Справа № 22-а-6154/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Кошкош О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2008 року Справа
№ 22-а-6154/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.

суддів: Сіваченка
І.В.

Дяченко С.П.,

при секретареві Скопинській
А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянула апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Старобешівської районної державної адміністрації Донецької області на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2008р. у
справі 2-а-7794/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації Донецької області про визнання дій
протиправними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2004, 2005,
2007 роки, і

В С Т А Н О В И В:

21.03.2008 року позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального
захисту населення Старобешівської районної державної адміністрації Донецької
області ( далі УПСЗН) про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2004, 2005, 2007р.р., зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
недораховані суми допомоги на оздоровлення з урахуванням мінімальної заробітної
плати на момент виплати згідно зі ст.48 Закону України №796-XII, мотивуючи позовні вимоги тим, що
він є ліквідатором наслідків аварії 1 категорії. інвалідом 3 групи на Чорнобильській АЕС і має право на
отримання щорічної компенсації на оздоровлення
в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Постановою Донецького
окружного адміністративного суду від 16 квітня 2007р. позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі:
визнана неправомірною відмова УПСЗН в виплаті позивачеві щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки та стягнуто з УПСЗН заборгованість за
вищевказаний період в розмірі 3774,50 грн.

Не погодившись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив постанову суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права.

Представник відповідача
в судове засідання не прибув, про час,
дату та місце апеляційного розгляду сповіщений належним чином.

Позивач в судовому засіданні
вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та просив судове рішення першої інстанції
залишити без змін.

Суд першої інстанції при
розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, має 3 групу інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися
щорічна допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних
плат. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови
позивачеві у виплаті допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст. 48
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного
Закону відповідач повинен виплатити позивачеві суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за
2004,2005 та 2007 роки.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної
скарги і дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач
є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період
часу був віднесений до категорії 1, має 3 групу інвалідності, що
підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 та довідкою МСЕК (а. с. 4, 5), у
зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і згідно до ст. 48 цього Закону йому повинна
виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема,
створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення
територій, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48
зазначеного Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії
осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 3 групи,
допомоги у розміри 4 мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач
керувався Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
21,5 грн., з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в 90,0 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від №
562 від 12.07.2005 року всупереч Закону №796-XII установлені конкретні розміри
щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону України №796-XII та Закони України про
встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2007 рік, а не постанова
Кабінету Міністрів України від № 562.

На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині
виплати компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 року.

Отже, суд першої
інстанції дійшов до правильного висновку, визнавши протиправними дії
відповідача щодо відмови в виплаті недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік на підставі ст.48 спеціального Закону та
стягнувши з відповідача на користь
позивача недоплачену суму цієї допомоги
за 2007 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в
адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Кодекс адміністративного судочинства України набув
чинності з 01.09.2005 року. Позивач звернувся з позовом до суду 21 березня 2008
року, понад рік після отримання сум щорічної допомоги на оздоровлення, які
відповідно довідки УПСЗН (а.с.15) позивачеві перераховані: за 2005р. -
12.10.2005р., а за 2002-2004р. ще раніше.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а
відповідачі в даному випадку на цьому наполягають.

Колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції, при розгляді справи порушив вимоги ч.1 ст.100
КАС України не вирішивши питання про відмову в задоволенні позовних вимог через
пропущення строків звернення до адміністративного суду, оскільки на цьому
наполягав відповідач в письмових запереченнях на позов. Колегія вважає, що позивач, отримуючи суми допомоги на
оздоровлення за 2004, 2005 роки (12.10.2006р. та 14.06.2006р., а.с.15) мав
змогу звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів в межах
річного строку, поважних причин пропущення строку позивачем суду не наведено,
тому позовні вимоги в частині виплати
недоплачених сум за 2004, 2005 р. задоволенню не підлягають в зв'язку з
пропущенням строку звернення до адміністративного суду, на якому наполягав
відповідач. Юридична необізнаність
позивача не може бути визнана поважною причиною для поновлення йому строку
звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку,
що суд першої інстанції порушив норми процесуального права при розгляді спору,
що привело до частково неправильного вирішення справи, тому постанова суду
першої інстанції підлягає частковому скасуванню, в задоволенні позову за 2004,
2005 роки необхідно відмовити в зв'язку
з пропущенням строків звернення до адміністративного суду.

В іншій частині постанову суду необхідно залишити без
змін та стягнути недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік
у розмірі 1510,0 грн., визначеному судом першої інстанції, оскільки позивачем
заявлені позовні вимоги саме в такому розмірі і позивач не оспорив цю суму.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205,
ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації Донецької області задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від
16 квітня 2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації Донецької області про визнання дій протиправними
та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації Донецької області про визнання дій
протиправними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2004, 2005,
2007 роки задовольнити частково.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації Донецької області про визнання дій
протиправними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2004, 2005
роки.

В решті постанову суду залишити без змін, стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської районної
державної адміністрації Донецької області на користь ОСОБА_1 недоплачену суму
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік у сумі 1510,0 грн. (одна тисяча
п'ятсот десять грн. 00 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням
суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: