Справа № 22-а-7484/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 липня 2008 року справа
№ 22-а-7484/08

зал судового засідання №
2 у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Міронової Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання

Білоус К. І.

за участю представників від:

позивача:

не з'явився, не з'явився, надане клопотання про розгляд справи
без участі представників

відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу

УОСОБА_2

на постанову Пролетарського районного суду
м. Донецька

від

4 червня 2008 року

по адміністративній справі

№ НОМЕР_1 (суддя Семіряд І. В.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Донецьк

до відповідача

УОСОБА_2

про

визнання відмови в виплаті
разової допомоги неправомірною та стягнення разової грошової допомоги
до 5 травня за 2005, 2006, 2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Пролетарського районного суду м. Донецька від 4 червня 2008 року по справі №
НОМЕР_1 частково задоволений позов ОСОБА_1, м. Донецьк до УОСОБА_2 про визнання
дій посадових осіб ОСОБА_2 ради пов'язаних з відмовою в нарахуванні та виплаті
щорічної разової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком
неправомірними та стягнення разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком за три попередні роки до звернення до суду
(14 квітня 2008 року), тобто за 2005, 2006, 2007 роки. Судом першої інстанції
стягнуто з ОСОБА_2 ради на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої разової грошової
допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі 1175 грн. 18 коп., в іншій частині
позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач
про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно, проте не
скористався своїм правом бути присутнім при судовому розгляді, заперечення на
апеляційну скаргу не надіслав.

Відповідач
в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи без участі його представника.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Закон
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду
спірних правовідносин), далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий
статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх
життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до
них.

Відповідно
до частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Розділом 3 цього Закону
визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту.

Позивач
є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим 22
квітня 2003 року (арк. справи 4). В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на
те, що ОСОБА_2 ради виплачувало їй разову грошову допомогу до 5 травня у 2005,
2006 роках в розмірі 50 грн., в 2007 році в розмірі 55 грн., в той час як
повинно було платити в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Згідно
частини 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції станом на час оспорюваних виплат) щорічно до 5
травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох
мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Позивачем документи щодо нагородження орденами та медалями не надавалися.

Статтею
30 Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" №
2285-ІV від 23 грудня 2004
року, яка в новій редакції Закону
України від 25 березня 2005 року N 2505-IV є статтею 34 того ж змісту,
було встановлено, що в 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно
до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" здійснюється учасникам війни у розмірі 50 гривень. З огляду на
те, що положення статті 30 (34) Закону України "Про державний бюджет
України на 2005 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не
визнані неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними при нарахуванні та
виплаті позивачу, як учаснику війни, суми щорічної разової грошової допомоги до
5 травня за 2005 рік у розмірі 50 грн. (арк. справи 19) та відповідно правильно
відмовив в задоволенні позову в цій частині.

На 2006
рік дія частини п'ятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» була зупинена в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни згідно з Законом
України "Про державний бюджет на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року N
3235-IV та відповідно до статті 30 цього ж закону про державний бюджет було
встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги здійснюється
учасникам війни в розмірі 50 гривень. Згідно довідки відповідача (арк. справи
19)ОСОБА_1 у 2006 році було виплачено 50 грн., тому суд першої інстанції в цій
частині правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

За
приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону
України від 15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28
березня 2007 року) для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в
розмірі 406 грн. збільшений на 1 відсоток, тобто з 1 квітня 2007 року розмір щорічної
разової грошової допомоги складав 410 грн. 06 коп.

Частиною
1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999
року передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для: встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по
безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог
Конституції України та законів України, визначення права на призначення соціальної
допомоги.

Сукупний
аналіз положень норм вищезазначених законів спростовує посилання скаржника на
відсутність порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком для сплати
щорічної разової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

ОСОБА_2
ради посилається на те, що згідно статті 29 Закону України «Про державний
бюджет України» щорічна разова допомога була виплачена 16 квітня 2007 року
(арк. справи 33) у встановленому цією нормою розмірі 55 грн.

З
цього приводу колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду України
N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційним) стаття 29, пункт 13 статті 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік", яким було зупинено на 2007 рік дію
частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення
розміру виплат щорічної разової грошової допомоги, у зв'язку з чим положення
статті 29, пункту 13 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним
Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі
є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути
оскаржене та має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до статті 17 цього Закону
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Управління
праці та соціального захисту населення стосовно виплат щорічної разової
грошової допомоги ветеранам війни, є розпорядником бюджетних коштів в розумінні
пункту 36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно
частини 1 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.

Таким
чином, з огляду на вищевикладене, суд не приймає посилання скаржника на те, що
ОСОБА_2 ради є неналежним відповідачем у справі.

Як
зазначено в частині 3 статті 62 Закону України „Про державний бюджет України на
2007 рік» мінімальний розмір пенсії з 1 квітня 2007 року склав 410 грн. 06
коп., тому розмір щорічної разової
грошової допомоги позивачу за 2007 рік повинен складати 1230 грн. 18 коп. з
розрахунку 410 грн. 06 коп. х 3, але враховуючи те, що позивачу була виплачена
16 квітня 2007 року грошова допомога у розмірі 55 грн., колегія суддів вважає,
що стягненню підлягає сума недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за
2007 рік у розмірі 1175 грн. 18 коп., яка й була стягнута судом першої
інстанції.

При вирішенні цього спору, колегією суду було враховано, що згідно зі
статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, ратифікованої Законом України
N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами внесеними Законом України
від 9 лютого 2006 року N 3436-IV, кожна
фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по справі
"Кечко проти України" (заява №
63134/00) від 8 листопада 2005
року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1
Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні
речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві:
деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях
вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав
відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний
інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення
Європейський суд з прав людини зауважує,
що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм
робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо
чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного
фінансування в обсязі передбаченому Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» для здійснення соціальних виплат, з
огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства
в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до частини 4 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Щодо вимог позивача про визнання дій посадових осіб ОСОБА_2 ради
пов'язаних з відмовою в нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової
допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком неправомірними, слід
зазначити, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки
судом правильно визнанні дії відповідача правомірними за 2005, 2006 роки, а в
2007 році позивач в порядку передбаченому статтею 17-1 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до відповідача з
вимогами про доплату недоотриманої суми допомоги не звертався, що
підтверджується листом відповідача (арк. справи 33). Крім того, згідно рішення
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року положення статті
29, пункту 13 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на
2007 рік" втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України
цього рішення, тобто з 9 липня 2007 року, а виплата відповідачем оспорюваної
суми допомоги відбулася 16 квітня 2007 року. Апеляційний суд зазначає, що суд
першої інстанції правильно не задовольнивши позовні вимоги в цій частині, в
мотивувальній частині це питання належним чином не виписав.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції
правильно прийняте судове рішення щодо часткового задоволення позовних вимог
про стягнення недоотриманої щорічної разової допомоги до 5 травня за 2007 рік в
сумі 1175 грн. 18 коп. та відмови в іншій частині позовних вимог.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 ради на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від
4 червня 2008 року по справі НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Постанову
Пролетарського районного суду м. Донецька від 4 червня 2008 року по справі
НОМЕР_1 залишити без змін.

Ухвала
складена та підписана колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошена в
судовому засіданні 25 липня 2008 року о 10 годині 25 хвилин.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді: Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З оригіналом згідно:

Суддя В.Г.Яманко