Справа № 22-а-6389/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Назарцева В.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2008
року Справа
№ 22-а-6389/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Василенко Л.А.,

суддів Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

розглянула
апеляційну Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської
районної в м. Донецьку ради на постанову Будьоннівського районного суду
Донецької області від 23 квітня 2008р. у справі № 2-а-52/08 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної в
м. Донецьку Ради про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за
2002-2007 роки, і

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської
районної в м. Донецьку ради (УПСЗН) про стягнення недоотриманих коштів на
оздоровлення за 2002-2007 роки, мотивуючи
позовні вимоги тим, що він є ліквідатором наслідків аварії 1 категорії, інвалідом
ІІ групи на Чорнобильській АЕС і має право на отримання щорічної компенсації на
оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач
виплатив йому компенсацію на оздоровлення за 2002 - 2005 роки по 26,70 гривень щорічно, за 2006-2007 роки по
120,0 гривень щорічно, загальна сума недоплат компенсації на оздоровлення за
2002 - 2007 роки складає 8423,2грн..

Постановою Будьоннівського районного суду
Донецької області від 23 квітня 2008р позовны вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково: з відповідача на користь позивача стягнуто недоплачені суми на
оздоровлення за 2002-2005, 2007 роки у сумі 6668,2 грн., в задоволенні позовних
вимог за 2006 р. відмовлено.

Не
погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, не враховано, що відповідач здійснював виплати на
оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які є обов'язковими для
виконання.

Сторони в судове засідання не прибули, про
час, дату та місце апеляційного розгляду справи сповіщені належним чином,
відповідач в апеляційній скарзі просив розглянути справу у відсутність його
представника.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, має 2 групу
інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Суд дійшов до
висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті допомоги на
оздоровлення з урахуванням положень ст.48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є
незаконними і що на підставі вказаного Закону відповідач повинен виплатити
позивачеві суму недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2002-2005, 2007 роки. В задоволенні позовних вимог
за 2006 рік відмовлено, оскільки виплати проведені у відповідності з діючим
законодавством, а саме, у відповідності до Закону України «Про державний бюджет
України на 2006 рік»

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали
справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої
інстанції частковому скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був
віднесений до категорії 1, має 2 групу інвалідності, що підтверджується копією
посвідчення НОМЕР_1 та довідкою МСЕК (а. с. 6), у зв'язку з чим користується правами
та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і згідно до
ст.48 цього Закону йому повинна виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення
в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 2 групи, допомоги у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
26,7 грн., з 2006 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в120,0 грн.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Зазначеними Постановами № 836 та № 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який
встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати)
установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема,
і для інвалідів 2 групи - 26,7 грн. та з 2006 року - 120,0 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не Постанови № 836 та № 562.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про стягнення недотриманої суми на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку відносно правомірності
дій відповідача при нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006
році, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48
спеціального Закону зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно з п.37 ст.77
Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним..

Проте, суд першої інстанції допустив помилку щодо зобов'язання управління
праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної в м. Донецьку ради провести перерахунок щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення за 2002 рік. Ці позовні вимоги задоволенню
не підлягають, оскільки виплату щорічної допомоги на оздоровлення здійснюють
органи соціального захисту населення, але починаючи з жовтня 2003 року,
відповідно до п.2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від
04.03.2002 року №256 (із змінами та доповненнями), а також згідно Закону
України №2638-Ш від 11.07.2001року. Тому в частині стягнення з відповідача
щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 рік необхідно відмовити.

Окрім того, судом першої інстанції невірно визначений розмір недоплаченої
допомоги за 2005 та 2007р., оскільки у розрахунку треба враховувати розмір
мінімальної заробітної плати на час здійснення виплати допомоги. Згідно з
Законом України «Про державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати допомоги за 2005 р. 10 серпня 2005 р.
складав 310,0 грн., а не 332,0 грн., як встановлено судом першої інстанції та
керувався у своїх розрахунках позивач, тобто сума недоплаченої допомоги складає
1523,3 грн. ( 310,0 грн. Х 5 мінімальних заробітних плат - 26,7 грн.). Згідно з
Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати допомоги за 2007 р. 27 лютого 2007 р.
складав 400,0 грн., а не 440,0 грн., як встановлено судом першої інстанції та
керувався у своїх розрахунках позивач, тобто сума недоплаченої допомоги складає
1880,0 грн. ( 400,0 грн. Х 5 мінімальних заробітних плат - 120,0 грн.). Тому
колегія суддів вважає необхідним вийти за межі доводів апеляційної скарги у
відповідності до ч.1 ст.195 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального права при розгляді спору в частині
стягнення невиплаченої суми допомоги за 2002 рік та допустив арифметичну
помилку при проведенні розрахунків невиплачених сум, що привело до частково
неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає
частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.3 ч.1 ст 198, ст. 202, ст.205, ст.207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної в м. Донецьку ради задовольнити частково.

Постанову Будьоннівського районного суду Донецької області від 23 квітня
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної в м. Донецьку Ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2002-2007 роки скасувати частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської
районної в м. Донецьку ради за рахунок Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 недоотримані кошти на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки у
розмірі 5559,9 грн. (п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять грн. 90 копійок).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Будьоннівської районної в м. Донецьку Ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2002 рік відмовити..

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: