Справа № 22-а-6949/08
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008
року

м.Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової
Н.В.,

суддів
- Макаренко
Я.М. , Дюкарєвої С.В.

секретаря судового засідання Дрокіної
Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за
апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському
районі м.Харкова та Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській
області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від
19.08.2008 року по справі № 2-а- 7179/2008

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі

м.Харкова

Головного
управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та
стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі
по тексту позивач, ОСОБА_1) звернулась до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м.Харкова (надалі по тексту перший відповідач, УПФУ в
Комінтернівському районі м.Харкова), Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області (надалі по тексту другий відповідач, ГУПФУ в
Харківській області), в якому просила суд:

- відновити
пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та
інтересів за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року;

- стягнути з
УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова недоплачену їй, як дитині війни
щомісячну державну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733 грн. 30 коп.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2008
року зазначений позов задоволено у повному обсязі. Поновлено позивачеві
пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та
інтересів за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року. Зобов'язано УПФУ в
Комінтернівському районі м. Харкова нарахувати на користь ОСОБА_1 недоплачену
їй, як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу з 2006-2007 роки в
сумі 2733 грн. 30 коп.

Відповідачі по справі не погодились з постановою суду першої інстанції та
подали апеляційні скарги, в яких просять суд апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачі
посилаються на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм чинного
законодавства. Відповідачі вважають, що судом при прийнятті рішення не було
враховано, що протягом 2007 року на виконання вимог Рішення Конституційного
суду України від 09.07.2007 року за №6-рп2007 та ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”, не було прийнято жодного нормативного акту.
Таким чином, на думку відповідачів, на законодавчому рівні залишилось
невизначеним питання щодо органу на який покладено обов'язок здійснення виплат
підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни, за рахунок яких
коштів повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної пенсії за
віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. При цьому,
відповідачі зазначили, що задовольняючи позов, суд першої інстанції
необґрунтовано застосував до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком,

____________________________________________________________________________________________________

Справа №22-а-6949/08 Головуючий
1 інстанції: Чалий І С.

Категорія: 49 Доповідач: Шевцова Н.В.

встановлений
абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених за цим Законом. Крім
того, відповідачі наполягали в своїх апеляційних скаргах, на безпідставне
поновлення позивачу строку звернення до
суду з позовом.

Позивачка заперечень на апеляційну
скаргу не надала.

В судовому засіданні позивачка
заперечувала проти доводів та вимог апеляційних скарг, просила колегію суддів
рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та
дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є дитиною
війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не здійснює позивачу зазначені виплати,
посилаючись на відсутність у нього коштів на ці виплати та на невизначеність
розрахункової величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку підвищень
до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за №6-рп2007,
яким визнано неконституційним положення п. 12 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік дію ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни”. Таким чином, суд дійшов висновку,
що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України УПФУ в Комінтернівському районі м.Харков, як
у 2006 році так і в 2007 році повинен був діяти у відповідності з нормою ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” та здійснювати позивачеві
доплату до пенсії у розмірі встановленому зазначеної нормою Закону. Поновляючи
строк звернення до суду з позовом, суд виходив з того, що позивачу про її
порушене право стало відомо тільки після висвітлення в засобах масової
інформації про рішення Конституційного Суду України від 09.7.2007 року.

Між тим, колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,
дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006
рік” від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік було зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про Державний бюджет на 2006 рік” від 19.01.2006 року до статті 110
Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік” було внесено зміни, якими
встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” у 2006 році запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006
рік” від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний
бюджет на 2006 рік” від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли
протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених, Законів, у відповідача
не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії,
передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, оскільки
до 19.01.2006 року її дію було зупинено, а потім передбачені нею виплати не
запроваджені.

Отже, суд задовольняючи позов в
частині покладення на відповідача зобов'язання нарахувати на користь позивача
допомогу за 2006 рік не врахував положень зазначених норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення справи цієї частини позовних вимог.

Відповідно до п.
12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього
Закону, було зупинено.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч.
1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст.
ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
(справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного
закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача щодо нарахування їй доплати, передбаченої ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” за весь 2007 рік, суд першої інстанції не
врахував дати прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення та
приписів ч.2 ст.152 Конституції України, що призвело до неправильного вирішення
справи в цієї частини позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів,
враховуючи допущені судом порушення норм матеріального права, вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове
задоволення позову.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152
Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційного Суду України,
колегія суддів, вважає, що відповідач, УПФУ в Комінтернівському районі м.
Харкова повинен був нараховувати та
сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” з 09.07.2007 року, оскільки тільки з моменту ухвалення Конституційним Судом
України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про
Державний бюджет України”, ця норма втратила чинність та не підлягала
застосуванню.

Відповідно до статті 64 Конституції
України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для
захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи
відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення
доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для не
здійснення таких виплат або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, колегія суддів зазначає
наступне.

Сторонами по справі не
заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28
Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, іншого
нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший
розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення
ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної
гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати
до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей
війни”.

Крім того, колегія суддів,
вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної
влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною
нормою Закону.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не визначеності на законодавчому
рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат
підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України” і здійснює свої
повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в
установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” рішення про
призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до пенсії
позивача, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
покладено на УПФУ у Комінтернівському районі м.Харкова, за місцем проживання
позивача.

Щодо доводів відповідачів
про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом,
колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з такого.

Порушення прав позивачки, за
захистом яких вона звернулась до суду тривало з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року і припинилось лише 01.01.2008 року після внесення змін до Закону України
„Про соціальний захист дітей війни”. Таким чином, виходячи з наведеного,
колегія суддів, не вбачає пропущення позивачкою строку звернення до суду за
захистом свого права щодо отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни”.

Задовольняючи частково
позовні вимоги, колегія суддів, вважає, що вимоги про стягнення з відповідача
доплати до пенсії у визначеній позивачкою грошовій сумі не підлягають
задоволенню, оскільки такі виплати не були їй
нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення
перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який покладено такі
повноваження.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального права,
які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.3 ст.198,
п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова та Головного
управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити
частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2008 року по справі №2-а-7179/08 -
скасувати.

Прийняти нову постанову,
якою позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському
районі м.Харкова та Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській області про поновлення пропущеного
строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги дитині війни - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування” та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року.

В іншій частині позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом місяця з дня складання ухвали у повному обсязі,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Повний текст виготовлено 10.10.2008 року.

Головуючий (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) Я.М.Макаренко

(підпис) С.В.
Дюкарєва

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.
Шевцова