Справа № 22а-2943/08
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-2943/08
суддя у 1-ій інстанції -
статобліку - 47 Ведющенко В.В. (справа
№ 2а-52/07)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
Поплавського В.Ю.(доповідач)

суддів -
Уханенко С.А., Сафронової С.В.,

при
секретарі - Соболь Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Добровеличківському районі Кіровоградської області

на постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від
20 листопада 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області
про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а
н о в и л а:

В жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до управління Пенсійного
фонду України в Добровеличківському районі та просив зобов'язати відповідача
проводити йому нарахування пенсійного забезпечення у зв'язку з втратою
годувальника, з врахуванням встановленої надбавки за особливі заслуги перед
Україною на 30 відсотків від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які
втратили працездатність, та визнати незаконною відмову відповідача в
переведенні позивача на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області
позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, оскільки статус інваліда
дитинства встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили.

Не погодившись з
постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати
постанову суду та прийняти нову, оскільки судом неповно з'ясовані обставини що
мають значення для справи, що у свою чергу стало причиною порушення норм
матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без
задоволення з наступних підстав.

Згідно
матеріалів справи, рішенням комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги
перед Україною при Кіровоградській облдержадміністрації від 31 липня 2006 року
(а.с.7) вирішено збільшити ОСОБА_1 з 01 січня 2005 року розмір встановленої
надбавки за особливі заслуги перед Україною відповідно до ст. 10 Закону України
«Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», встановивши її у розмірі 70%
від надбавки, яка була б встановлена годувальнику - 30% від прожиткового
мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність.

19.09.2007 року відповідач відмовив ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по
втраті годувальника за померлого батька інваліда Великої Вітчизняної війни (
а.с.9) мотивувавши це тим, що матеріали пенсійної справи не містять довідки з
МСЕК про час настання інвалідності і лише за наявності довідки про те, що
позивач став інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцяти років він буде
мати право на переведення на пенсію по втраті годувальника за померлого батька
інваліда Великої Вітчизняної війни.

На підставі відмови відповідача, а також відповіді № 387 п/п від 06.08.07
року головного лікаря Одеського обласного бюро МСЕК судом першої інстанції
встановлено, що в зв'язку з відсутністю документів, які не збереглися з 1965
року, тобто з моменту встановлення інвалідності позивачу, надати документальне
підтвердження про настання фактичної інвалідності не представляється можливим.

Згідно
до довідки серії НОМЕР_1 виданої Приморським ВТЕК Одеської області (а.с. 4) на
підставі акту № 3232, 06 .12.1965 року ОСОБА_1 встановлено третю групу
інвалідності з причини інвалідності з дитинства. Дана інвалідність ОСОБА_1
встановлена безстроково.

Згідно
Постанови правління пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року
«Про затвердження Порядку надання та оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не передбачено обов'язку подання позивачем, при
його зверненні до відповідача про переведення його на пенсію в зв'язку з
втратою годувальника, довідки з МСЕК про час настання інвалідності, цей Порядок
лише зобов'язує позивача надати відповідачу довідку про наявність інвалідності,
яка ним була надана.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами
сім'ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з
дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або
старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Колегія суддів вважає, що відповідач помилково ототожнює
поняття «стати інвалідом до досягнення 18 років» та те, що інвалідність повинна
бути встановлена до 18 років. Таким чином, незалежно від того, що позивач
отримав статус інваліда дитинства після 18 років, він має
право на переведення на пенсію по втраті годувальника за померлого батька
інваліда Великої Вітчизняної війни.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі
Кіровоградської області залишити без задоволення, а
постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від
20 листопада 2007 року - без змін.

Ухвала
суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з моменту виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 10 листопада 2008
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Судді:
С.А. Уханенко

С.В. Сафронова

Заслухавши
пояснення сторін у справі, представника позивача, дослідивши письмові матеріали
справи, суд вважає встановленими наступні обставини справи та відповідні їм
правовідносини сторін:

Постановою
Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21.11.2005 року
( а.с.5) визнано незаконною відмову Управління пенсійного фонду України в
Добровеличківському районі в прийнятті документів для порушення клопотання щодо
встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною, у разі втрати
годувальника.

Постанова
вступила в законну силу означеним рішенням суду було фактично встановлено
наступне, що видалення ( резекція) колінного суглоба ОСОБА_1 було проведено в
1951 році, тобто у віці 9 років, і з цього моменту останній являвся інвалідом,
що було підтверджено висновком Приморського МСЕК. м. Одеса, який надав ОСОБА_1
З групу інвалідності в 1965 році по причині інвалідності набутої в дитинстві.

Рішенням
комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при
Кіровоградській облдержадміністрації від 31 липня 2006 року ( а.с.7) вирішено
збільшити ОСОБА_1 з 01 січня 2005 року розмір встановленої надбавки за особливі
заслуги перед Україною відповідно до ст.10 Закону України « Про пенсії за
особливі заслуги перед Україною», встановивши її у розмірі 70% від надбавки,
яка була б встановлена годувальнику - 30% від прожиткового мінімуму,
визначеного для осіб, які втратили працездатність. В даному рішенні фактично
знайшло своє відображення означене вище судове рішення, яким було відновлено
пенсійні права ОСОБА_1

19.09.2007
року відповідачем надано ОСОБА_1 за вих. № 2900/07 оскаржувану ним письмову
відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника за померлого батька
інваліда Великої Вітчизняної війни( а.с.9) Відмова відповідач фактично
мотивована тим, що матеріали пенсійної справи не містять довідки з МСЕК. Про
час заступлення інвалідності і лише за наявності такої довідки про те , що
позивач став інвалідом з дитинства до заступлення вісімнадцяти років він буде
мати право на переведення на пенсію по втраті годувальника за померлого батька
інваліда Великої Вітчизняної війни.

З даної
відмови відповідача а також відповіді № 387 п/п від 06.08.07 року головного
лікаря Одеського обласного бюро МСЕК судом встановлено, що в зв»язку з
відсутністю документів, які не збереглися з 1965 року, тобто з моменту
встановлення інвалідності позивачу, надати документальне підтвердження про
настання фактичної інвалідності не представляється можливим.

Причинний
зв»язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві МСЕК може встановлювати
за наявністю медичних документів лікувально-профілактичного закладу, що
свідчать про надання можливості надання інвалідності до досягнення особою 18
років.

Згідно
до посвідчення серії Г
№ 387777(а.с.4) позивач безтерміново має право на пільги,
встановлені законодавством України для сімей загиблих ( померлих) ветеранів
війни.

Згідно
до довідки серії НОМЕР_1 виданої Приморським ВТЕК Одеської області на підставі
акту № 3232, 06 .12.1965 року ОСОБА_1 1942 року народження встановлено третю
групу інвалідності з причини інвалідності з дитинства в зв'язку з резекцією (
видаленням) лівого колінного суглоба, дана інвалідність ОСОБА_1 встановлена
безстроково.

Згідно ст.36 Закону України
"Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування " пенсія у
зв"язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам
сім"ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними
членами сім"ї вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18
років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед
Україною», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени
сім»ї померлого годувальника, зазначені в ст.37 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» які були на його утриманні. Згідно до ч.З ст.37 Закону України
«Про Пенсійне забезпечення» непрацездатним членами сім»ї вважаються діти
померлого годувальника, які не досягли 18 років, або старші цього віку, якщо
вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Згідно Постанови правління
пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року «Про затвердження
Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» (далі по тексту Порядку) та п.п. «г» п.10 цього Порядку, до заяви
про призначення пенсії у зв»язку з втратою годувальника подаються документи
померлого годувальника, перелічені в підпунктах « б», « в» .7 цього Порядку.

Аналізуючи зібрані у справі докази,
суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. На
переконання суду відсутність в архівах МСЕК Приморського району Одеської
області первинних документів про встановлення позивачу статусу інваліда з
причини інвалідності з дитинства в зв»язку з їх не збереженням з 1965 року,
органом який встановлював дану інвалідність, не може бути підставою для
порушення пенсійних прав позивача.

Статус інваліда дитинства і факт
інвалідності, яка настала у позивача у віці до 18 років на переконання суду,
встановлений рішенням суду, що
набрало законної сили, а також підтверджується наявною у позивача довідкою
серії НОМЕР_1 виданої Приморським ВТЕК Одеської області на підставі акту №
3232, 06.12.1965 року про те, що ОСОБА_1 1942 року народження встановлено третю
групу інвалідності з причини інвалідності з дитинства в зв»язку з резекцією
(видаленням) лівого колінного суглоба, дана інвалідність ОСОБА_1 встановлена
безстроково, а також рішенням комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги
перед Україною при Кіровоградській облдержадміністрації від 31 липня 2006 року
(а.с.7) вирішено збільшити ОСОБА_1 з 01 січня 2005 року розмір встановленої
надбавки за особливі заслуги перед Україною відповідно до ст.Ю Закону України
«Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», встановивши її у розмірі 70%
від надбавки, яка була б встановлена годувальнику - 30% від прожиткового
мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність.

