Справа № 22-а-1179/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-1179/08 Головуючий 1-ої
інстанції: Ковальська І.А. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного
суду в складі:

Головуючого судді
Саприкіної І.В.

суддів:
Дурицької
О.М., Зайцева М.П., при
секретарі Бадріашвілі
К.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції
у м. Вінниці на постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від
20.04.2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції
у м. Вінниці про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної
плати час вимушеного прогулу, визнання недійсним наказів № 198 від 15.10.2004
р., № 3 від 05.01.2005 р. ДПІ у м. Вінниці та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1
29.03.2005 року звернувся до Замостянського районного суду м. Вінниці з
адміністративним позовом до ДПІ у м.
Вінниці про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати
за час вимушеного прогулу, визнання недійсним наказів № 198 від 15.10.2004 р.,
№ 3 від 05.01.2005 р. ДПІ у м. Вінниці в частині накладення на нього
дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Замостянського районного суду м. Києва від 22 липня 2005 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

07 грудня 2005
року Апеляційний суд Вінницької області дане рішення залишив без змін.

ОСОБА_1,
не погодившись з правовою позицією суду першої та апеляційної інстанцій, подав
касаційну скаргу. За результатами розгляду останньої рішення
Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.07.2005 р. та ухвала
Апеляційного суду Вінницької області від 07.12.2005 р. скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою
Замостянського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2007 року позов було
задоволено часткове, а саме: поновлено позивачу строк на оскарження наказу
начальника ДПІ у м. Вінниці № 198 від 15.10.2004 року, визнано недійсним наказ
начальника ДПІ у м. Вінниці № 198 від 15.10.2004 р. в частині накладення на
ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнано недійсним наказ
начальника ДПІ у м. Вінниці № 03 від 05.01.2005 року в частині накладення на
ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; поновлено ОСОБА_1 на посаді
головного державного податкового ревізора-інспектора відділу стягнення майна та
коштів управління забезпечення податкових зобов'язань ДПІ у м. Вінниці;
стягнуто з ДПІ у м. Вінниці на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату
за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2005 року по день винесення рішення
судом першої інстанції; стягнуто з ДПІ у м. Вінниці на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в сумі 500 грн. В інший частині позову відмовлено.

Не
погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати
незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову,
якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення. Зазначає, що
постанову винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а
також судом першої інстанції в оскаржуваній постанові не наведено жодної
підстави поважності причини пропущеного позивачем строку звернення до суду.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Як вбачається із
матеріалів справи, позивач працював у ДПІ м. Вінниці на посаді головного
державного податкового ревізора - інспектора управління забезпечення податкових
зобов'язань з 05 травня 1997 року.

Відповідно до
наказів ДПІ у м. Вінниці № 198 від 15.10.2004 року „Про результати роботи ДПІ у
м. Вінниці по мобілізації коштів до бюджетів усіх рівнів у січні-вересні 2004
року і, зокрема, вересні 2004 року та завдання щодо забезпечення надходження
коштів до бюджетів усіх рівнів у IV кварталі 2004
року „За неналежне виконання п. 3.14 посадової інструкції” та № 3 від
05.01.2005 року „Про результати комплексної перевірки стану контрольної та
економічної роботи: „За неналежне виконання службових обов'язків, а саме за
незадовільну організацію роботи щодо підготовки та передачі
підприємства-боржників ПМП „Ріна” та МПП „Кріс-V” та
банкрутство” позивачу були оголошені догани.

Наказом
начальника ДПІ у м. Вінниці № 33 від
02.03.2005 р. ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за „систематичне
невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим
договором та посадовою інструкцією” (п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Не погоджуючись
з вищезазначеними наказами, позивач 29.03.2005 року звернувся до суду першої
інстанції за захистом своїх прав.

