Справа № 22-а-10246/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Гаврилко С.Є. Справа №
окружний адміністративний суд ряд. стат.
звіту № 47
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання - Гідеї К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2008
року у справі № 2-а-66/08 за його позовом до відділу міграційної служби у
Закарпатській області про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати відмову
відділу міграційної служби у Закарпатській області № 135 від 23 квітня 2008
року в оформленні документів для вирішення питання про надання йому статусу
біженця в Україні та зобов'язати відповідача прийняти позитивне рішення з цього
приводу. Вимоги за позовною заявою обґрунтовував тим, що він має цілком
підставні побоювання зазнати на батьківщині переслідувань з боку органів
державної влади, оскільки є членом найвпливовішої опозиційної партії «Авамі
Ліг», застосування репресій до яких є звичним явищем. Оскільки представники
правлячої Націоналістичної партії Бангладеш йому неодноразово погрожували, а
звернення у правоохоронні органи були безрезультатними, він був вимушений
залишити країну походження та емігрувати.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного
суду від 12 червня 2008 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову про задоволення його позовних вимог,
покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права та неповноту з'ясування істотних обставин справи. Вважає,
що суд односторонньо і упереджено дослідив наявні у справі докази, надавши
перевагу запереченням відповідача. Стверджує, що він звернувся із заявою про
надання йому статусу біженця в Україні у першому ж населеному пункті, а саме в
м. Ужгороді, і наміру незаконно в'їжджати на територію країн Західної Європи не
мав.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача
вимоги апелянта заперечив, просить залишити оскаржувану постанову суду без
змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Апелянт у судове засідання на виклик апеляційного суду не
з'явився, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності згідно із ч.4
ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд
виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту
його переслідування у Республіці Бангладеш чи переконливих фактів, які б
свідчили про те, що він може стати жертвою переслідувань за ознаками політичної
приналежності і не може користуватися захистом країни походження. Крім того,
позивач звернувся із заявою про надання статусу біженця в Україні лише після
його затримання у прикордонній смузі, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 9 Закону
України “Про біженців”.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії
суддів, відповідають фактичним обставинам справи та є правильними.

Встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш
ОСОБА_1, 1988 р.н. був затриманий Мукачівським прикордонним загоном при спробі
незаконного перетину західного кордону України, після чого звернувся до відділу
міграційної служби у Закарпатській області із заявою про надання йому статусу
біженця в Україні.

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України “Про біженців”
біженцем визнається особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї
громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього
постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок
зазначених побоювань.

У ході попереднього розгляду органом міграційної служби
заяви позивача про надання йому статусу біженця, так само як і під час судового
розгляду справи, ОСОБА_1 не наведено фактів, які б давали можливість зробити
висновок про його цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за
ознаками партійної приналежності чи переконливих фактів про його переслідування
та неможливість користування захистом країни походження.

Наведені позивачем обставини на підтримку своєї заяви про
надання статусу біженця в Україні не підтвердженні будь-якими матеріальними
доказами і викликають істотні сумніви у їх об'єктивності та вірогідності.

Крім того, з наданих ОСОБА_1 органу міграційної служби та
суду пояснень вбачається, що до приїзду в Україну він тривалий час незаконно
перебував на території Росії, а також Індії, де про надання йому статусу
біженця не прохав, а його мета перебування в Україні полягала у перетині її
кордону і виїзді до країн Західної Європи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України “Про біженців”
особи, які з наміром набути статус біженця намагалися незаконно перетнути або
незаконно перетнули державний кордон України, повинні без зволікань звернутися
до відповідного органу міграційної служби через уповноваженого цього органу чи
посадову особу Державної прикордонної служби України або органу внутрішніх
справ із заявами про надання їм статусу біженця, а також надати посадовим
особам Державної прикордонної служби України пояснення про причини спроби
незаконно перетнути або незаконного перетинання державного кордону України.

За правилами ст. 10 Закону України “Про біженців” статус
біженця не надається, зокрема, особі стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, відсутні і яка до прибуття в
Україну з наміром набути статусу біженця перебувала в третій безпечній країні.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до
переконання, що відділ міграційної служби у Закарпатській області, приймаючи
рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про надання позивачеві
статусу біженця в Україні, правильно встановив відсутність у ОСОБА_1
передбачених законами України та нормами міжнародного права умов для надання
йому такого статусу.

Доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не спростовують.

Відтак, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий спір, ухвалив законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2008
року у справі № 2-а-66/08 за його позовом до відділу міграційної служби у
Закарпатській області про зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій