Справа № 22-а-7435/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Іващенко В.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2008 року Справа
№ 22-а-7435/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.,

суддів: Дяченко
С.П.,

Ястребової Л.В.,

при секретареві Денисенко К.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянула апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради Луганської області на постанову
Ровеньківського міського суду Луганської області від 16 квітня 2008р. у
адміністративній справі № 2-а-28/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області
про визнання дій неправомірними щодо відмови у виплаті заборгованості з
щорічної грошової допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації та щорічної
одноразової допомоги до Дня Перемоги, і

В С Т А Н О В И Л А :

22 січня 2008 р. позивач звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради
Луганської області(далі - УПСЗН), я якому просив визнати дії УПСЗН щодо відмови
у проведенні виплати заборгованості з одноразової компенсації, щорічної
допомоги на оздоровлення, щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни
незаконними, зобов'язати відповідача
виплатити позивачеві
заборгованість з одноразової компенсації у розмірі 9960,0 грн.; з
щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2007 роки в сумі 4461,3 грн. з
подальшою виплатою з урахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної
плати; з щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги за 2006-2007 роки в
сумі 4813,42 грн. з подальшою виплатою з
урахуванням підвищення розміру мінімальної пенсії за віком. Обґрунтовував позов
наступним: позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та
відноситься до 1 категорії, є інвалідом 3 групи та має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, але в порушення цих вимог
відповідач виплачував йому у 2005р. -
26,7 грн., у 206-2007 р. по 90,0 грн. щорічно. Окрім того, у відповідності до
ч. 5 ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” він, як особа віднесена до інвалідів війни 3 групи, має право на
отримання щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги в розмірі семі
мінімальних пенсій за віком, але відповідачем в порушення зазначених вимог
сплачено йому всього за цей час 570,00 грн.. Також у зв'язку з тим, що при
встановленні позивачеві 3 групи інвалідності 11.10.2005р. відповідачем йому не
виплачена одноразова компенсація в
розмірі 30 мінімальних заробітних плат, передбачена ч. 1 ст. 48 «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Ровеньківського міського суду Луганської
області від 16 квітня 2008р. позов ОСОБА_1 задоволений: визнані неправомірними
дії УПСЗН щодо відмови у проведенні виплати заборгованості з щорічної грошової
допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації та щорічної одноразової
грошової допомоги до Дня Перемоги позивачеві незаконними; стягнуто з УПСЗН на
користь позивача за рахунок відшкодування недоплат щорічної разової грошової
допомоги до дня Перемоги, як інваліду війни, одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення, як інваліду 3 групи внаслідок ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС в загальній сумі 19234,72 грн.; зобов'язано
УПСЗН провадити позивачеві перерахунок зазначених виплат у разі підвищення розміру мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії за віком або зміні групи інвалідності.

Не погодившись з таким судовим УПСЗН подало апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, оскільки
судом порушені норми матеріального і процесуального права, а саме вказали, що
судом ухвалено постанова про стягнення з них на користь позивача заборгованості
з щорічної одноразової грошової допомоги до дня Перемоги та щорічної допомоги
на оздоровлення в загальній сумі 9274,72 грн., оскільки при здійсненні виплат
УПСЗН керувалося діючими Постановами Кабінету Міністрів та Законами України
«Про державний бюджет».

В судове засідання представник відповідача не прибув, про час, дату і місце апеляційного
розгляду повідомлений належним чином.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні
заперечували проти задоволення апеляційної секарги, просили рішення суду
залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є
інвалідом 3 групи 1 категорії осіб, які постраждали від аварії на
Чорнобильській АЕС та має право на отримання згідно ч. 1 ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразової
компенсації в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат та згідно ч. 4 ст. 18 вищезазначеного закону на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.
Оскільки позивачеві компенсація взагалі не була виплачена, а допомога на
оздоровлення виплачена в розмірі менш, ніж передбачено Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», то на користь позивача підлягає стягненню компенсація в розмірі
9960,0 грн., та недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за 20052007
роки в сумі 4461,3 грн. Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус інваліда війни, тому у відповідності до ч. 5 ст. 13 Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право
на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі 7
мінімальних пенсій за віком, але відповідачем сплачено йому суми менші, ніж
встановлено зазначеним законом, тому з відповідача на користь позивача
підлягають стягненню недоплачена щорічна разова грошова допомога за, як
інваліду війни 3 групи за 2006, 2007 роки в розмірі 4813,42 грн..

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,
перевірила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до
категорії 1, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1, яке видане 10.11.2005 року
(а. с. 11), позивачеві встановлена третя група інвалідності з 22.09.2005 року,
що підтверджено довідкою НОМЕР_2 (а. с. 12). Окрім того, позивач має статус
ветерана війни-інваліда війни (3 групи), що підтверджено посвідченням НОМЕР_3
від 09.12.2005р. (а. с. 11).

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач
керувався Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
26,7 грн., з 2006 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в 90,0 грн.

Згідно абз. 3 частини 4 ст. 48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивач, які інвалід 3
групи, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розміри
чотирьох мінімальних заробітних плат. Дія цієї норми була чинною на протязі
2005, 2007 року та підлягає застосуванню. Тому суд першої інстанції правильно
стягнув з відповідача не донараховану за цей період суму, але при цьому суд
допустив арифметичні помилки при розрахунках, оскільки невірно визначив
розмір мінімальної заробітної плати на
час виплат. Суд апеляційної інстанції при обрахуванні цих сум взяв до уваги довідку
відповідача від 09.07.2008рю №6090/14, надану за запитом суду. Оскільки
допомога на оздоровлення за 2005 рік була виплачена позивачеві у травні 2005р., то розмір мінімальної
заробітної плати на цей час складав 290,00 грн., а не як визначено судом першої
інстанції 332,0 грн., тому недонархована сума допомоги за цей період складає
290,00 грн. Х 4 - 26, 7 грн. = 1133,3 грн.. Оскільки допомога на оздоровлення
за 2007 рік була виплачена позивачеві у
серпні 2007р., то розмір мінімальної заробітної плати на цей час складав 440,0
грн., а не як визначено судом першої інстанції 460,00 грн., тому недонархована
сума допомоги за цей період складає 460,00 грн. Х 4 - 90,0 грн. = 2803,3 грн..
Загальна сума допомоги на оздоровлення за 2005, 2007 рік, яка підлягає стягненню,
складає 2803,0 грн..

Суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку
відносно неправомірності дій відповідача при нарахуванні позивачеві допомоги на
оздоровлення в 2006 році, оскільки дія абзацу другого та третього частини
четвертої статті 48 спеціального Закону була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від
20.12.2005р. “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього
часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України. Тому в частині
стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік необхідно
відмовити.

При нарахуванні та виплаті сум одноразової щорічної
допомоги до 9 травня за 2006, 2007
відповідач керувався положеннями відповідних статей «Про державний
бюджет України на 2006 рік”, «Про державний бюджет України на 2007 рік”.

На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5
травня) в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 2 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено,
що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії
складається з цього закону та інших актів законодавства України; права та
пільги для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не
можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів
державної влади, які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим
законом є недійсними.

Дію частини п'ятої статті 13 зупинено на 2006 рік в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам
війни згідно із Законом України від 20.12.2005 р. N 3235-IV «Про державний
бюджет на 2006 рік» та до теперішнього часу це не визнано неконституційною,
тому дії відповідача по виплаті у 2006 році позивачеві щорічної разової
грошової допомоги в сумі 270,0 грн. є правомірними та в задоволенні позовних
вимог за цей період треба відмовити.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо
неправомірності дій відповідача про відмову у перерахунку та виплати не
донарахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2007 р., оскільки
положення пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на
2007 рік”, яким на 2007 рік зупинено дію в частині виплати компенсацій і
допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду
України у справі № 6-рп від 09.07.2007 р.. Тому з відповідача
на користь позивача підлягає за цей період стягненню 2570,42 грн.(судом першої
інстанції вірно проведений розрахунок).

В іншій частині постанова суду не оскаржена, але у
зв'язку з тим, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідачем у лютому 2006р. позивачеві виплачено
одноразову компенсацію згідно до ст.48 Закону №796 189,60грн. (довідка УПСЗН №4469 від
22.07.2008р.), тому суму, визначену судом до сплати як 9960грн., необхідно
зменшити на розмір виплаченої (9960,0грн - 189,60грн. = 9770,40грн.).

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про
зобов'язання відповідача здійснювати у подальшому перерахунок одноразової
компенсації, допомоги на оздоровлення разової грошової допомоги до Дня
Перемоги, оскільки Кодексом
адміністративного судочинства України
передбачено відновлення порушеного права громадянина, а не того, яке
може бути порушене в майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог треба
відмовити.

Керуючись ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205,
ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської
ради Луганської області задовольнити частково.

Постанову Ровеньківського міського суду Луганської
області від 16 квітня 2008р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради
Луганської області про визнання дій неправомірними щодо відмови у виплаті
заборгованості з щорічної грошової допомоги на оздоровлення, одноразової компенсації
та щорічної одноразової допомоги до Дня Перемоги скасувати.

Визнати неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області
щодо відмови позивачеві у перерахунку та виплаті: щорічної допомоги на
оздоровлення за 2005, 2007 роки; разової грошової допомоги до Дня Перемоги за
2007 рік та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 за рахунок
коштів Державного бюджету України: допомогу на оздоровлення за 2005 рік в сумі
1133,3 грн., за 2007 рік в сумі 1670,0 грн.; разову грошову допомогу до Дня
Перемоги за 2007 рік в сумі 2570,42 грн., а всього 5373,42 грн..

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального
захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області щодо відмови у
проведенні виплати одноразової компенсації та стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області на
користь ОСОБА_1 одноразову компенсації в сумі 9770,40грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням
суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: