Справа № 22-а-11821/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Смішлива Т. В.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

3 листопада 2008 року справа №
22-а-11821/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, повідомлений належним чином,

від відповідача:

не з'явився, повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду

від

7 серпня 2008 року

по адміністративній справі

№ НОМЕР_2 (суддя Смішлива Т. В.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Луганськ

до

ОСОБА_2

про

визнання протиправною бездіяльність,
зобов'язання виплатити підвищення до пенсії за віком

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 3 липня 2008 року до Луганського окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 2-3) до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2) про визнання бездіяльності протиправною ОСОБА_2 щодо невиплати
протягом липень-грудень 2007 року підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобов'язання ОСОБА_2 виплатити підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за липень-грудень 2007 року в сумі
735 грн. 30 коп.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду
від 7 серпня 2008 року (арк. справи 19-20) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Суд першої інстанції
визнав незаконною бездіяльність ОСОБА_2 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як дитині війни,
зобов'язав ОСОБА_2 здійснити виплату ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Сторони про час,
місце та дату судового розгляду були повідомлені належним чином, проте правом
бути присутніми на судовому розгляді не скористалися.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004
року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин),
який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей
війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну
захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1
вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

ОСОБА_1 згідно
паспорту серіїНОМЕР_1, виданого Артемівським РВ УМВС України в Луганській
області 30 грудня 2000 року (арк. справи 8), народилася 27 вересня 1934 року,
тобто станом на 2 вересня 1945 року їй було 11 років. Статус позивача як дитини
війни підтверджується посвідченням (арк. справи 7).

Позивач
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни за 2007 рік зазначає
наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17
статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20
грудня 2005 року № 3235-IV, який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлено, що з метою приведення окремих норм
законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу 7 статті
5 та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України
«Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
від 19 січня 2006 року N 3367-IV, який набрав чинності з 2 квітня 2006 року,
пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
було виключено, статтю 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» було викладено в наступній редакції: «Установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006
році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету». При цьому, Порядок надання пільг, передбачених
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2006
році Кабінетом Міністрів України розроблено не було.

З огляду на те,
що положення статті 110 Закону України "Про державний бюджет України на
2006 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не визнані
неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними щодо відмови у виплаті позивачу,
як дитині війни, за 2006 рік підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком та відповідно правильно відмовив в задоволенні позову в цій
частині.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено
на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги,
яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає
Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006
року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Таким чином,
висновок суду першої інстанції про визнання права позивача на виплату
підвищення до пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року є вірним.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача по
невиплаті позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся 11 червня 2008 року до відповідача з
заявою про виплату підвищення до пенсії як дитині війни (арк. справи 6),
відповідач листом від 26 червня 2008 року (арк. справи 4-5) відмовив в
перерахунку підвищення до пенсії за заявою позивача, тобто мають місце
протиправні дії, питання про визнання яких протиправними позивач не ставив,
питання про визнання яких протиправними позивач не ставив, тому в цій частині
позовних вимог слід відмовити, а постанову суду першої інстанції - змінити

Згідно частини 2
статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

За приписами
абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-V,
який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для
осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007
року - 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415 грн. 11 коп. Виходячи з
цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" складає:
з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп., з
1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Таким чином,
розмір невиплаченої відповідачем суми доплати до пенсії за період з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року складає 710 грн. 90 коп. (91 грн. 26 коп. (410
грн. 06 коп. х 30 % : 31 день) х 23 дня
(період з 9 липня 2007 року по 31 липня 2007 року) + 246 грн. 04 коп. (410 грн.
06 коп. х 2 місяці х 30 %) + 373 грн. 60 коп. (415 грн. 11 коп. х 3 місяці х
30).

Як вбачається з
позову, до стягнення була заявлена сума 735 грн. 30 коп. підвищення до пенсії
за липень-грудень 2007 року, суд першої інстанції надав оцінку цим вимогам, але
в резолютивній частині нічого не визначив. З огляду на те, що сума підвищення
до пенсії за статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
складає з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року 710 грн. 90 коп., то в цій
частині позов підлягає частковому задоволенню, а постанова - зміні.

Статтею 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Частиною 3
статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо
адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки адміністративний позов містить декілька вимог, розмір компенсації
судових витрат визначається виходячи з кількості задоволених/незадоволених
позовних вимог.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачем було заявлено дві вимоги, тому враховуючи часткове
задоволення позовних вимог, сума судового збору, сплаченого за квитанцією №
12304 від 27 червня 2008 року (арк. справи 1), яка повинна бути стягнута на
користь позивача складає 1 грн. 70 коп.

Згідно частини 1
статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги, тобто він повинен з'ясовувати ті обставини чи порушення закону, у яких
на думку особи, що подала скаргу, суд першої інстанції допустив помилки; однак
якщо при такому з'ясуванні буде встановлено порушення закону, що призвели до
неправильного вирішення справи, поза межами оскарження, суд апеляційної
інстанції може вийти за ці межі.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що
обумовлює зміну постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтею 24, частиною 1 статті 94, статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська на
постанову Луганського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2008 року
по адміністративній справі № НОМЕР_2 задовольнити частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2008 року по
адміністративній справі № НОМЕР_2 змінити.

Виключити
абзац 2 з резолютивній частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 7 серпня 2008 року по адміністративній справі №
НОМЕР_2.

Вважати
абзац 3 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 7 серпня 2008 року по адміністративній справі № НОМЕР_2 абзацом 2.

Змінити
абзац 2 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 7 серпня 2008 року по адміністративній справі № НОМЕР_2, виклавши в
наступній редакції:

«Зобов'язати
ОСОБА_2здійснити ОСОБА_1виплату
підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в сумі 710 грн. 90 коп. за
рахунок коштів Державного бюджету України».

Резолютивну
частину постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 7 серпня 2008 року по адміністративній справі №
НОМЕР_2 доповнити абзацом 3, виклавши в наступній редакції:

«В
задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

Змінити
абзацом 4 резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 7 серпня 2008 року по адміністративній справі №
НОМЕР_2, виклавши в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1витрати у сумі 1 грн. 70 коп.».

В
іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 7
серпня 2008 року по адміністративній справі № НОМЕР_2 залишити без змін.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови
у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені та підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 3 листопада 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 7
листопада 2008 року.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко