Справа № 22-а-3358/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Биліна Т.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2008 року Справа
№ 22-а-3358/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.

суддів:
Сіваченка І.В.

Дяченко С.П.,

при секретареві Скопинській
А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянула апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Вугледарської міської Ради на постанову Вугледарського міського суду
Донецької області від 30 січня 2008р. у справі № 2-а-5/08 за позовом ОСОБА_1 -
опікуна дитини-інваліда до Управління праці та соціального захисту населення
Вугледарської міської Ради та Головного управління Державного казначейства
України в Донецькій області про визнання неправомірними дій щодо відмови у
виплаті недоплаченої суми грошових коштів по щомісячних платежах на
дитину-інваліда ЧАЕС і

В С
Т А Н О В И ЛА :

Постановою Вугледарського
міського суду Донецької області від 30 січня 2008р. позов ОСОБА_1 задоволений
частково: визнані протиправними дії Управління праці та соціального захисту
населення Вугледарської міської Ради (далі УПСЗН) в частині відмови позивачеві
у щомісячних виплатах сім'ї, що має
дитину інваліда внаслідок захворювання пов'язаного з Чорнобильською катастрофою
- ОСОБА_2, у відповідності до ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період
2003-2005, 2007 років та стягнуто з УПСЗН на користь позивача заборгованість по
щомісячним виплатам за період 2003-2005, 2007 у розмірі 9720,98 грн. з рахунку
УПСЗН, відкритого у Головному управлінні Державного казначейства України в
Донецькій області. Рішенням суду в частині позовних вимог щодо визнання дій
неправомірними та стягнення з УПСЗН на користь позивача заборгованості по
щомісячних виплатах сім'ї, яка має дитину-інваліда за 2006 рік і у зобов'язанні відповідачів на майбутнє
здійснювати щомісячні виплати у розмірі, встановленому ст. 30 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(далі - спеціальний закон) відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач (УПСЗН), посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю
відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно ст. 62 Закону № 796-ХІІ
роз'яснення порядку застосування Закону покладено на Кабінет Міністрів України,
який згідно п.З ст.116 Конституції України забезпечує проведення політики у
сфері соціального захисту населення, його нормативно-правові акти регулюють
бюджетні відносини в Україні, а фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією
цього закону, згідно ст. 63 Закону № 796-ХІІ, здійснюється за рахунок
Державного бюджету, при виплаті щомісячних виплат на дитину за 2002-2007 роки відповідач керувався відповідними постановами
Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст.67 Закону № 796-ХІІ
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються КМУ відповідно
до змін індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Просили
розглянути справу у відсутність представника УПСЗН.

Позивач під час апеляційного розгляду справи проти
апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити
без змін.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули,
про час, дату і місце апеляційного розгляду сповіщені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити без змін.

Судом першої та апеляційної
інстанції встановлено, що позивач має доньку - ОСОБА_2, яка є дитиною, що
потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1
від 27.05.1999р. (а.с. 8) та згідно експертного висновку інвалідність пов'язана
з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с.9).
Відповідачем нараховано та виплачено позивачу щомісячні виплати з жовтня 2003
року до жовтня 2007 року в загальній сумі 438,02. У жовтні 2007 року позивач
звернувся з заявою до УПСЗН про виплату різниці між виплаченими сумами
щомісячної грошової допомоги та розміром, передбаченим ст. 30 спеціального
закону. 26 жовтня 2007 року начальник УПСЗН листом № 03-2/10-4002 відмовив
позивачеві у виплаті заборгованості з щомісячних виплат на дитину з причин
правомірності здійснення управлінням розрахунку (а.с.12).

Основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема,
створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення
територій, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Порядок надання щомісячної
виплати на дитину шкільного віку, яка стала інвалідом, або перебуває на
диспансерному обліку внаслідок Чорнобильської катастрофи статтею 30
спеціального Закону, якою передбачена щомісячна виплата у розмірі 50 процентів
мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат.

Дія статті 30 наведеного Закону протягом 2003-2005, 2007
року була чинною і підлягає застосуванню.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача і вважає
безпідставним виплату допомоги позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836, оскільки ніякого обмеження стосовно
зазначеного у спеціальному Законі розміру компенсації ні Верховна Рада України,
ні Кабінет Міністрів України не застосовував. Постанова № 836 була прийнята
відповідно до Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої
постановою Верховної Ради України від 11 жовтня 1995 року № 373/95-ВР, з метою
реалізації конкретного плану дій на 1996 рік.

Дія ст.30 спеціального закону на 2006 р. була зупинена
дією Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», тому судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку,
що судом першої інстанції при прийнятті постанови були дотримані норми матеріального
права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої
інстанції необхідно залишити без змін. .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 196, 198, 200,
205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Вугледарської міської
Ради залишити без задоволення.

Постанову Вугледарського міського суду Донецької області
від 30 січня 2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 - опікуна дитини-інваліда до
Управління праці та соціального захисту населення Вугледарської міської Ради та
Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про
визнання неправомірними дій щодо відмови у виплаті недоплаченої суми грошових
коштів по щомісячних платежах на дитину-інваліда ЧАЕС залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: