Справа № 22-а-3777/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Битківський Л.М. Справа № 22-а-3777/08
районний суд Івано-Франківської області
звіту № 47
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області
на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20
листопада 2007 року у справі № 2-а-118/2007 за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської області
про стягнення недоплаченої пенсії та зобов'язання проводити виплату пенсії, як
особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у
якому просив стягнути з управління
Пенсійного фонду України у Богородчанському районі Івано-Франківської
області ( далі - УПФУ у Богородчанському
районі ) на свою користь 98434,9 грн. недоплаченої пенсії та зобов'язати
відповідача у подальшому нараховувати та виплачувати державну та додаткову
пенсії відповідно до Законів України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”, “Про статус гірських населених
пунктів”.

Оскаржуваною постановою Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 20 листопада 2007 року у справі № 2-а-118/2007
позов було задоволено частково, стягнено із УПФУ у Богородчанському районі в
користь ОСОБА_1 48288,30грн. недорахованої пенсії за період січня-квітня 2005
року, жовтня-грудня 2006 року та січня-серпня 2007 року. Крім того, судом було
зобов'язано УПФУ у Богородчанському районі в подальшому виплачувати ОСОБА_1
основну та додаткову пенсії відповідно до Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

УПФУ у
Богородчанському районі у поданій апеляційній скарзі просить зазначену
постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_1 У обґрунтування своїх вимог покликається на порушення судом норм
матеріального права, оскільки при розрахунку пенсії позивача застосовано
положення Законів України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” (п.1 ст. 28), “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, “Про
Державний бюджет України на 2006 рік”, “Про державний бюджет України на 2007
рік”, а не п. 5 ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, п. 3 ст. 28 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, постанови
Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року.

При цьому
звертає увагу апеляційного суду на те, що ч. 3 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що мінімальний
розмір пенсії за віком, визначений абзацом 1 ч. 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірі пенсій, призначених згідно з цим законом, а
пенсія позивачу призначена згідно із Законом України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Вважає,
що при розрахунку розміру пенсій позивачу необхідно керуватися положеннями
постанов Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року “Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету”, № 523 від
30.05.1997 року “Про затвердження нового Порядку обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку
з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи”, № 1293 від
27.12.2005 року “Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Оскільки
розмір пенсії позивачу обчислений відповідно до діючого законодавства
автоматизованим способом, то її призначення пенсії поза таким є неможливим та
суперечить інструкціям з призначення пенсій.

Представник
апелянта у ході апеляційного розгляду вимоги, викладені у апеляційній скарзі,
підтримав повністю, давши усні та письмові пояснення, аналогічні до викладеного
у самій скарзі.

Представник позивача ОСОБА_1 та сам позивач у судовому
засіданні апеляційного суду вимоги апелянта заперечили, просять залишити
оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Частково
задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач
є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії,
визнаний інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням
обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Право позивача на одержання пенсії для інвалідів, щодо яких встановлений зв'язок
з Чорнобильською катастрофою із врахуванням надбавки у 20%, як жителю гірського
населеного пункту, відповідачем не оспорюється. Призначена позивачу відповідно
до ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” пенсія нараховувалася та
виплачувалася відповідачем у розмірі, встановленому постановою Кабінету
Міністрів України № 1293 від 27.12.2005 року. Розрахунок пенсії позивача
відповідачем проводився із використанням передбаченої постановою Кабінету
Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року величина 19 грн. 91 коп. При цьому
суд першої інстанції не погодився із правильністю нарахування позивачу пенсії
для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, і на
підставі ст.ст. 8, 19 Конституції України дійшов висновку про те, що
встановлений ч. 4 ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” розмір пенсії
для таких осіб не може бути зменшений на підставі положень постанови Кабінету
Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року.

Одночасно судом було зроблено висновок про те, що розмір
пенсії позивача слід розраховувати, виходячи з мінімальної пенсії за віком,
встановленої законодавством на конкретний період, з урахуванням щомісячної
додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до
положень ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та підвищення пенсії на 40%
від мінімальної пенсії за віком на підставі ст. 13 Закону України ”Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” з виплатою 50 грн. щомісячної
грошової допомоги. Крім того, оскільки позивач проживає у гірському населеному
пункті, то має право на отримання надбавки у розмірі 20% до загально
нарахованої пенсії на підставі положень Закону України “Про статус гірських
населених пунктів”.

Різниця між належною та виплаченою позивачу сумою пенсії
за спірний період, на думку суду, склала 48288,30 грн.

Із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів
погоджується частково, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції
України громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на
охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Як безспірно встановлено, позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІI
групи. Положеннями статті 14 Закону України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" його віднесено до І категорії
осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II
групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути
нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання
позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією
України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, колегія суддів дійшла висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002
року та № 1293 від 27 грудня 2005 року, які істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Колегія суддів визнає безпідставним покликання
відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку
з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається
Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права
Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок,
може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього Закону, а також інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування
береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до
переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність
такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є
підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права
на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено
статтями 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до частини третьої
статті 67 Закону України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно до статті
54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід
визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму
перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у
проведенні такого перерахунку у разі
встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом, є
протиправною.

Право позивача на отримання надбавки
у 20 % до нарахованої пенсії на підставі
положень ч. 2 ст. 6 Закону України “Про статус гірських населених пунктів”
відповідачем не оспорюється.

Разом із тим, відповідно до вимог статті 10 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її
вибором.

У ході апеляційного розгляду було встановлено, що позивач
ОСОБА_1 за власним бажанням змінював вид пенсії та отримував
пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”. Відтак, на думку колегії суддів, він не вправі претендувати на
перерахунок отриманої за цей період пенсії на підставі положень Закону України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",
який встановлює спеціальний розмір пенсій для осіб, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи і виявили бажання отримувати пенсію відповідно до
цього Закону.

Разом
із тим, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 64 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" обов'язок по здійсненню
функції щодо призначення (перерахунку), забезпечення своєчасного та в повному
обсязі фінансування і виплати пенсій та надання соціальних послуг покладено на
відповідну виконавчу дирекцію Пенсійного фонду та її територіальні органи і
визначення розмірів конкретної заборгованості перед позивачем є неможливим без
проведення УПФУ у Богородчанському районі відповідного перерахунку його пенсії
на підставі даних відповідної пенсійної справи, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги про стягнення визначеної самим позивачем суми
заборгованості задоволенню не підлягають.

Тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково,
зобов'язавши при цьому відповідача провести перерахунок пенсії позивача у відповідності до вимог
статей 50, 54, 67 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 01.01.2005 року з урахуванням встановленого законом розміру
мінімальної пенсії за віком за той час , коли він отримував пенсійне
забезпечення на підставі Закону України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", провівши виплату недоотриманих позивачем сум.

Відтак
колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із прийняттям нової
про часткове задоволенням вимог позивача.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202 п. 3,4, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и
л а :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у
Богородчанському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 20 листопада 2007 року у справі № 2-а-118/2007
та прийняти нову.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду
України у Богородчанському районі Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку
щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідності до вимог статей 50, 51, 67
Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у
Богородчанському районі Івано-Франківської області здійснити такий перерахунок
починаючи з 01 січня 2005 року за той період, коли ОСОБА_1 отримував пенсійне
забезпечення на підставі Закону України
"Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", та провести виплату недоотриманих
позивачем сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій