Справа № 22а-5611/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий суддя у 1-ій інстанції -
статобліку - 47 Щербак А.А. (справа № 2а-19/08)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03
грудня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
Семененка Я.В. (доповідач),

суддів - Баранник Н.П., Юхименка О.В.

при секретарі -
Галоян О.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької
обласної державної адміністрації

на постанову Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 28 лютого 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної
державної адміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої щорічної разової грошової
допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2007 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача
в якому просив визнати дії Головного управління праці та соціального
захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації щодо виплати
разової грошової допомоги, відповідно до вимог Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх захисту», неправомірними та стягнути з відповідача по справі на його користь суму недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги за 2007 рік у розмірі 1750,00 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_1
вказував на те, що він є учасником бойових дій і користується всіма правами та
пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії осіб, а тому
відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» йому щорічно до 05 травня повинна виплачуватись одноразова
грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Фактично за 2007
рік призначена грошова допомога, всупереч вимогам Конституції України, Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» проводилася не в повному обсязі.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від
28 лютого 2008 року адміністративний позов задоволено та стягнуто з відповідача
на користь позивача недоотриману разову грошову допомогу у розмірі 1750грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати
постанову суду першої інстанції, як таку, що винесена з порушенням норм
матеріального права і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність і
обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково виходячи наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні
правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства,
які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги особам, які мають
статус інвалідів війни. Тобто, позивачем порушено питання щодо правомірності
дій відповідача, який в даних правовідносинах, при нарахуванні ним та виплаті
щорічної грошової допомоги, є суб'єктом владних повноважень.

Так, позивач вказуючи на неправомірність дій відповідача, посилався на те,
що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні розраховуватися у
відповідності до ст..12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» № 3551-XII.

Управління праці та соціального захисту населення наполягало
на тому, що граничні розміри виплат, встановлюються Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки та Постановами КМУ.

З такими доводами відповідача колегія суддів не погоджується з наступних
підстав.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач має статус учасника бойових
дій, що підтверджено відповідним
посвідченням, виданого Шевченківським РВК (а.с.5) і відповідно має пільги, встановлені Законом № 3551-XII.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на отримання щорічної
разової грошової допомоги, як інвалід війни, не існує.

Згідно статті 12 Закону № 3551-ХІІ інвалідам війни другої групи
виплачується щорічна разова грошова допомога до 5-го травня в розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до преамбули Закону № 3551-ХІІ цей Закон визначає правовий
статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх
життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до
них.

Тобто, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» є спеціальним законом, що регулює правовідносини, в тому числі і щодо
соціальних виплат у вигляді щорічної разової грошової допомоги особам, яким
встановлені спеціальні статуси, обумовлені цим законом. Законом, в редакції до
28.12.2007р., не передбачалась можливість регулювати та змінювати розміри
встановлених виплат іншими законами та нормативно-правовими актами.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те,
що виплати особам, повинні здійснюватися в межах бюджетного фінансування та
вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Право позивача на отримання щорічної грошової допомоги у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком не залежить від наявності чи відсутності грошових
коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Оскільки
таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею
органи, в даному випадку органи соціального захисту населення, і несе обов'язок
по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у розмірах, які нею ж визначені
та закріплені в Законі.

Крім
цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17
Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що органи державної
влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання
своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р.).

Колегія
суддів вважає, що позивач має право на отримання щорічної грошової допомоги у
розмірах встановлених Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а оскільки
відповідачем вказане право не визнається, то має і право на стягнення не
отриманої частини такої грошової допомоги з відповідача.

Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року визнано, що не
відповідає Конституції України, таке положення Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст. 12-15
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги, тому суд
вірно прийшов до висновку, що відповідач неправомірно здійснив виплату щорічної
грошової допомоги за 2007 рік лише у розмірі 280,00 грн. відповідно до Закону
України «Про державний бюджет України за 2007 рік», яким передбачено обмеження
виплати вказаної допомоги.

На підставі вищезазначеного рішення Конституційного суд України розміри
виплат, встановлені Законом України «Про Державний бюджет України на 2007
рік», втратили чинність.

З 9 липня 2007 року дію норм Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» було відновлено.

Між тим, відповідачем не вчинено жодних дій щодо виконання рішення Конституційного
Суду України та вимог Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, тим самим відповідач припустився неправомірної
бездіяльності.

Також, в рішенні Конституційного суду України від 09 липня 2007 року
зазначено, що воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції
при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Тобто ці
висновки є загальнообов'язковими для всіх судів України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Проте, суд першої інстанції неправильно визначив розмір разової щорічної
допомоги.

Відповідно до ст. 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5
травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно із ч. 1 ст. 28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом.

Статтею 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»
затверджений на 2007 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня -
411 гривень. При цьому, установлено, що
для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу
першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 1
квітня та з 1 жовтня
2007 року застосовується прожитковий мінімум
для осіб, які
втратили працездатність,
визначений абзацом п'ятим частини першої цієї
статті, збільшений на 1 відсоток.

За таких обставин, розрахунок розміру разової грошової допомоги,
передбаченої ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», слід проводити наступним чином:

406 грн. + 1% = 406 грн. + 4,06 грн. = 410,06 грн.

410,06 грн. х 5 = 2030,30 грн. - розмір разової грошової допомоги.

Розмір недоотриманої позивачем разової грошової допомоги, яку слід стягнути
з відповідача на користь Карапишова В.М.:
2030,30 грн. - 280 грн. = 1750,30 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, з урахуванням
викладеного, змінити постанову суду в частині сум, які підлягають стягненню на
користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.198,
ст.201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації
- задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 28 лютого 2008 року про стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування недоотриманої разової грошової допомоги
за 2007 рік 1750 грн. 00 коп. змінити та викласти в наступній редакції:
«Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Запорізької
обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
недоотриманої разової грошової допомоги за 2007 рік 1750грн. 30 коп.».

Постанова суду набирає законної сили
з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту
виготовлення повного тексту.

(Повний
текст постанови виготовлено 09.12.2008р.)

Головуючий: Я.В.
Семененко

Судді: Н.П.
Баранник

О.В.
Юхименко