Справа № 22а-5844/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Ковальов А.І.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2008 року справа
№ 22-а-5844/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Арабей Т.Г.

суддів: Геращенко І.В., Малашкевич С.А.

при секретарі

Літвіновій Л.О.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні ОСОБА_1

на постанову

Жовтневого районного суду м. Луганська

від

28 березня 2008 року

по адміністративній справі

№ НОМЕР_1

за позовом

ОСОБА_1;

до

Управління Пенсійного фонду України в Жовітневому
районі м. Луганська

про

визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити
перерахунок розміру пенсії і призначити додаткову пенсію

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1звернувся
до суду з позовом до відповідача про визнання його дій незаконними та
зобов'язання здійснити перерахунок пенсії і призначити додаткову пенсію.

Позивач вважає,
що йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, інваліду 3 групи необхідно виплачувати пенсію в розмірі, який
дорівнює 6 мінімальним пенсіям за віком,
а також додаткову пенсію.

Постановою
Жовтневого районного суду АДРЕСА_1в задоволенні позову ОСОБА_1. до Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Луганська відмовлено.

Не погодившись
з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального та процесуального права.

Суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, послався на те, що порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Постановами Кабінету
Міністрів, а тому пенсія позивачу
призначена та виплачується відповідно чинного законодавства.

Сторони у судове
засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова
суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Позивач належить
(віднесений) до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19 березня 1993 року, є
інвалідом третьої групи, що підтверджується копією посвідчення, наявною у
матеріалах справи (а.с. 7).

Розділ 8 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (надалі -
спеціальний закон) передбачає правила призначення та виплати пенсій і
компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу
визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідних розмірах, зокрема інвалідам 3 групи - 50 відсотків мінімальної
пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону
здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті
54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до
категорії 1.

Згідно
частини третьої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно
до ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ч. 3 ст.
67 спеціального Закону у разі
збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до
статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Частина четверта
статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчим по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Посилання
відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою
визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок
чого відповідач керувався розміром 19 грн. 91 коп., що визначені постановою
Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за
рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі змінами внесеними
постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не приймає,
оскільки ототожнювати порядок і розмір в
силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України „Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня 2000 року №
2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для
визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно
до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3
статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що
діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу,
а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Прожитковий
мінімум на 2006 рік відповідно до статті 65 Закону України „Про Державний
бюджет на 2006 рік” на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на
місяць складає: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня -
366 гривень.

Статтею 62
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006
року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття
була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій
редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка
втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406
гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена
абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1
жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті,
збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11
коп.

Таким чином, для
позивача як інваліда 3 групи, постраждалого внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен
розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Позиція
Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд
яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-якою із них
визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня
пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія суддів не приймає доводи
відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до
спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених
пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року
справі № НОМЕР_2 та у рішенні № 6-рп від 09.07.2007 року), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі, колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи
викладене до уваги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи, що мають значення для справи та порушив норми
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись
статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду АДРЕСА_1у справі №
НОМЕР_1 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Луганська про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити
перерахунок розміру пенсії і призначити додаткову пенсію - задовольнити.

Скасувати
постанову Жовтневого районного суду АДРЕСА_1у справі № НОМЕР_1 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська
про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити перерахунок розміру
пенсії і призначити додаткову пенсію.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська
задовольнити у повному обсязі.

Визнати дії
Управління пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Луганська незаконними
та зобов'язати здійснити перерахунок пенсії по інвалідності у відповідності зі
ст. 49, 50 ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 року № 796-XII, виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV з
01 січня 2006 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді: І.В.
Малашкевич

/підписи/ С.А.
Малашкевич

З оригіналом згідно.

Суддя Т.Г.
Арабей