Справа № 22-а-16822/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач
Головуючий І інстанції суддя Чиркін С.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2008 року Справа
№ 22-а-16822/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.,

суддів: Ханової
Р.Ф.,

Старосуда М.І.,

при секретареві Чуріковій Я.О.,

розглянула апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в
Марківському районі Луганської області на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 23 вересня 2008р. у справі № 2-а-12676/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Марківському районі Луганської
області про визнання дій незаконними, зобов'язання зробити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

09 липня 2008 року позивач звернувся до
суду з позовом про до Управління
Пенсійного Фонду України в Марківському районі Луганської області (далі УПФУ)
про визнання дій відповідача щодо
відмови в перерахунку пенсії в розмірі, встановленому ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» , зобов'язати УПФУ здійснити перерахунок і виплату
пенсії, виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з
01.01.2007 року, у разі підвищення мінімальної пенсії за віком, зобов'язати
відповідача в подальшому здійснювати перерахунок пенсії.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 23 вересня 2008 року зазначені позовні вимоги ОСОБА_2. до УПФУ в Марківському районі
Луганської області задоволені частково:
визнані незаконними дії УПФУ щодо нарахування та виплати пенсії позивачеві,
визнана незаконною відповідь відповідача № 13/р-14 від 15.04.2008р. про відмову
в перерахунку та виплаті пенсії; зобов'язано відповідача зробити перерахунок та
виплату пенсію позивачеві в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової
пенсії шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з
22.05.2008 р., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою у задоволенні вимог позивача
відмовити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, про
час, дату та місце апеляційного перегляду справи сповіщені належним чином. Від
позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та письмові
заперечення на доводи апеляційної скарги, які вважає необґрунтованими, просив
апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без
змін.

Колегія суддів, заслухала доповідь
судді-доповідача, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної
скарги, письмові заперечення на наї і дійшла до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи, причина інвалідності
пов'язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що
підтверджено довідкою МСЕК (а.с.13), посвідченням серії НОМЕР_1(а.с.12), експертним
висновком (а.с.9), що не оспорюється в сторонами.

31.03.2008р. позивач звернувся до
відповідача з заявою про перерахунок йому пенсії у відповідності до ст. ст. 50,
54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.4), листом № 13/Р-14 від 15.04.2008р.
позивачеві відмовлено у перерахунку за відсутністю законних підстав (а.с.5-7).

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

22 травня 2008 року рішенням Конституційного
суду України № 10-рп/2008 були визнані неконституційними положення пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 01 січня 2008 року
були внесені зміни зокрема до ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, тобто судом першої інстанції правильно застосовані норми Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом
України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України мають
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених Законів, що визнані неконституційними та є обов'язковими до виконання на території
України.

Положеннями статті 14 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивача віднесено до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІ
групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів вважає
вірним та таким, що відповідає Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",
висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення
пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Зазначене посвідчує, що після внесення
змін у частину 3 статті 54 спеціального закону (17 листопада 2005 року),
обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами
загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в
залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального
закону.

Частина 4 статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по
2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Приписи зазначеної норми
співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами
та доповненнями).

Посилання відповідача на частину 5 статті
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою визначено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії
у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів України, колегія судів не приймає, оскільки
ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих
визначень неможливо.

Наведена частина статті викладена із
змінами згідно із Законами України № 2532-12 від 1 липня 1992 року, та №
3285-12 від 17 червня 1993 року (в редакції Закону № 230/96 від 6 червня 1996
року), тоді як частина третя, яка визначає обчислення і призначення пенсії по
інвалідності змінена Законом № 3108-15 від 17 листопада 2005 року (набрав
чинності 13 грудня 2005 року) і регулює безпосередньо правила обчислення пенсій
за нормами статті 54 спеціального закону.

Правовою підставою позовних вимог є
частина 3 статті 67 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі віднесеним
до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року №
966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Статтею 58 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України ” від 28 грудня 2007 року № 107-6, що набрав чинності з 1 січня 2008
року („Урядовий кур'єр” від 31 грудня 2007 року № 247), був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2008
року -470 гривень, з 1 квітня 2008 року - 481 грн., з 1 липня 2008 року - 482
грн., з 01 жовтня 2008 року - 498 грн.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на застосування у межах спірних відносин постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28травня 2008 року, спростовується також приписами
пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71 спеціального
закону, відповідно до якого дія його положень не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, а також абзацом
другим преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини першої статті 8 та
пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального Закону якими передбачено що
умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами
про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення законодавства України у
відповідність із Законом (Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування), закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в
частині, що не суперечить цьому Закону.

Правові засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних
гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного
Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір
пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні
державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими
від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає, що
виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції
України не допускається.

Колегія
суддів зауважує, що
Рішення Конститційного Суду від 22.05.2008р. №10-рп/2008р. має преюдиціальне значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України",
визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене. Отже, після постановлення Конституційним
Судом України зазначеного рішення, з
22.05.2008р. до подачі позивачем позову
до суду (09.07.2008р.) відповідачем не вчинено жодної дії щодо перерахунку
позивачеві пенсії у відповідності з діючим законодавством. Порушене право не
пов'язане з фактом звернення, а з виплатою пенсії у розмірах, які не
відповідають закону, тому факт звернення як юридичний факт не впливає на
відновлення порушеного права. Крім того функції та обов'язки УПФУ виконує в
межах Положення, в якому зазначений і
обов'язок про те, що УПФУ в своїй діяльності керується законами України,
які є обов'язковими до виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування норм
спеціального закону у межах спірних відносин обґрунтованими і вірними, але суд
першої інстанції допустив помилку, визнавши відповідь УПФУ в Марківському
районі Луганської області №13/Р-14 від 15.04.2008р. незаконною, оскільки
відповідач, надаючи відповідь на звернення позивача про відмову в перерахунку
пенсії, керувався положенням пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України», якими з 01 січня 2008 року були внесені зміни зокрема до ст. ст. 50,
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, тобто на дату надання відповіді
відповідачем вказані положення та зміни не були визнанні неконституційними,
тому абзац третій резолютивної частини постанови підлягає виключенню.

При апеляційному розгляді справи і
постановленні судового рішення у даній справі колегія суддів виходить з того,
що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24
Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути
скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є
виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і
статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

В решті постанова суду не оскаржена,
перегляд справи здійснений в межах апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,
ст.196, ст.198 ч.1 п.2 ст.201 ч.1 п.1, ст.205 ч.1 п. 2 ст. 207, ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в
Марківському районі Луганської області задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 23 вересня 2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в Марківському районі Луганської області
про визнання дій незаконними, зобов'язання зробити перерахунок пенсії змінити,.

Абзац третій резолютивної частини
постанови Луганського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2008р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Марківському
районі Луганської області про визнання дій незаконними, зобов'язання зробити
перерахунок пенсії наступного змісту: «Визнати відповідь управління Пенсійного
фонду України в Марківському районі Луганської облатсі №13/Р-14 від
15.04.2008р. про відмову у перерахунку та виплаті пенсії незаконною» виключити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: