000 року на 06 жовтня 2006 року. В
апеляційній скарзі ГУМВС України в Одеській області ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної
скарги ГУМВС України в Одеській області,
перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді заступника начальника
карного розшуку Центрального РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області, з якої за власним бажанням був звільнений
наказом № 17 о/с від 14 лютого 2000 року.

В день звільнення позивачу не видали
трудову книжку.

Після звільнення позивача його особова справа разом з трудовою книжкою та
приписним посвідченням була направлена на
постійне зберігання до групи проходження служби ВРОС ОМУ УМВС, де їй
був присвоєний архівний номер.

Трудова книжка та приписне посвідчення була видана позивачу лише 06 жовтня
2006 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з діючим законодавством, власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівнику трудову книжку в день звільнення, а
при затримці видачі трудової книжки, днем звільнення працівника
вважається день видачі йому трудової книжки.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і
такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, п. п. 4.1, 4.2
„Інструкції про порядок ведення трудових книжок
працівників", яка затверджена Наказом Міністерства праці України
від 29 липня 1993 року, „Положенню про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС Української РСР",
затвердженому Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня
1991 року.

В апеляційній скарзі ГУМВС України
в Одеській області скаржник зазначає, що обґрунтування
позивачем своїх вимог є невірним, оскільки позивач посилається на норми Кодексу законів про працю України, тоді як цей Кодекс не
регулює порядок та умови проходження служби в МВС; що суд не
прийняв до уваги фактів ігнорування позивачем повідомлень, в яких він запрошувався до ВРОС ОМУ ГУМВС для розрахунку та отримання трудової
книжки і, таким чином, не встановив, що позивач сам був винен в її
несвоєчасному отриманні. Також скаржник
посилається на те, що суд повинен був відмовити позивачу в задоволені позову, оскільки останній пропустив строк
позовної давності для звернення до суду. Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта з таких підстав. Так, дослідивши довід апелянта про
помилки позивача при обґрунтуванні ним своїх вимог, оскільки норми Кодексу законів про працю України не регулюють порядок
та умови проходження служби в МВС, судова
колегія приходить до наступного.

Дійсно посилання позивача на Кодекс законів про працю
України було помилковим, однак, суд першої інстанції
правильно не звернув уваги на цю помилку, оскільки вимоги позивача були достатньо обґрунтовані матеріалами справи та іншими
нормативними актами, на які він посилався, а саме, на:
„Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників",

3

яка
затверджена Наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року; „Положенням
про проходження служби рядовим і начальницьким складом
ОВС Української РСР", затверджене Постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року.

Отже, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, не звернувши уваги на
помилку позивача в обґрунтуванні своїх
вимог, не порушив норм а ні матеріального, а ні процесуального права.

Не заслуговує на увагу і посилання апелянта, що суд не прийняв до уваги
фактів ігнорування позивачем його
(скаржника) повідомлень, в яких апелянт запрошував позивача до ВРОС ОМУ ГУМВС для розрахунку та отримання трудової книжки і, таким
чином, не встановив, що позивач сам був винен
в несвоєчасному отриманні трудової книжки.

Так, як вбачається з матеріалів справи будь-яких переконливих доказів про
справжність направлення цих повідомлень відповідач не надав а ні суду
першої інстанції, а ні в апеляційному
провадженні. При цьому, суд першої інстанції цілком правильно встановив, що матеріалами першого службового розслідування від
29 вересня 2006 року скаржник сам зазначив
про відсутність та не направлення ним будь-яких повідомлень позивачу. Наведений
висновок суду також підтверджується і
рапортом начальника ВПЗ штабу ГУМВС України в Одеській області Панчошака О.Д. від 24 січня 2007 року №5/5-57, а також
безпосередньо самими повідомленнями,
котрі з'явились тільки під час додаткової перевірки, що проводилась вже під час розгляду справи судом першої інстанції
реєстрація, з яких (повідомлень) вбачається, що вони зареєстровані канцелярією у вихідні дні, коли канцелярія не
працювала.

Відтак, з огляду на викладені вище положення, судова колегія цілком
погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що результати
додаткової перевірки обставин звільнення відповідача, яка
проводилася вже під час судового розгляду справи, викликають сумніви щодо їх неупередженості, а тому правильно не
прийняті судом до уваги. При цьому, відповідно до приписів ч.2 ст. 71
КАС України, в адміністративних справах про противоправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається саме на відповідача
(апелянта), якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції щодо
непереконливості доводів відповідача відносно
справжності повідомлень є вірними, а тому твердження апелянта, що позивач сам був винен в несвоєчасному отриманні
трудової книжки, є необгрунтованими.

Не приймається судовою колегією до уваги і довід апелянта про пропуск
позивачем строку позовної давності для звернення до суду. Так, у відповідності
до приписів ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод
чи інтересів. Підпунктом 4.1 п. 4 „Інструкції про
порядок ведення трудових книжок працівників", яка затверджена Наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року,
встановлюється, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати
працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові
сплачується середній заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.
Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про
день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом
2.10 цієї Інструкції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав трудову книжку 06 жовтня
2006 року, в якій день його звільнення був датований 01 лютого 2002 року, при
цьому, наказ про новий день звільнення відповідачем
не видавався, нового запису про день звільнення відповідач не вносив, раніше внесений запис про день звільнення
недійсним не визнавався.

Відтак, оскільки позивач отримав трудову книжку лише 06
жовтня 2006 року, де запис про день його звільнення не
відповідав вимогам Інструкції, то про порушення свого права на вірний запис він
дізнався саме в цей день і саме з цього дня почався річний строк, встановлений ч. 2 ст.
99 КАС України, для звернення до суду.

4

За таких підстав, судова колегія вважає, що позивач звернувся до
суду в межах строку позовної давності, а протилежні
цьому висновку доводи апелянта є необгрунтованими.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої
інстанції порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст.
206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ
України в Одеській області залишити без
задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 05 липня
2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 грудня 2007
року.