Справа № 22а-7181/08
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2008-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22а-7181/08(11) Головуючий суддя у 1-ій інстанції -Категорія статобліку - 39 Кофанов
А.В.(справа №2а-34/08)
22 жовтня 2008 року м.
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:
Нагорної Л.М. (доповідач)
суддів -
Стежко В.А., Сафронової С.В.
секретарі - Хоменко О.С.
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької
області на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 11
червня 2008 року у справі за адміністративним позовом Вільнянської міжрайонної
державної податкової інспекції Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу, та за позовом ОСОБА_1 до Вільнянської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької області про визнання незаконним (недійсним)
податкового повідомлення, -
В січні 2008 року Вільнянська
міжрайонна державна податкова інспекція Запорізької області звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_1. , відповідно до якого просила стягнути з відповідача суму
податкового боргу в розмірі 9489.74 гривни. Свої позовні вимоги позивач мотивував
тим, що відповідач в 2006 році отримав спадщину, а саме, право на земельну
стверджується свідоцтвом про спадщину за заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_1 ріку. Так
як відповідачем подано декларацію про доходи, одержані ним з 01.01.2006 року по
гривни та дохід від самостійного обробітку паю в розмірі 4000.00 гривни, в відповідності до ст.. 18 Закону №889 вони
визначили податкове зобов»язання для відповідача - 8969 грн. - від суми
отриманої спадщини та 520 грн. - від доходу за самостійний обробіток паю та
надіслали податкове повідомлення платнику податку про сплату належної суми
податку. Податкове повідомлення МДПІ не було оскаржене платником податку, тому
сума боргу 9489.74 грн. вважається узгодженою. Так як відповідач не сплатив
узгоджену суму податку, йому було надіслано дві податкові вимоги твід
07.06.2007 року № 178 та від 31.07.2007 року № 2121, які також були залишені
відповідачем без належного реагування, тому вони звернулись з даним позовом до
суду.
В процесі розгляду справи за вищевказаним позовом
ОСОБА_1. звернувся до суду з зустрічним позовом до Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької
області про визнання незаконним (недійсним) податкового повідомлення,
відповідно до якого просив визнати недійсним податкове повідомлення
Вільнянської МДПІ від 25 квітня 2007 року щодо погашення ним суми податкового
зобов»язання у розмірі 9489.74 гривни, посилаючись при цьому на те, що, скільки він є спадкоємцем першої черги,
тому податок з доходу від отримання у спадок права на земельну частку пай\
повинен вираховуватись за нульовою ставкою, а що стосується податку з доходу
від самостійної обробки земельної частки паю, то ним уже подано до
відповідача квитанцію про сплату податку в сумі 520 гривень.
Ухвалою суду від 29 квітня 20-08
року вказані позови були об»єднані в одне провадження з огляду на те, що позови
пов»язані між собою і їх спільний розгляд є доцільним.
Постановою Вільнянського
районного суду Запорізької області від 11 червня 2008 року
було відмовлено у задоволенні адміністративного позову Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької
області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Адміністративний позов
ОСОБА_1 до Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької
області про визнання незаконним (недійсним) податкового повідомлення було
задоволено та визнано недійсним податкове повідомлення Вільнянської міжрайонної
2007 року щодо зобов'язання ОСОБА_1. сплатити суму податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 9489 грн. 74 коп.
Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, Вільнянська міжрайонна державна
податкова інспекція Запорізької області подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права та судом невірно було
встановлено обставини, що мають значення для справи, просила скасувати постанову Вільнянського
районного суду Запорізької області від 11 червня 2008 року, та винести
нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. та
задовольнити позовні вимоги Вільнянської МДПІ. В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що суд невірно зрозумів положення статей 177 та 190 ЦК
України, які саме говорять про те, що сертифікат на право на земельну
частку пай слід розцінювати як майнове
право, оскільки він дає право вимоги, а тому його слід розглядати як об»єкт
оцінки, який не існує у матеріальній формі, але дає змогу отримувати певну
економічну вимогу. Тому, відповідно до
ч. «в» п. п. 13.2.1 та 13.2 ст. 13 Закону України № 889 оподаткуванню за
ставкою, визначеною п.7.1 ст.7 вказаного Закону, підлягає вартість об'єктів
комерційної власності, до яких віднесено цінні папери (крім депозитного
(ощадного) іпотечного сертифікату), корпоративні права та майнові права,
успадковані будь-якими особами, незалежно від ступеня їх споріднення з
спадкодавцем. Згідно Постанови КМУ від 10.09.03р. № 1440 «Про затвердження
Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» до
об'єктів оцінки у нематеріальній формі належать фінансові інтереси (частки
(паї, акції), опціони, інші цінні папери та їх похідні, векселі, дебіторська і
кредиторська заборгованість тощо), а також інші майнові права, тобто, пай
відноситься до фінансового інтересу (комерційної власності), так як дає його
власникові право отримати певні активи або певний прибуток, а тому, на думку
апелянта, сертифікат на право на земельну частку (пай) є сам по собі
матеріальним благом, тобто має ознаки об'єкту цивільного права і може бути
розцінений як цінний папір.
матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає , що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних
МДПІ, суд першої інстанції вірно зазначив, що сертифікат на земельну частку \
пай не можна розглядати як об»єкт комерційної власності, зокрема, як цінний
папір, оскільки, відповідно до ст.. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу
України, вказані сертифікати вважаються лише правовстановлюючими документами
при реалізації права вимоги на відведення земельної частки паю в натурі,
тобто, їх можна розглядати лише як право вимоги майна, а не підтвердження
отримання спадкодавцем об»єкту комерційної власності, що випливає і з вимог ст..
177,194 ЦК України, ч.1 ст. 167 Господарського Кодексу України. Більш того, сертифікати
на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельний
часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних
актів про право власності на землю.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом,
виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року Вільнянською державною нотаріальною конторою
Запорізької області (а.с.3,25), ОСОБА_1., після смерті своєї матері - ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, отримав спадкове майно, яке складається з права на
земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП
«Родіна» Новогупалівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області,
розміром 6,98 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в
натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю на підставі Сертифіката на
право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Вільнянською районною
державною адміністрацією Запорізької області 20.03.2000 року та
зареєстрованого в Книзі реєстрації
сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 48, що підтверджується
витягом із журналу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай,
виданим Вільнянським районним відділом земельних ресурсів Запорізької області
08.12.2006 р. за № НОМЕР_2.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до статті 13.1
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 року № 889-ІV (надалі Закон № 889) дійсно передбачено, що об'єкти спадщини
платника податку поділяються з метою оподаткування на: п. «в» - «об'єкт
комерційної власності, а саме - цінний папір (крім депозитного (ощадного),
іпотечного сертифіката), корпоративне право, власність на об'єкт бізнесу як
такий, тобто власність на цілісний майновий комплекс, інтелектуальна (
промислова) власність або право на
отримання доходу за нею», але сертифікат про право на
земельну частку (пай), відповідно до вимог ст. ст.1, 2 Закону України «Про
цінні папери і фондову біржу», не є приватизаційним цінним папером, оскільки,
виходячи зі змісту ст. 3 вказаного Закону, такі папери застосовуються при
приватизації державного майна, а не при розпаюванні майна колективних
сільськогосподарських підприємств.
Судом першої інстанції також правильно було вказано на те, що
статтею 167 ГК України дано визначення поняття корпоративних прав, а саме, це
права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні
господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а
також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське
підприємство» передбачено, що майно КСП належить на праві спільної часткової
власності його членам. При цьому суб'єктом права власності на такому
підприємстві є саме підприємство як юридична особа, а його члени - в частині
майна, яке вони одержують при виході з підприємства. Ні майновий, ні земельний
паї не дають його власнику права на управління будь-яким підприємством чи
одержання якихось прибутків від діяльності господарської організації.
Крім того, пунктом 14 Перехідних положень Земельного кодексу
України встановлена заборона до 01 січня 2007 року щодо внесення права на
земельну частку (пай) до статутних фондів господарських товариств.
Позивач ОСОБА_1. не є членом КСП «Родіна» Новогупалівської
сільської Ради Вільнянського району Запорізької області. До цього часу позивач
не реалізував а ні права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі,
а ні права витребувати майно в натурі. Крім того, його право на земельну частку
(пай) до статутного фонду товариства не віднесено.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що сертифікат
на земельну частку (пай) - це лише правовстановлюючий документ при реалізації позивачем права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) , і з метою
оподаткування його не можна розглядати як об'єкт комерційної власності поряд з
корпоративним правом, оскільки в ст.13 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» наведено вичерпний перелік того, що належить до групи об'єктів
комерційної власності, відповідає
обставинам справи.
Доводи Вільнянської МДПІ
відносно того, що оподаткуванню підлягає отримана ОСОБА_1. спадщина в вигляді
права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ,
саме як об'єкт комерційної власності - корпоративні та майнові права, що
засвідчує земельний сертифікат, і, на думку відповідача, це є тотожним змісту корпоративних прав,
колегія суддів не приймає, оскільки це є оціночним судженням відповідача, яке
не ґрунтується на законі., тому постанова суду в частині відмови в задоволенні
позовних вимог Вільнянській
МДПІ про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1. прийнята судом в відповідності
Що ж стосується дій Вільнянської МДПІ щодо визначення ОСОБА_1.
податкового зобов»язання у сумі 520 грн. - податку з
доходу від самостійної обробки земельної частки паю, то суд першої інстанції
вірно зазначив, що відповідно до квитанції а.с.30, вказана сума податку була сплачена ОСОБА_1.
29 березня 2007 року і підстав для її повторного стягнення не було.
таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно
з'ясовані всі обставини справи, що
стосувались позовних вимог Вільнянської МДПІ про стягнення податкового
при цьому судом не були допущені
порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим постанову
суду в частині відмови у задоволенні адміністративного позову Вільнянської міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу слід
цьому колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість постанови суду
першої інстанції, вважає за необхідне
до ст.. 116 КАС України суд може своєю ухвалою об»єднати для спільного розгляду
і вирішення кілька адміністративних справ за однорідними позовними заявами
одного і того ж позивача до того ж відповідача чи до різних відповідачів або за
позовними заявами різних позивачів до одного і того ж самого відповідач, а
також роз»єднати одну чи декілька поєднані в одне провадження позовні вимоги у
самостійні провадження, якщо їхній спільний розгляд ускладнює чи сповільнює
вирішення справи.
з тим суд першої інстанції, об»єднавши в одне провадження адміністративні позови Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції
Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, та ОСОБА_1 до
Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області про
визнання недійсним податкового повідомлення, розглядаючи їх одночасно в
одному провадженні і в подальшому , відмовляючи у задоволенні первісного позову
та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1.,
не звернув уваги на те, що процесуальним законом передбачена пропозиція суду
першої інстанції для відповідача про подання письмових заперечень проти позову
та доказів, які у нього є. Поданий
ОСОБА_1. адміністративний позов за своїм
змістом фактично є запереченням на
пред»явнений до нього позов Вільнянською
МДПІ про стягнення податкового боргу. Виходячи з загальних засад
адміністративного судочинства, коли при
розгляді по суті позовів, де предметом спору є дії чи бездіяльність суб»єктів
владних повноважень, коли повинна даватись правова оцінка прийнятих ними
рішень, суд першої інстанції без
звернення з якимись додатковими вимогами,
з»ясовує всі обставини справи та досліджує всі докази і пред»явлення
зустрічного позову в таких випадках не передбачена вимогами КАС України.
таких обставин, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову
ОСОБА_1 до Вільнянської міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області про визнання недійсним податкового повідомлення
слід скасувати, та вказану зустрічну позовну заяву ОСОБА_1. залишити без
ст.. п.4 ст.198, 205, 206 КАС України, колегія суддів,-
скаргу Вільнянської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької області
- задовольнити частково.
Постанову Вільнянського
районного суду Запорізької області від 11 червня 2008 року в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до Вільнянської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької області про визнання недійсним податкового
повідомлення Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції №
фізичних осіб у розмірі 9489 гривень 74 копійки
- скасувати та позов ОСОБА_1 до Вільнянської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької області про визнання незаконним (недійсним)
податкового повідомлення -
залишити без розгляду.
постанову Вільнянського районного суду
Запорізької області від 11 червня 2008 року
- залишити без змін.
Ухвала
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у місячний строк з дня її
постановлення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду України шляхом
подання касаційної скарги.

Повний
текст ухвали виготовлено 27 жовтня 2008 року.

Головуючий:
Л.М.Нагорна

Судді: В.А.Стежко

С.В.Сафронова