Справа № 2-а-4/07
Суддя: Комлач О.Ф.
Дата ухвалення: 2007-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-4 2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня
2007 року Олександрівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючий
суддя КОМЛАЧ
О.Ф.,

при
секретарі КРИВОШЕЇ
О.Ю.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Олександрівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до
УМВС України в Кіровоградській області про скасування наказу начальника про
звільнення з органів МВС в запас

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом , в якому
просить скасувати наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області №34
від 10 лютого 2000 року про його звільнення в запас за власним бажанням та
поновити його на службі в органах внутрішніх справ.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав , суду пояснив,
що в лютому 2000 року він під моральним тиском керівництва
Олександрівського РВ УМВС України ,
написав рапорт про його звільнення в запас з органів внутрішніх справ за
власним бажання і, 10 лютого 2000 року
було видано наказ про його звільнення з 7 лютого 2000 року. Вчасно він не
оскаржував даного наказу так як сам хворів,
а потім хворіли його батьки, які
потребували стороннього догляду. Позивач просить поновити йому строк для відстоювання
його порушених прав та просить скасувати наказ про його звільнення та поновити
на посаді дізнавача Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській
області.

Представник
позивача підтримала позовні вимоги,
також просила позов задовольнити повністю, вказуючи на те, що дійсно на позивача здійснювався моральний
тиск зі сторони керівництва, щоб
примусити його написати рапорт про звільнення в запас за власним бажанням . В
підтвердження цього представник позивача вказувала на пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні, а також на те, що в рапорті про звільнення позивачем не було
вказано причини, які б перешкоджали
виконанню службових обов"язків, що
не відповідає вимогам п.64 Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ , а також вказала на порушення п. 68 цього ж Положення, що рапорт про звільнення за власним бажанням
повинен подаватися за 3 місяця до дня звільнення. Позивач подав рапорт про
звільнення 2 лютого 2000 року, а 10
лютого 2000 року було видано наказ про його звільнення з 7 лютого 2000 року.
Також представник позивача вважає, що
позивачем було пропущено строк для оскарження наказу з поважних причин, так як він після звільнення хворів, а потім хворіли його батьки. Звернувся з
позовом про скасування наказу про його звільнення лише в 2006 році, так як
змінилося керівництво.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в

задоволенні
позову на підставі того, що на позивача
ніякого тиску зі сторони керівництва не було. Питання про його звільнення
ставилося ще з 1999 року через його службову невідповідальність. Крім того
позивач пропустив строк звернення до суду,
а тому вони наполягають на цій підставі відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали адміністративної справи та матеріали особової справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.
248-5 ЦПК України в редакції 1963 року діяв термін подання скарги- 2
місяця з дня коли громадянин дізнався або повинен був дізнатися про порушення
його права чи свобод. Як було встановлено під час судового слідства, позивач після звільнення хворів , що підтверджено довідкою (а.с. 26), а також хворіли і потребували стороннього
догляду його батьки (а.с. 27, 28). Отже суд вважає, що позивачем пропущено строк для звернення до
суду з поважних причин.

Згідно
ч.3 ст.
100 КАС України "Позовні заяви приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до
адміністративного суду."

Свідки ОСОБА_2
, ОСОБА_3 , ОСОБА_4,
ОСОБА_5, допитані в судовому
засіданні, підтвердили той факт , що на позивача зі сторони керівництва
Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області чинився моральний
тиск для того, щоб позивач написав
рапорт про його звільнення в запас. З
розмов з позивачем вони знають,
що у позивача не було наміру
звільнятися в запас.

Свідок
ОСОБА_6суду пояснив, що в січні 2000
року він, знаходячись на службі в
Славутицькому MB, приїжджав в Олександрівський РВ УМВС України , щоб вияснити чи є вакантні місця, так як йому по сімейним обставинам необхідно
було переїхати на постійне місце проживання в смт. Олександрівка . В відділі кадрів
Олександрівського РВ УМВС йому повідомили,
що незабаром буде вакантна посада дізнавача і що він може оформляти
перевід, так як його візьмуть на цю
посаду. Коли він перевівся в Олександрівський РВ, то він спочатку був прийнятий на посаду
слідчого, так як посада дізнавача була
ще зайнята. Після звільнення позивача його було переведено на посаду дізнавача.
Також свідок суду пояснив , що коли він
вийшов на роботу, то в нього склалося
враження, що позивача виганяли з займаної посади.

Як видно з копії
трудової книжки позивач знаходився на
службі з 1986 року по 7 лютого 2000 року (а.с.
3-3-а).

Згідно виписки з
наказу №34 від 10 лютого 2000 року позивача було звільнено з органів внутрішніх справ в запас за п.64
"ж" Положення - за власним бажанням.

Із
рапорту видно, що позивач 2 лютого 2000
року подав рапорт на ім"я начальника УМВС України в Кіровоградській
області з проханням звільнити його зі служби за власним бажанням.

Даний
рапорт подано без дотримання вимог Положення про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР(далі
Положення), оскільки в ньому позивачем
не вказано про наявність поважних причин ,
що перешкоджають виконанню службових обов"язків.

При
звільненні позивача також було порушено вимоги п. 68 Положення , згідно якого рапорт про. звільнення зі служби
за особистим проханням подається за три місяці до дня звільнення. Отже
відповідач мав право видати наказ про звільнення позивача після закінчення
трьохмісячного терміну, встановленого
Положенням. Відповідач видав наказ про
звільнення позивача зі служби 10 лютого 2000 року, тобто через 8 днів після написання позивачем рапорту.

Крім
того відповідач видав 10 лютого 2000 року наказ №34 про звільнення позивача зі
служби з 7 лютого 2000 року, а як видно
з виписки із медичної карти, з 7 лютого
2000 року по 7 березня 2000 року позивач хворів (а.с. 26).

Отже суд вважає, що в судовому
засіданні було встановлено, що позивач
не мав бажання звільнятися зі служби і написав рапорт про звільнення зі служби під тиском

зі
сторони керівництва Олександрівського
РВ УМВС України в Кіровоградській області,
отже звільнення його зі служби було незаконним.

Зігдно
п. 24 "Положення" у разі незаконного звільнення особа підлягає
поновленню на попередній роботі (посаді). Таким чином позивача необхідно
поновити на посаді дізнавача
Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

Керуючись
ст. , ст. 158,
160, 161, 162,
163 , 167, 256 КАС України, п.64, п.68, п.24 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української
РСР суд-,

постановив:

Задовольнити
позов: скасувати наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області № 34
від 10 лютого 2000 року про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1в
запас за власним бажанням.

Зобов"язати
начальника УМВС України в Кіровоградській області поновити ОСОБА_1на попередньо
займаній посаді - дізнавача Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській
області.

Стягнути з УМВС
України в Кіровоградській області на користь держави судовий збір в сумі 3
гривні 40 копійок.

постанова в
частині поновлення на посаді підлягає
негайному виконанню

постанова суду муже бути
оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через суд
першої інстанції, шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги.