Справа № 22-а-12823/08
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

4 листопада 2008
року справа
№ 22-а-12823/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

Старосуда М.І. при секретарі
судового засідання

Чуріковій Я.О.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1 - особисто

від відповідача:

Мороз Л.Д. - за дов. від 3 листопада 2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління праці та соціального захисту населення
Волноваської районної державної
адміністрації

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від

20 серпня 2008
року

по адміністративній справі

№ 2-а-6409/08 (суддя Кошкош О.О.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці
та соціального захисту населення Волноваської
районної державної адміністрації

про

стягнення
недоплачених сум грошової допомоги

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2008 року позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації
про визнання дій протиправними, стягнення
недоотриманих сум компенсації та моральної шкоди задоволений частково,
внаслідок чого визнані неправомірними дії Управління праці та соціального
захисту населення Волноваської районної
державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті разової грошової
компенсації протиправними, стягнуто з Управління праці та соціального захисту
населення Волноваської районної
державної адміністрації за рахунок коштів Державного бюджету на користь ОСОБА_1
недоотриману суму компенсації у розмірі 17 905 грн. 20 коп. В іншій частині відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої
інстанції.

Позивач
заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та
постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони
були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду
справи.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач
є громадянином, який постраждав
внаслідок аварії на Чорнобильській
АЕС 1 категорії, визнаний інвалідом 3 групи.

З 19
грудня 2008 року встановлена 2 група
інвалідності, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 (арк.. справи 12).

Статтею
48 зазначеного Закону передбачена щорічна допомога на оздоровлення, зокрема,
інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.

Разом з тим,
розмір одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії
Чорнобильської АЕС був встановлений
постановою КМУ від 26 липня 1996 року
№836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, та складає для інвалідів 3 групи 189 грн 60 коп.,
для інвалідів 2 групи - 284 грн 40 коп. Різниця між вказаними сумами складає 94
грн 80 коп.

Колегія
суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею
63 Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального
Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами соціального
захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія
суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтею
48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних
плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч
нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема для
інвалідів 3 групи 189 грн 60 коп., для інвалідів 2 групи - 284 грн 40 коп.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не вказані
Постанови КМУ.

Таким чином, при встановлені
позивачу 2 групи інвалідності, розмір
одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат повинен бути
виплачений позивачу виходячи з наступного розрахунку.

Різниця в одноразовій компенсації в
сумі 94 грн. 80 коп. була виплачена позивачу
в січні 2007 року. Розмір мінімальної заробітної плати на час виплати
складав 400 грн., тобто розмір одноразової компенсації повинен складати 18 000
грн. з урахуванням отриманої позивачем суми компенсації з відповідача за
рахунок коштів Державного бюджету на користь позивача підлягає стягненню 17 905
грн. 20 коп.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає, що дії відповідача щодо виплати
одноразової компенсації позивачу у розмірі меншим від розміру, який
встановлений законом є протиправними.

Колегія суддів не погоджує висновок
суду першої інстанції у мотивувальній частині постанови щодо звільнення
відповідача від сплати судових витрат на користь держави з огляду на те, що позивачем судові
витрати не понесені, оскільки він звільнений від їх сплати. Крім цього, норми Кодексу
адміністративного судочинства України не
передбачають стягнення судового
збору безпосередньо з суб'єкта
владних повноважень як на користь позивача, так і на користь держави.
Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету
України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування , його посадова чи службова особа). Однак,
помилковість зазначеного висновку суду першої інстанції не вплинула на правильність вирішення справи по
суті.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова
прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Волноваської
районної державної адміністрації на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 серпня
2008 року у справі 2-а-6409/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2008 року у справі 2-а-6409/08 залишити без змін.

Вступна
та резолютивна частини ухвали постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у
судовому засіданні 4 листопада 2008
року. Ухвала у повному обсязі складена 4 листопада 2008 року.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А.
Василенко

М.І. Старосуд

З
оригіналом згідно:

Суддя Р.Ф.
Ханова