При винесенні
оскаржуваної постанови суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог, з чим апеляційна інстанція не може погодитись з
огляду на наступне:

Основним
питанням, яке належало вирішити суду першої інстанції, це правомірність наказів
№ 198 від 15.10.2004 року „Про результати роботи ДПІ у м. Вінниці по
мобілізації коштів до бюджетів усіх рівнів у січні-вересні 2004 року і,
зокрема, вересні 2004 року та завдання щодо забезпечення надходження коштів до
бюджетів усіх рівнів у IV кварталі 2004 року „За неналежне виконання п. 3.14
посадової інструкції” та № 3 від 05.01.2005 року „Про результати комплексної
перевірки стану контрольної та економічної роботи: „За неналежне виконання
службових обов'язків, а саме за незадовільну організацію роботи щодо підготовки
та передачі підприємства-боржників ПМП „Ріна” та МПП „Кріс-V” та
банкрутство”, за якими позивача було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани, наслідком чого явилося звільнення його з
посади за „систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених
на нього трудовим договором та посадовою інструкцією” (п. 3 ст. 40 КЗпП
України).

Саме з тих
підстав, що перша інстанція визнала дані накази незаконними, позивача було
поновлено на роботі.

Відповідно до
ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав
свобод та інтересів особи, встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ч. 3 ст. 99 КАС
України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим
Кодексом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до
суду.

Зокрема,
дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку,
встановленому чинним законодавством України (ст. 150 КЗпП України).

Трудові спори
розглядаються комісіями по трудових спорах, районними, районними у місті,
міськими чи міськрайонними судами (ст. 221 КЗпП України).

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався
або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Як свідчать
матеріали справи, ОСОБА_1 лише 29 березня 2005 року (майже через 6 місяців)
звернувся до місцевого суду з позовною заявою про скасування наказу № 198 від 15.10.2004 р. „Про
результати роботи ДПІ у м. Вінниці по мобілізації коштів до бюджетів усіх
рівнів у січні-вересні 2004 року і, зокрема, вересні 2004 року та завдання щодо
забезпечення надходження коштів до бюджетів усіх рівнів у IV
кварталі 2004 року „За неналежне виконання п. 3.14 посадової інструкції”, тобто
після сплину строку позовної давності, встановленого для звернення до суду з
цією вимогою.

Згідно з пунктом
4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. «Про практику
розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями
228, 233 Кодексу законів про працю України строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви сторін. Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до
ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку
звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується
в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд
апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованою та доведеною позивачем
обставину пропущеного строку звернення до суду з вимогою про скасування
наказу № 198 від 15.10.2004 року з
поважних причин, оскільки така причина позивачем взагалі зазначена не була.

Суд першої
інстанції в своїй постанові також не зазначив, на якій підставі позивачу був
поновлений строк звернення до суду. Апеляційна інстанція не може прийняти
посилання Замостянського районного суду
м. Вінниці на медичну картку ОСОБА_1 з приводу його звернення до лікаря
5 березня 2005 року та його перебування
на диспансерному обліку в МП № 3, оскільки зазначені обставини ніяким чином не
пояснюють поважність пропуску строку звернення до суду з жовтня 2004 року до березня 2005 року, більш того, на ці
обставини не посилається і сам позивач.

Таким чином,
наказ ДПІ у м. Вінниці № 03 від 05.01.2005 року „за неналежне виконання
посадових обов'язків” також не підлягає
скасуванню.

За таких
обставин колегія суддів приходить до
висновку, що позивачу неправомірно поновлено строк на оскарження спірних
наказів, за цих підстав неправомірно вказані накази визнані незаконними,
відповідно неправомірно позивача поновлено на роботі.

Оскільки
апеляційна інстанція встановила правомірність оскаржуваних наказів, за таких
підстав судова колегія приходить до висновку, що позивача правомірно звільнено
з займаної посади за систематичне невиконання ним без поважних причин посадових
обов'язків, покладених на нього трудовим договором та посадовою інструкцією, а
тому його позовні вимоги щодо поновлення на роботі задоволеними бути не можуть.

Саме за цих
обставин судова колегія не вбачає
правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди

Відповідно до ст. 198, п. 1 ч. 4 ст. 202 КАС
України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та
приймає нове рішення, якщо встановить порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або спору

Зважаючи на наведене, оскаржувана постанова
суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, в зв”язку з
чим надходять наслідки ст.ст.198, 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у м. Вінниці - задовольнити.

Постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 20.04.2007 року - скасувати.

Постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у
м. Вінниці про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної
плати час вимушеного прогулу, визнання недійсним наказів № 198 від 15.10.2004
р., № 3 від 05.01.2005 р. ДПІ у м. Вінниці та відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді