Справа № 22-а-5712/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Ястребова Л.В.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

«12»
червня 2008 року справа № 22а-5712/08

м. Донецьк,
бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Старосуда М.І.

суддів Горбенко К.П., Сухарька М.Г.

при секретарі

судового
засідання Чуріковій Я.О.

за участю сторін:

позивача - не з'явився

представник від відповідача - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області

на постанову Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області

від 03.04.2008 року

по справі № 2а-97/08

за адміністративним позовомОСОБА_1

до відповідача Управління праці та соціального
захисту населення Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області

про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2001 -2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області
з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області про стягнення недоотриманих
сум на оздоровлення за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки згідно ст.
48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від
03.04.2008 року у справі № 2а-97/08 позовна заява задоволена повністю: стягнуті
недоотримані грошові кошти на оздоровлення за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005,
2006, 2007 роки на користь ОСОБА_1 в сумі 9361,50 грн. Ухвалою суду від 22
квітня 2008 року в резолютивній частині постанови виправлена описка в сумі з
9361,50 грн. на 7541,50 грн.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове
рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви
відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1 - учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої
категорії, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1.

Перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневого районі м. Маріуполя Донецької області як особа, яка є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, категорія
2, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії
виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Фактично відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2001 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2002 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2003 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2004 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2005 рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2006 рік - в сумі 100 грн.,

за 2007 рік - в сумі 100 грн.

Між сторонами немає розбіжностей
щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права.

Як вважає апелянт, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба
керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального
Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами соціального
захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою
затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та
соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету
за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо
реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону
визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними
постановами встановлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій
сумі, зокрема, для учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2
категорії - 26 грн. 70 коп., та з 2006р. - в сумі 100 грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу
Президента України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від
27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а
не вказані Постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 26 грн. 70 коп. за 2003 рік, 26
грн. 70 коп. за 2004 роки, у розмірі 26 грн.70 коп. за 2005 рік та у розмірі
100 грн. за 2007 рік, суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, в частині стягнення
недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік у розмірі 1560
грн, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет України
на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволені позовної
заяви в частині стягнення недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006
рік

Наряду з викладеним, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції вірно встановив, що за 2001, 2002
роки позивачу, також, не доплачені суми на оздоровлення відповідно до вимог
спеціального Закону, але дійшов помилкового висновку про стягнення зазначених
коштів за 2001, 2002 роки саме з цього відповідача, оскільки виплату щорічної
допомоги на оздоровлення хоча і
здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29
жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого
постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256.

Тобто, в частині стягнення недоотриманих коштів на
оздоровлення за 2001 та 2002 роки позивач пред'явив вимоги до неналежного
відповідача у справі, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу в стягненні
коштів за 2001 та 2002 рр. саме з цього відповідача.

Отже, виходячи з вищезазначеного та відповідно до
розмірів мінімальної заробітної плати, встановлених Законом України від
26.12.2002 року №372-ІУ «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2003 рік» з 01.01.2003 року - 185 грн, Законом України від 25.11.2003
року №1328 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2003
рік» з 01.12.2003 року - 205 грн.

Ст..89 Закону України «Про Державний бюджет на 2004
рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2004 року 205
грн., з 01.09.2004 року 237 грн.

Ст..83 Закону України «Про Державний бюджет на 2005
рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2005 року 262
грн., з 01.04.2005 року 290 грн., з 01.07.2005 року 310 грн., з 01.09.2005 року
- 332 грн.

Ст..76 Закону України «Про Державний бюджет на 2007
рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2007 року 400
грн., з 01.04.2007 року 420 грн., з 01.10.2007 року 460 грн., позивач повинна отримати:

за 2003 рік - (165х5)-26,7 = 798 грн. 30 коп.

за 2004 рік - (205х5)-26,7 = 998 грн. 30 коп.

за 2005 рік - (237х5)-26,7 = 1158 грн. 30 коп.

за 2007 рік - (400х5)-100 = 1900 грн.

Всього - 4854 грн.90 коп.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати.

На підставі викладеного керуючись Конституцією України, Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160,
ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.3 ст. 198, п. 1 ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст.
211, ст. 212, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Жовтневого району м. Маріуполя Донецької
області на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від 07.04.2008
року. у справі № 2а-81/08- задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 03.04.2008 року у справі № 2а-97/08 за
позовомОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого
району м. Маріуполя Донецької області про стягнення недоотриманих коштів на
оздоровлення за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки у розмірі 9361
грн.50 коп. - скасувати.

Позовну заявуОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення
Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки
- задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого
району м. Маріуполя Донецької області за рахунок Державного бюджету на
користьОСОБА_1 недоотриману щорічну допомогу
на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки в сумі 4854 грн.90 коп.

В задоволені іншої частини позовної
заяви - відмовити.

Постанова Донецького апеляційного
адміністративного суду вступає в законну силу з моменту проголошення та може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді