Справа № 22-а-11454/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Чиркін С. М.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2008 року справа №
22-а-11454/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

постанова
прийнята в порядку письмового провадження згідно частини 1 статі 197

Кодексу
адміністративного судочинства України

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, надана заява про розгляд справи за його
відсутністю,

від відповідача:

не з'явився, в апеляційній скарзі зазначив про розгляд
справи за відсутністю представника.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському районі
м. Луганська

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду

від 5
серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-10851/08 (суддя Чиркін С. М.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Луганськ

до

Управління Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському районі
м. Луганська

про

визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання виплатити підвищення до пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 25 червня 2008 року до Луганського окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 2-3) до Управління Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському районі м. Луганська (далі по
тексту - УПФУ в Кам'янобрідському районі м. Луганська)
про визнання бездіяльності протиправною УПФУ в
Кам'янобрідському районі м. Луганська щодо
невиплати протягом липень-грудень 2007 року підвищення до пенсії, передбаченого
статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобов'язання УПФУ
в Кам'янобрідському районі м. Луганська виплатити
підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як
дитині війни за липень-грудень 2007 року.

Постановою
Луганського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2008 року (арк.
справи 17-18) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
повністю. Суд першої інстанції визнав незаконною бездіяльність УПФУ в Кам'янобрідському районі м. Луганська щодо відмови у
виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як
дитині війни, зобов'язав УПФУ в Кам'янобрідському
районі м. Луганська здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 742 грн. 65 коп.

Позивачем
зазначена постанова не оскаржувалася, тому відповідно до частини 1 статті 195
Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд відбувається
в межах поданої відповідачем апеляційної скарги.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

24 жовтня 2008
року позивачем через канцелярію Донецького апеляційного адміністративного суду
надана заяв про розгляд справи за його відсутністю (арк. справи 42).

Відповідач в
апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи за відсутністю представника.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
прийняла рішення про задоволення клопотань позивача та відповідача про розгляд
апеляційної скарги без їх участі та відповідно про розгляд апеляційної скарги в
порядку письмового провадження відповідно до частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004
року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин),
який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей
війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну
захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1
вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

ОСОБА_1 згідно
паспорту НОМЕР_1, виданого Кам'янобрідським РВ УМВС України в Луганській
області 25 грудня 2000 року (арк. справи 6), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
станом на 2 вересня 1945 року їй було 6 років. Статус позивача як дитини війни
підтверджується посвідченням (арк. справи 7).

Позивач
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни за 2007 рік зазначає
наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17
статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20
грудня 2005 року № 3235-IV, який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлено, що з метою приведення окремих норм
законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу 7 статті
5 та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України
«Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
від 19 січня 2006 року N 3367-IV, який набрав чинності з 2 квітня 2006 року,
пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
було виключено, статтю 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» було викладено в наступній редакції: «Установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006
році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету». При цьому, Порядок надання пільг, передбачених
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2006
році Кабінетом Міністрів України розроблено не було.

З огляду на те,
що положення статті 110 Закону України "Про державний бюджет України на
2006 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не визнані
неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними щодо відмови у виплаті
позивачу, як дитині війни, за 2006 рік підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком та відповідно правильно відмовив в задоволенні
позову в цій частині.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням Конституційного
Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про
соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N
489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Таким чином,
право позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за 2007 рік починається з 9 липня 2007
року та закінчується 31 грудня 2007 року, проте судом першої інстанції не
вказаний період до якого часу іу позивача закінчується право на виплату
підвищення до пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком, тому в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання незаконної бездіяльності відповідача по
невиплаті позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся 9 червня 2008 року до відповідача з заявою
про виплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 1 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року (арк. справи 5), відповідач листом від 19 червня 2008
року (арк. справи 4) відмовив в перерахунку підвищення до пенсії за заявою
позивача, тобто мають місце протиправні дії, питання про визнання яких
протиправними позивач не ставив, тому в цій частині позовних вимог слід
відмовити, а постанову суду першої інстанції - змінити.

Згідно частини 2
статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами
абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-V,
який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для
осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007
року - 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415 грн. 11 коп. Виходячи з
цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" складає:
з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп., з
1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Таким чином,
розмір невиплаченої відповідачем суми доплати до пенсії за період з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року складає 710 грн. 90 коп. (91 грн. 26 коп. (410
грн. 06 коп. х 30 % : 31 день) х 23 дня
(період з 9 липня 2007 року по 31 липня 2007 року) + 246 грн. 04 коп. (410 грн.
06 коп. х 2 місяці х 30 %) + 373 грн. 60 коп. (415 грн. 11 коп. х 3 місяці х 30
%), а не 742 грн. 65 коп. як помилково визначено судом першої інстанції, хоча
позивачем в позовних вимогах не був зазначений розрахунок та конкретна сума до
стягнення.

Частиною 2
статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд
розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Суд першої
інстанції обґрунтував вихід за межі позовних вимог в частині розрахунку розміру
невиплаченої відповідачем суми доплати до пенсії за період з 9 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року. Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції в
частині стягнення розміру невиплаченої відповідачем суми доплати до пенсії за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, проте зазначає суму до
стягнення - 710 грн. 90 коп.

Статтею 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Частиною 3
статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо
адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки адміністративний позов містить декілька вимог, розмір компенсації
судових витрат визначається виходячи з кількості задоволених/незадоволених
позовних вимог.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачем було заявлено дві вимоги негрошового характеру,
таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сума судового
збору, сплаченого за квитанцією № 24601/з21 від 25 червня 2008 року (арк.
справи 1), яка повинна бути стягнута на користь позивача складає 1 грн. 70 коп.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм процесуального права, що обумовлює зміну
постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтею 24, частиною 1 статті 94, статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському районі м. Луганська на постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-10851/08 задовольнити частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-10851/08
змінити.

Змінити
абзац 1 резолютивної частини Луганського окружного адміністративного суду від 5
серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-10851/08, виклавши в наступній редакції:

«Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково».

Виключити
абзац 2 з резолютивній частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 5 серпня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-10851/08.

Вважати
абзац 3 резолютивної частини Луганського окружного адміністративного суду від 5
серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-10851/08 абзацом 2.

Змінити
абзац 2 резолютивної частини Луганського окружного адміністративного суду від 5
серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-10851/08, виклавши в наступній редакції:

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському
районі м.
Луганська виплатити ОСОБА_1, м. Луганськ підвищення до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 9 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року у розмірі 710 грн. 90 коп.».

Доповнити
резолютивну частину постанови Луганського окружного адміністративного суду від
5 серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-10851/08 абзацом 3, виклавши в наступній редакції:

«В
інший частині позовних вимог - відмовити».

Змінити
абзац 4 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 5 серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-10851/08, виклавши в наступній редакції:

«Стягнути
з Державного бюджету на користь ОСОБА_1, м. Луганськ судові витрати в сумі 1
грн. 70 коп.».

В
іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5
серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-10851/08 залишити без змін.

Постанова
складена у повному обсязі в порядку письмового провадження 31 жовтня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко

оригіналом згідноманко