При прийнятті рішення суд також
враховує, що відповідно до означеного Порядку, не передбачено обов»язку подання
позивачем, при його зверненні до відповідача про переведення його на пенсію в
зв»язку з втратою годувальника, довідки з СЕК. про час настання інвалідності,
цей Порядок лише зобов»язує позивача надати відповідачу довідку про наявність
інвалідності, яка вже міститься в матеріалах пенсійної справи на ім.»я
позивача. Право на вибір виду пенсійного забезпечення у позивача гарантовано
Законом України «Про пенсійне забезпечення». Судом встановлено, що всі
передбачені вимогами законодавства документи для переведення позивача на на
пенсію в зв»язку з втратою годувальника, ним подані відповідачу, тому відмова в
задоволенні цього клопотання відповідачем в зв»язку з не наданням ним довідки з
сЕК. про час настання інвалідності, подання якої не передбачено означеним вище
Порядким, на позицію суду є незаконною.

Відповідно до ст.8 КАС України, суд
при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість

В Дніпропетровський апеляційний Адміністративний суд від
ОСОБА_1, інваліда з дитинства,що проживає за адресою:

27000 пров. Миру 2,

СМТ Добровеличківка, Кіровоградська область, Тел. 8(05253) J-24-48

ЗАПЕРЕЧЕННЯ

на Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України
в Добровеличківському районі Кіровоградської області від 10 грудня 2007 року по
справі №2-а-52/07

Ознайомившись з текстом скарги я
заперечую її зі слідуючих причин. Маючи статус «інваліда з дитинства», а також
будучи членом сім'ї померлого інваліда першої групи Великої Вітчизняної війни
(мого батька) я 14 лютого 2007 року звертаюся в Пенсійний фонд за місцем
проживання з заявою про переведення мене з пенсії по інвалідності з дитинства
на пенсію по втраті годувальника, що гарантується мені статтею 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування »(далі Закону),
відповідно до мого статусу. Моя заява заблокована, на мої неодноразові
звернення я отримую відмови і суть цих відмов в тому, що отримав встановлення
інвалідності після 18 років. У своєму зверненні від 04.09.2007 року я прошу
районний Пенсійний фонд навести із законодавства України закон, який визначив
би термін встановлення інвалідності, тобто, якщо внаслідок якогось захворювання
або нещасного випадку особа стала інвалідом, цей Закон зобов'язував би
її встановлювати інвалідність до якоїсь конкретної календарної дати. Тексту
цього закону я не отримую. А відповідно до ст. 19 Конституції України правовий
порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено Законодавством. У своїй Апеляційній
скарзі Відповідач пише, що основним нормативно-правовим актом, який визначає
порядок призначення, перерахунку та виплати пенсій, у тому числі пенсій у
зв'язку з втратою годувальника є Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» і що, ніби-то, Добровеличківський районний суд
неправильно застосував норми цього закону. А на справді це все зовсім навпаки,
це відповідач неправильно, довільно трактує норму статті 36 п. 2 цього закону.

Підтвердженням
цього є відповідь Відповідача від 15.01.2008 р. №73/05 на моє звернення
(додатокі). Прошу суд звернути увагу на те, що в статті 36 п.2 Закону
непрацездатними членами сім'ї вважаються діти померлого годувальника, які не
досягли 18 років, або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до
досягнення 18 років. А далі Відповідач Стверджує, навіть виділяє, що
інвалідність повинна бути встановлена до 18 років. Це вже намагання придумати
свою якусь статтю до Закону, що категорично забороняється. Тому що стати
інвалідом - це одна ситуація, а встановити інвалідність, це зовсім інша
процедура. По логіці мислення особа спочатку стає інвалідом, а потім
інвалідність встановлюється МСЕК з видачею відповідного документу, а в
чиновників Пенсійного фонду все навпаки. По довідці МСЕК я маю статус «інвалід
з дитинства», а це значить, що я став інвалідом до

досягнення 18
років незалежно від того коли я отримав цей статус, тому що дитинство це період
життя до досягнення 18 років. Тому статус «інвалід з дитинства» це значить -
став інвалідом до досягнення 18 років, слово в слово частина статті 36, п.2
після слів - «або старші цього віку».

Крім того, з основного діагнозу моєї медичної довідки слідує, що я уже з 9
років став інвалідом. Це підтверджено також Постановою Добровеличківського
районного суду від 21 листопада 2005 року, яка вступила в законну силу, тому що
вона пройшла як апеляційну, так і касаційну інстанцію і не скасована
(додатки2,3). В подальшому в своїй скарзі Відповідач весь час підкреслює, що
мені встановлення інвалідності відбулося після 18 років (і це дійсно так), але
це не являється ив порушенням Закону, тому що, як було сказано вище, не існує
Закону, який визначав би термін встановлення інвалідності, а тому і не може
бути ніякого порушення.

Чиновники
Пенсійного фонду України додумалися до того, що звернулися в Міністерство
Охорони Здоров'я за роз'ясненням значення двох слів - інвалід з дитинства.
Цікаво, а який рівень освіти у тих, хто звертався за таким роз'ясненням! Але ще
більший парадокс полягає в тому, що Міністерство Охорони Здоров'я видає таке
роз'яснення, що впору його можна заносити в Книгу Рекордів Гінесса. З цього
листа виходить, що не тільки інваліди з дитинства, а інваліди війни, інваліди
Чорнобиля і інші інваліди - це не інваліди, а якісь хворі невідомо на що, якщо
вони тільки отримали встановлення інвалідності не до тієї календарної дати, яку
придумали чиновники Пенсійного фонду. Намагання чиновників Пенсійного фонду в
Апеляційній скарзі, а також відділу медикосоціальної експертизи (по листу
Мінохорони Здоров'я) посилати мене на якийсь медичний огляд суперечить ст. 28
Конституції України, відповідно до якої жодна людина без її вільної згоди не
може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Крім того,
ст.34 Закону говориться, що повторний огляд інвалідів чоловіків, старших 60
років проводиться тільки за їх заявою. Щодо посилання Відповідача на зразок
Міністерства Охорони Здоров'я про час настання інвалідності, то я просив би суд
взагалі не брати його до уваги. По-перше, він датований 2003 роком. А мені
інвалідність встановлена в 1965 році. Як відомо, Закон не має зворотної дії,
тим більше не може діяти в зворотньому напрямку наказ Міністерства. По-друге,
статус «інвалід з дитинства» і вказує на час настання інвалідності, коли був
дитиною, тобто до 18 років. Статус «інвалід з дитинства» - це аксіома, яка не
потребує доведення.

Тим особам,
які стали інвалідами, коли були дітьми і встановили інвалідність до 18 років
надається статус - дитина інвалід. Цей статус діє до досягнення 18 років. Якщо
після 18 років ця сама особа визнається інвалідом комісія МСЕК просто змінює її
статус з дитини інваліда на інвалід з дитинства. Цим самим вказує, що дана
особа стала інвалідом коли була дитиною, тобто до 18 років. В 1965 році
мені встановили інвалідність і дали статус «інвалід з дитинства» по причині
отримання інвалідності коли я був дитиною, тобто до 18 років.

Перед законом
ми маємо однакові статуси, а отже і однакові права і намагання чиновників
Пенсійного фонду позбавити мене цих прав незаконно.

Незаконність
дій начальника Управління Пенсійного Фонду України в Добровеличківському районі
визнані Добровеличківскою районною Прокуратурою в приписах від 20.06.2006 року,
та від 12.04.2007 року, а також Кіровоградською обласною Прокуратурою від
01.10.2007 року. Управління праці та соціального захисту населення в
Добровеличківському районі у своїй відповіді від 19.05.2006 року теж визнало,
що уже з 9 років я став інвалідом.

Але районний Пенсійний Фонд ігнорує як постанови суду,
так і приписи Прокуратури, вперто вимагаючи від мене якоїсь незрозумілої
довідки про встановлення інвалідності до 18 років, що взагалі не піддається
логіці мислення, тому що я не можу повернутися назад в дитинство і отримати там
таку довідку.

Виходячи з
вищевикладеного і користуючись ст.49 КАС України, статтями, 19,28 Конституції
України, статтями, 34,36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування », -