Справа № 22-а-17708/08
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий у І інстанції: Нечуй Б.П.
Суддя-доповідач:
У ХВ А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судді Межевича М.В., суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б, при секретарі
Кравченко Т.М., за участю представника апелянта ОСОБА_2та представника
відповідача Зезель Л.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3
березня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради
про стягнення недоотриманих коштів щорічної допомоги на оздоровлення,
одноразової грошової компенсації та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2008 року
позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Управління праці та соціального
захисту населення Бориспільської міської ради на користь позивача недовиплачену
суму одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік в
розмірі 2180 гривень .

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких
підстав.

Згідно
зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 1) та у
зв'язку з цим - інвалідом І групи.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ЗУ "Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991р. № 796 XII (із змінами та доповненнями), позивач має
право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі - п'ять мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 6, ч.7 ст. 48 Закону
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 48 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", інвалідам І групи, встановлено компенсаційну виплату у
розмірі 60 мінімальних заробітних плат. Виплата одноразової компенсації
здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалась на момент
встановлення інвалідності.

Судом першої
інстанції встановлено, що вказана допомога на оздоровлення позивачу виплачувалась,
а саме: у 2002 р. - 26,70
грн., у 2003 р. - 26,70 грн., у 2004 р. - 26,70 грн., у 2005 р. - 26,70 грн., у
2006 р.-120 грн., у 2007 р. - 120 грн. А також, керуючись вищезазначеними
нормативними актами, у 2001 році позивачеві було виплачено одноразову
компенсацію в зв'язку з встановленням І групи інвалідності 379,30 грн.

Рішенням
Конституційного Суду України від 01.12.2004 року ст. 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік, якою не передбачено виплати грошової
допомоги учасникам війни, визнана такою, що не відповідає Конституції України.

Згідно
ст. ст. 12, 13, 14, 15, 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» виплата разової грошової допомоги встановлена
щорічно до 5 травня. Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5
травня мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного
року, в якому здійснюється виплата допомоги. Відповідно до ЦПК України строк
загальної позовної давності становить три роки.

З
врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно того, що не підлягають задоволенню вимоги позивача
про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги 2005, 2006 роки,
оскільки суми грошового допомоги були виплачені у відповідності з чинним
законодавством, а за 2000 - 2004 роки позивач пропустив строк позовної давності,
що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Разом з
тим, апеляційний суд рахує необхідним зауважити, що в даному випадку на період
виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були
наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по
різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам війни.

Вирішуючи
питання про те, положення якого Закону підлягають застосуванню для вирішення
спірних правовідносин, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно
до ст. 75 Конституції України Верховна рада України є єдиним органом
законодавчої влади в Україні.
Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також
закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що
мають однакову юридичну силу.

Водночас
Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частині рішення від 3 жовтня
1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив:
«Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно-
предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить
пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.
Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено
самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі
раніше».

Відповідно
до ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України.

Тому,
виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного
Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеними Законами України про
Державний бюджет України на 2005 та 2006 роки фактично змінено положення Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який
діяв у часі раніше, пріоритетним в даному випадку є положення статей Законів України
про Державний бюджет України на 2005 та 2006 роки.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до
висновку, що відповідач повинен був виплатити
позивачу допомогу на оздоровлення за 2007 рік, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати (460 х 5)- 2300 грн., а виплатив 120
грн. Таким чином недоотримана позивачем сума складає 2180 гривень.

З
врахуванням вище викладеного та беручи до уваги те, що постанова
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 березня 2008 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України і прийнята з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів не знаходить
підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області від 3 березня 2008 року залишити - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
:

Судді:

КИЇВСЬКИЙ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа № 22-а-17708/08 Головуючий у І інстанції: Нечуй Б.П.

Суддя-доповідач: Межевич М.В.

У ХВ А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Межевича М.В., суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б, при
секретарі Кравченко Т.М., за участю представника апелянта ОСОБА_2та
представника відповідача Зезель Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської
області від 3 березня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці
та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської
ради про стягнення недоотриманих коштів щорічної допомоги на оздоровлення,
одноразової грошової компенсації та зобов'язання вчинити дії.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області від 3 березня 2008 року залишити - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
:

Судді: