Справа № 22-а-6097/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Дяченко С.П.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2008
року Справа
№ 22-а-6097/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.

суддів: Сіваченка І.В.

Нікуліна О.А.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16 січня 2008р. у справі № 2-а-1746/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Красноармійської
міської ради про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2004-2007 роки,
і

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом до Красноармійського міського управління праці та соціального захисту
населення Донецької області про визнання дій
незаконними щодо відмови в виплаті щорічних компенсаційних виплат на
оздоровлення на підставі ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та стягнення з відповідача недоотриманої суми за
2004-2007 роки.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2008р.
позов ОСОБА_1 задоволений частково: стягнуто з відповідача за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь позивача суму допомоги на оздоровлення за
2004, 2005, 2007 роки у розмірі 3834,5 грн., в частині стягнення заборгованості
допомоги на оздоровлення за 2006 рік відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час, дату і місце
апеляційного розгляду сповіщений своєчасно.

Позивач під час апеляційного розгляду справи проти апеляційної скарги
заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку в Красноармійському управлінні праці та соціального захисту населення як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), є
інвалідом третьої групи, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна грошова
допомога на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, при цьому
розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги на оздоровлення
за 2004 р. становив 237,0 грн., за 2005 р. - 332,0 грн., за 2007 р. - 440,0
грн. В порушення зазначених норм відповідачем
фактично нараховано і сплачено за 2004р. 28.12.2004р. у сумі 21,5 грн., за 2005
рік 28.11.2005р. - 90,0 грн., за 2007 рік 11.09.2007 р. у сумі 90,0 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1(арк. справи
6), є інвалідом 3 групи, причина інвалідності пов'язана з роботами по
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується
посвідченням серії довідкою МСЕК (арк. справи 3-4).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, соціального
захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, по 3 групі інвалідності у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Дія частини четвертої статті 48 наведеного Закону протягом 2004, 2005, 2007
років була чинною і підлягає застосуванню.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача і вважає безпідставним
виплату допомоги позивачу відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від
26 липня 1996 року № 836 та від 12.07.2005 року № 562, оскільки ніякого
обмеження стосовно зазначеного у спеціальному Законі розміру компенсації ні
Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України не застосовував. Постанова
№ 836 була прийнята відповідно до Програми діяльності Кабінету Міністрів
України, схваленої постановою Верховної Ради України від 11 жовтня 1995 року №
373/95-ВР, з метою реалізації конкретного плану дій на 1996 рік.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління керувалося
постановою Кабінету Міністрів України від № 562 від 12.07.2005 року “Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги
встановлений в 90 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата
вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на відповідний рік, є
безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі підставою для
звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової допомоги і не
є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у передбаченому
законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної
грошової допомоги в двох різних Законах.
Приймаючи до уваги вимоги Конституції
України щодо верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту
вже встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне
право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і законом
„Про державний бюджет".

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги
на оздоровлення у сумі 90,0 гривень за період 2005 р., 2007 р. та в сумі 21,5
грн. за 2004 р. суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції при прийнятті постанови були дотримані норми матеріального права,
тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої
інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Красноармійської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2008р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Красноармійської міської ради про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення
за 2004-2007 роки залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: