Справа № 22-а-7309/08
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2008-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул.Володарського, 46 (1 корпус)
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2008 року

м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Шевцової Н.В.,

суддів - Макаренко Я.М., Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання
Маймуліна А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Куп'янському районі Харківської області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 28.08.2008 року у справі №2-а-6333/08

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в
Куп'янському районі Харківської області

про зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду України в Куп'янському районі
Харківської області (далі за текстом - УПФУ в Куп'янському районі,
відповідач), в якому просив суд:

- відновити
пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та
інтересів за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року;

- зобов'язати УПФУ в Куп'янському районі нарахувати та виплатити
йому, як дитині війни, несплачену щомісячну державну соціальну допомогу за
2006-2007 роки в сумі 2733 грн 30 коп.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 28.08.2008 року зазначений позов задоволено
частково.

Зобов'язано УПФУ в Куп'янському районі
нарахувати на користь позивача недоплачену йому як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року в
сумі 735 (сімсот тридцять п'ять) грн. 30 коп. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, УПФУ в Куп'янському районі, не
погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції постанову
Харківського окружного адміністративного суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням
норм чинного законодавства. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої
інстанції не врахував, що на законодавчому рівні не вирішено питання щодо
визначення величини мінімального розміру пенсії за віком, що повинна
застосовуватися для обчислення підвищення пенсій згідно зі ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни». Крім того, виплата та нарахування доплати до пенсії відноситься до повноважень
управління праці та соціального захисту населення і не відноситься до функцій
Пенсійного фонду України. Таким чином,
на думку відповідача, на законодавчому рівні залишилося невизначеним
питання щодо органу на який покладено обов'язок
здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни,
за рахунок яких коштів повинні здійснюватись такі виплати та який розмір мінімальної
пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. Крім того,
судом невірно нарахована доплата до пенсії позивачу.

Позивач заперечень на апеляційну
скаргу не подав.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в
Куп'янському районі та відноситься до категорії громадян, яким встановлено
статус «дитина війни», що підтверджується пенсійним посвідченням
НОМЕР_1, виданим УПФУ в Куп'янському районі.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV позивач має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

Відповідач не здійснює
позивачу зазначені виплати, посилаючись на відсутність у нього коштів на ці
виплати та на невизначеність розрахункової величини (мінімальної пенсії за
віком) для розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус
дітей війни.

Відмовляючи в задоволенні
позовних про нарахування на користь позивача недоплаченої йому як дитині війни
щомісячної доплати до пенсії за 2006 р. суд першої інстанції виходив з того,
що позивач пропустив строк звернення до
суду встановлений ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік
було зупинено.

Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року
до статті 110 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» було внесено
зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році запроваджуються
поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги,
встановлені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
запроваджені не були.

Закони України «Про Державний
бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року неконституційними не
визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених законів, у відповідача не було підстав нараховувати та
сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», оскільки до 19.01.2006 року її дію було
зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Отже, суд помилково
відмовив в задоволенні позовних вимог в частині покладення на відповідача
зобов'язання нарахувати на користь позивача допомогу за 2006 рік за
підставами пропуску позивачем строку
звернення до суду з адміністративним позовом, не звернув увагу на відсутність у
позивача права на її отримання протягом 2006 р., не дав належну оцінку спірним
правовідносинам, що призвело до неправильного вирішення справи цієї частини
позовних вимог.

Приймаючи рішення про
часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007, яким визнано
неконституційним положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на
2007 рік» щодо зупинення на 2007 рік дії ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до зазначеного рішення
Конституційного Суду України УПФУ в Куп'янському районі з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р.
повинен був діяти у відповідності з нормою ст.6 Закону України „Про соціальний
захист дітей війни” та здійснювати позивачеві нарахування державної соціальної
допомоги у розмірі 735, 30 грн.

Між тим, колегія суддів частково
не погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12,
13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV, з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду
України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного
закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим
до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч .2 ст. 152
Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, УПФУ в Куп'янському
районі, з 09
липня 2007 року повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до
пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 № 2195-IV, яка набула чинності із зазначеної дати, оскільки
з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо
неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет
України», ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги,
обґрунтовано дійшов висновку стосовно періоду нарахування підвищення до пенсії,
однак помилково зобов'язав УПФУ в Куп'янському районі нарахувати на
користь позивача соціальну допомогу, оскільки позивач отримує пенсію за віком,
в зв'язку з чим за положеннями ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» нарахуванню підлягає підвищення до
пенсії, а не соціальна допомога.

Між тим, судом першої інстанції помилково задоволено вимогу позивача щодо
зобов'язання УПФУ в Куп'янському районі
нарахувати на користь позивача недоплачену йому як дитині війни
щомісячну державну соціальну допомогу у визначеній позивачем грошовій сумі,
оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе
функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який
покладено такі повноваження.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права, вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи апеляційної скарги з наступних підстав.

Посилання відповідача на
порушення судом першої інстанції норм матеріального права через неврахування
законодавчої неврегульованості питання щодо механізму виплати пенсії,
відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV, колегія суддів, вважає хибними, з таких підстав.

Відповідно до статті 64
Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для
захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи
відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення
доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для не
здійснення таких виплат або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, колегія суддів зазначає наступне.

Судом обґрунтовано було встановлено, що позивач, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004
№ 2195-IV має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається
лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, не погоджується з доводами
відповідача про те, що, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом 1 частини 1 статті 28 зазначеного Закону, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки
наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної
гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати
до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18.11.2004 № 2195-IV.

Крім того, колегія суддів, вважає безпідставним посилання відповідача на
відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії,
оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як
на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції
України та зазначеною нормою Закону.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги
щодо неправильності покладення судом
першої інстанції на відповідача обов'язку здійснювати позивачу виплату щомісячної соціальної допомоги як «дитині війни».

Судом першої інстанції
обґрунтовано встановлено, що позивач перебуває на
обліку в УПФУ в Куп'янському районі та відноситься до категорії громадян, яким
встановлено статус «дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV позивач має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення «Про Пенсійний фонд
України», затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року №
121/2001 і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення
через створені в установленому порядку його територіальні управління.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними
управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що
обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати
до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» від 18.11.2004 № 2195-IV покладено на УПФУ в
Куп'янському районі, за місцем проживання позивача.

Щодо доводів відповідачів про пропущення позивачем строку звернення до
адміністративного суду з позовом, колегія суддів вважає їх безпідставними
виходячи з такого.

Порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду тривало з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року і припинилось лише 01.01.2008 року після
внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни”. Таким
чином, виходячи з наведеного, колегія суддів, не вбачає пропущення позивачем
строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції через порушення ним норм матеріального та процесуального
права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п.3 ст.198, п. 4 ст. 202, ч.
2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Куп'янському районі Харківської області на постанову
Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2008 року -
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.08.2008 року у справі №2-а- 6333/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куп'янському районі
Харківської області про зобов'язання
вчинити певні дії - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Куп'янському районі Харківської області про зобов'язання вчинити певні дії
- задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Куп'янському районі Харківської
області здійснити перерахунок пенсії Дехтярьовій
Валентині Федорівні з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком
з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В іншій
частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення та
може бути оскаржена у касаційному порядку протягом місяця з дня складання
постанови у повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 24.11.2008 року.

Головуючий: (підпис) Н.В. Шевцова

Судді: (підпис) Я.М. Макаренко

(підпис) С.В. Дюкарєва

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду Н.В.Шевцова