Справа № 22-а-7283/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Снегірьов В.А.,
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 серпня 2008
року Справа
№ 22-а-7283/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Ханової Р.Ф.,

Старосуда
М.І.,

при
секретареві Денисенко К.С.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Брянківської міської ради Луганської області на постанову Брянківського
міського суду Луганської області від 16 травня 2008 року у справі № 2-а-26/08
за позовом ОСОБА_1 Управління праці та соціального захисту населення
Брянківської міської ради Луганської області, треті особи: Головне Управління
Державного казначейства України в Луганській області, Міністерство праці та
соціальної політики України про визнання незаконною бездіяльності суб'єктів
владних повноважень та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги, і

ВСТАНОВИЛА:

28.01.2008р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з
Управління праці та соціального захисту населення Брянківської міської ради
Луганської області (далі УПСЗН) щорічної допомоги, передбаченої ч. 5 ст.14
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ”
за період з 2004 до 2007 року в сумі 4002,21 грн., стягнення з державного
бюджету України 50,0 грн. на отримання правової допомоги.

Постановою Брянківського міського суду Луганської області від 16 травня
2008р. позов задоволений частково: визнана незаконною бездіяльність УПСЗН щодо невиплати за 2004-2007 р.р.
щорічної допомоги до 5 травня в розмірі, визначеному ч. 5 ст.14 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ” та з УПСЗН на
користь позивача стягнуто недоплачену щорічну допомогу за 2004-2007 р.р. в сумі
4002,21 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН подало апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального та процесуального права, а саме врахувати, що виплати
провадилися у відповідності до діючого законодавства на підставі Постанов
Кабінету Міністрів.

Сторони в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є ветераном
- учасником війни, та має право на отримання грошової допомоги у відповідності
до вимог ч. 5 ст.14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Суд вирішив, що
за 2004-2007 роки сума виплат здійснена у розмірі менш ніж встановлено
спеціальним законом, оскільки норми Законів України «Про державний бюджет»
суперечать нормам Конституції України в частині недопустимості звуження змісту
і обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи
апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з
ухваленням нової з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є ветераном війни -
учасником війни, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1 (а. с. 4), у зв'язку з чим та на підставі ч. 5 ст. 14
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має
право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна
виплачуватися до 5 травня) в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

При нарахуванні та виплаті сум одноразової щорічної допомоги до 9 травня за
2004 -2007 відповідач керувався
положеннями відповідних статей Законів України «Про державний бюджет України на
2004 рік”, «Про державний бюджет України
на 2005 рік”, «Про державний бюджет України на 2006 рік”, «Про державний бюджет
України на 2007 рік”.

Дія частини 5 ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” була чинною та підлягає застосуванню.

Положення пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, яким на 2007 рік зупинено дію в частині виплати компенсацій і
допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду
України у справі № 6-рп від 09.07.2007 р.

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного судочинства,
оскільки ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні права та
свободи гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги в частині стягнення недоплаченої
щорічної одноразової допомоги за 2004, 2007 рік дійшов до правильного висновку.

Разом з цим суд першої інстанції допустив помилку у розрахунку суми
допомоги до 5 травня 2004 року, оскільки невірно визначив, як і позивач у
позові, розмір мінімальної пенсії за віком. У відповідності до ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком станом на 05.05.2004р. встановлюється в розмірі 20
відсотків середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки
України, за попередній рік, яка визначається спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. За матеріалами
Держкомстату середня заробітна плата за попередній рік - 2003, складала 462,58
гривень. Таким чином, мінімальний розмір пенсії за віком в 2004 році складав
(462,58 грн. х 20%) 92,52 грн., а розмір
разової грошової допомоги за 2004 рік, який повинен бути сплачений склав
92,52 х3 = 277,56 грн., позивачеві допомога взагалі не була виплачена, тому
розмір недонарахованої та несплаченої допомоги до 5 травня 2004 р. складає
277,56 грн..

Суд першої інстанції вірно розрахував розмір недонарахованої та сплаченої
позивачеві допомоги до 5 травня 2007р. в сумі 1175,18 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню
недонарахолвана та несплачена допомога до 5 травня 2004 та 2007 років в
загальній сумі 1452,74 грн.

Суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права при
вирішенні позовних вимог про їх задоволення
в частині стягнення щорічної разової допомоги до 5 травня за 2005, 2006 роки, оскільки відповідно до
розділу III Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” виплати щорічної разової
грошової допомоги здійснюються у розмірах, встановлених відповідними статтями
Законів України «Про державний бюджет України» на вищезазначені роки і статті
цих Законів не визнані неконституційними, тому ці позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку щодо відмови в задоволення позовних вимог про відмову в
відшкодуванні витрат на правову допомогу, оскільки за ч.1 ст.90 КАС України витрати, пов'язані з
оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть сторонни, крім випадків надання
безоплатної допомоги, передбачених законом і особа, яка надавала правову
допомогу по складанню позову не приймала участі в судових засіданнях в якості
представника відповідача.

Керуючись ст. ст. 90, 195, 196, 198, 202,
205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Брянківської міської ради Луганської області
задовольнити частково.

Постанову Брянківського міського суду Луганської області від 16 травня 2008
року у справі за позовом ОСОБА_1 Управління праці та соціального захисту
населення Брянківської міської ради Луганської області, треті особи: Головне
Управління Державного казначейства України в Луганській області, Міністерство
праці та соціальної політики України про визнання незаконною бездіяльності
суб'єктів владних повноважень та стягнення недоплаченої щорічної разової
допомоги скасувати.

Позов ОСОБА_1 Управління праці та соціального захисту населення
Брянківської міської ради Луганської області, треті особи: Головне Управління
Державного казначейства України в Луганській області, Міністерство праці та
соціальної політики України про визнання незаконною бездіяльності суб'єктів
владних повноважень та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги
задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення Брянківської міської ради Луганської області щодо не нарахування та
виплати у 2004, 2007 році щорічної допомоги, передбаченої ч.5 ст.14 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” ОСОБА_1

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Брянківської
міської ради Луганської області за рахунок коштів Державного бюджету на користь
ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу, передбачену ч. 5 ст. 14 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2004 рік в
сумі 277,56 грн., за 2007 рік в сумі 1175,18 грн., а всього 1452,74 грн. (одна
тисяча чотириста п'ятдесят дві грн. 74 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: