Справа № 22а-1435/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 22а-1435/08 головуючий
суддя у 1-ій
категорія статобліку - 24
інстанції - Кляшторний В.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого, суддя Сафронової С.В. (доповідач),

суддів Суховарова А.В.

Уханенка С.А.

при секретарі Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Військової
частини А-1978 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя
від 27 вересня 2007 року

по адміністративній справі № 2а-197/07 за позовом ОСОБА_1до Військової
частини А -1978 про визнання неправомірними дій посадових осіб,-

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі Військова
частина А-1978 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить
скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня
2007 року, якою визнано незаконними дії посадових осіб військової частини А-1978
в частині невиплати позивачу грошової компенсації та стягнуто на його користь з
військової частини А -1978 суму у розмірі 1103,88 грн. в рахунок відшкодування
заборгованості по виплаті компенсації замість невиданого речового майна.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідності до ч.2 ст.9 Закону
України «Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині отримання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них і замість речового майна призупинено Законом
України № 1459-ІІІ/1459-14 від
17.02.2000 р. «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів». З посиланням
на те, що даний Закон не відмінений Конституційним судом України, не визнаний
неконституційним, а тому є чинним. Посилаючи на порушення судом норм
матеріального права, відповідач просить скасувати постанову суду першої
інстанції та закрити провадження по справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. проходив службу на посаді
начальника складу у військовій частині А-1978, яка була переформована, згідно
директиви командувача військ Південного оперативного командування від
30.04.2005 р. № 6/1/098 у військову частину А-1978. ОСОБА_1. 11.10.2004 р. за наказом № 121-ПМ був
звільнений в запас по скороченню штатів, а тому відповідно до ч.2 ст.9 Закону
України «Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців та
членів їх сімей» при звільнені повинен був отримати за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно та продовольчі пайки, або за бажанням
грошову компенсацію замість них.

Судом встановлено, що на момент
звільнення ОСОБА_1. військовою частиною А -1978
не було проведено повну належну йому грошову компенсацію замість
речового майна, у зв'язку з чим заборгованість військової частини А 1978 перед
ОСОБА_1. склала 1103 грн. 88 коп.

Задовольняючи позов ОСОБА_1. суд першої інстанції виходив з того, що у
відповідності до вимог ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці
отримують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно та
продовольчі пайки, або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію
замість них. Судом зазначено, що дія ч.2 ст.9 зазначеного Закону
у зв'язку з економією бюджетних коштів була зупинена Законом України №
1459-ІІІ/1459-14 від 17.0.02.2000 р. Закону України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів», проте редакція Закону України «Про збройні сили
України» поновлювала військовослужбовцям гарантований державою соціальний та правовий захист, права та пільги.

З врахуванням вищенаведеного та встановивши, що відповідач відмовив
позивачу у виплаті грошового забезпечення, мотивуючі відсутністю грошових
коштів на рахунках військової частини, суд першої інстанції прийшов до висновку
про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача
заборгованість по виплаті компенсації замість невиданого речового майна.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої
інстанції, оскільки стаття 9 Закону
України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» гарантує військовослужбовцям право на одержання за рахунок держави
грошового забезпечення, а також на речове майно і продовольчі пайки, або за їх
бажанням, грошову компенсацію замість них.
Проте згідно Закону України від 17.02.2000 р. дію частини другої ст.9
Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» від 20.12.1991 р. було зупинено в частині одержання військовослужбовцями
продовольчих пайків або за їх бажанням
грошової компенсації замість них та замість речового майна.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. щодо
виплати грошової компенсації замість речового майна в порядку адміністративного
судочинства, суд першої інстанції не прийняв до уваги та не надав належної
оцінки тому, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду з
адміністративним позовом та відсутність вимоги позивача про поновлення строку і
обґрунтування щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.99 КАС України ,
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в суді першої інстанції
наполягав на застосуванні наслідків пропущення позивачем річного строку
звернення до суду з адміністративним позовом, позивач з вимогами до суду про
поновлення строку звернення до суду з позовом не звертався і судом зазначене
питання не розглядалося та не вирішувалося, а тому колегія суддів вважає, що
вимоги позивача, щодо виплати грошової компенсації замість речового майна у
сумі 1103 грн. 88 коп. задоволенню не підлягають також і з тих підстав, що ці
вимоги заявлені поза межами строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що постанова Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 27 вересня 2007 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні позову про визнання незаконними дії посадових
осіб військової частини А - 1978 в частині невиплати позивачу грошової
компенсації та стягнення на його користь
з військової частини А -1978 суму у розмірі 1103,88 грн. в рахунок
відшкодування заборгованості по виплаті компенсації замість невиданого речового
майна, з підстав пропуску строку на звернення з позовом до суду.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну
скаргу Військової частини А-1978 - задовольнити, постанову Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2007 року - скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1ОСОБА_1 до Військової частини А -1978 про
визнання неправомірними дій посадових осіб - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня
виготовлення її тексту у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги разом
з копіями скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, а
також копією оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій .

У повному обсязі постанова суду виготовлена
26 серпня 2008 року

Судді: