Справа № 22-а-11919/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Стоілова Т.В.
Старосуд М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

«15» жовтня 2008 року справа
№ 22-а-11919/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді

Старосуда М.І.

суддів: при секретарі за участю
позивача

Ханової Р.Ф., Бадахової Т.П. Кірсановій М.В. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

управління
праці та соціального захисту населення м. Красноармійська Донецької
області

на постанову

Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від

04 вересня 2008 року

по справі

№ 2-а-58/2008

за позовом

ОСОБА_1

до

управління праці та соціального захисту населення м.
Красноармійська Донецької області

про

визнання дій відповідача неправомірними, стягнення недотриманої
суми допомоги на оздоровлення за 2004-2007 роки,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального
захисту населення м. Красноармійська Донецької області про визнання дій
відповідача неправомірними, стягнення недотриманої суми допомоги на
оздоровлення за 2004-2007 роки, згідно до вимог ст. 48 Закону України “Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 04 вересня 2008 року у справі № 2-а-58/2008 позовна заява
задоволена частково, в наслідок чого, визнані неправомірними дії відповідача
щодо виплати компенсації на оздоровлення за 2007 рік, стягнуто з управління
праці та соціального захисту населення м. Красноармійська Донецької області за
рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриману
щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік у розмірі 1750 гривень.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, та ухвалити нову постанову, якою відмовити повністю в
пред'явлених позовних вимогах позивачу.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила.

ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії (а.с.2), є
інвалідом ІІІ групи і має право на користування компенсаціями та пільгами
передбаченими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального захисту населення м. Красноармійська Донецької
області.

Відповідно до ст. 48
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні плати, при цьому
розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.
Відповідно до Закону України №749-V «Про внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» розмір мінімальної заробітної плати
складав 460 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховані та сплачені в 2007 році - 90 грн.
При призначенні допомоги відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів
України від 12 липня 2005 року №562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Таким чином, суд першої
інстанції вирішив, що позивач повинен був отримати від відповідача разову
грошову допомогу у такому розмірі за 2007 рік - (460 грн. х 4) -90 грн. = 1750
грн.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне в її задоволенні відмовити, а судове
рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального
Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами соціального
захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання
праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету
за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо
реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири
мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2007 рік, а не вказані
Постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі 90 грн. за 2007 рік, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав неправомірними.

Колегія суддів
погоджує висновок суду першої інстанції щодо застосування ст. 100 КАС України,
оскільки позивач з клопотанням про поновлення строку для звернення до суду не
звертався, доказів того, що причина пропуску терміну для звернення до суду є
поважною, не навів, а представник відповідача наполягав на застосуванні строку
звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України. Отже суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволені позову в частині стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2003-2005 роки.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування
постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення м.
Красноармійська Донецької області
- залишити без задоволення.

Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04
вересня 2008 року у справі № 2-а-58/2008 за позовом ОСОБА_1 до управління праці
та соціального захисту населення м. Красноармійська Донецької області про
визнання неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення
м. Красноармійська Донецької області
щодо виплати компенсації на оздоровлення за 2007 рік, стягнення з
управління праці та соціального захисту населення м. Красноармійська Донецької
області за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1
недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік у розмірі 1750
гривень - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді