Справа № 2-А-18/07
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2007-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2007р. м.
Одеса

Суворовський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого -
судді Федусик А.Г.,

при секретарі -
Пальоной І.М. , розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
ОСОБА_3 до КП ДЕЗ "Півничне",
третя особа - КП ДЕЗ "Півничне" дільниця №2 Суворовського
району, про зобов'язання зробити
перерахунок, стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулися до суду з позовом мотивуючи його тим, що вони проживають вАДРЕСА_1і є споживачами
комунальних послуг, які надаються
відповідачем, в тому числі послуг з холодного
водопостачання та водовідведення. Відповідно до рішення виконкому Одеської
міськради встановлені норми використання води для будинків квартирного типу з
внутріквартирним водопроводом та каналізацією з центральним гарячим
водопостачанням в розмірі 350 на добу на одного мешканця. Крім цього зазначеним
рішенням був встановлений тариф за водовикористання в розмірі 12.35 грн. на
одну особу на місяць. Загальна плата на їх сім'ю за холодну воду повинна
складати 37.05 грн. на місяць. Відповідач,
в порушення зазначених норм, за
період з 01.05.2004 року по 31.04.2004 року нарахував їм плату за використання
холодної води та каналізацію в розмірі 339.72 грн., що також ніяким чином не відповідає реальним
потребам. Зазначений розрахунок
відповідач мотивував застосуванням положень „Правил надання населенню послуг з
водо-, теплопостачання та
водовідведення", затверджених постановою
KM України №1497 від 30.12.1998 року з урахуванням
відсутності у їх квартирі лічильників. Позивачі вважають, що відповідач неправомірно нарахував їм
зазначену плату, оскільки застосування
положень зазначених Правил суперечить нормам
ст. 9 Закону України „Про ціни та ціноутворення", ст.
ст. 4, 5, 6, 13, 32
Закону України „Про питну воду на питне водопостачання", ст. 67 ЖК України, ст. 32 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги",
ст. ст. З, 18, 21,
22, 24 Закону України „Про захист
прав споживачів". Також позивачі вважали неправомірним застосування
зазначених Правил ще і з тих підстав, що
будинкова мережа водопостачання використовується мешканцями будинку для миття
автомобілів, килимів, а також третіми особами та об'єктами торгівлі
(кафе, бари), які оточують будинок, що унеможливлює застосування цих Правил при
розрахунках. Позивачі відмовились оплачувати нараховану суму і неодноразово
зверталися до відповідача з вимогами про здійснення перерахунку плати за
використану воду, але останній тривалий
час ігнорував ці звернення, а в
подальшому неправомірно відмовив у задоволенні цих вимог. У зв'язку з виниклою
заборгованістю, яку позивачі вважають
неправомірною, відповідач незаконно
відмовив їм у видачі довідки про склад сім'ї,
що призвело до затримки приватизації їх квартири. Крім цього, відповідач систематично вивішує на видних
місцях їх будинку список боржників за комунальні послуги, де зазначена і їх сім'я, чим принижує їх честь, гідність та репутацію серед знайомих та
сусідів. Зазначеними діями, які
виразилися в незаконному розрахунку плати за воду, відмові зробити перерахунок, не реагуванні на їх звернення, відмові видати довідку про склад сім'ї, приниженні їх честі, гідності та репутації, позивачам завдана моральна шкода, яку вони оцінюють в 50000 грн.. Зазначене
стало підставою для звернення до суду позовними вимогами, які в остаточній редакції в зобов'язанні
відповідача здійснити перерахунок плати за використання холодної води та
каналізацію з урахуванням встановленої норми споживання в розмірі 350 на добу
на одного мешканця, а також стягненні з
відповідача на їх користь в рівних частках моральної шкоди в розмірі 50000
грн..

Представник
відповідача та третьої особи в судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що у зв'язку з тим, що у квартирі позивачів не були встановлені
лічильники води, розрахунок здійснювався
на підставі „Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення", які діяли на момент здійснення розрахунку. Посилання
позивачів на використання будинкової мережі водопостачання не за призначенням є
безпідставними, оскільки ця мережа
використовується тільки для санітарних потреб будинку і плата за використану
для цього воду не

розподіляється на мешканців будинку,
які не мають лічильників. Ніякими третіми особами та суб'єктами
підприємницької діяльності, об'єкти яких
розташовані поряд з будинком, мережа
водопостачання не використовується. З зазначених підстав позивачам правомірно
було відмовлено у здійсненні перерахунку. Твердження позивачів про відмову у
видачі довідки про склад сім'ї є безпідставними, оскільки ця довідка їм була видана і в грудні
2004 року вони приватизували свою квартиру. Також є безпідставними твердження
позивачів про ігнорування їх звернень,
оскільки на усі їх письмові звернення їм була направлені письмові
відповіді. У зв'язку з наявністю заборгованості у позивачів не тільки за
холодну воду та каналізацію, а і за інші
комунальні послуги, дійсно відповідачем
вивішувалася на загально-доступних місцях будинку інформація про наявність у
мешканців будинку боргів, але
представник відповідача вважав, що ця
інформація не є конфіденційною і її розповсюдження не принижує честь, гідність та репутацію позивачів. На підставі
викладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з
мотивів його необґрунтованості.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
сторін, свідків, розглянувши справу у межах заявлених вимог та
на підставі представлених сторонами доказів,
суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні
позову з наступних підстав.

В
судовому засіданні встановлено, що
позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2проживають вАДРЕСА_1з 1982 року,
а позивач ОСОБА_3. проживає в цій квартирі з 1993 року (а.с. 144),
і вони є споживачами комунальних послуг,
в тому числі послуг з водопостачання та водовідведення.

При
цьому факт укладення між сторонами угоди про надання комунальних послуг
підтверджується наявністю розрахункових книжок та оплат (а.с. 12-28),
та не оспорювався самими позивачами,
які стверджували що споживачами цих послуг.

До
30.07.2004 року в зазначеній квартирі не були встановлені прилади обліку
водопостачання, що підтверджується актом
№367 від 30.07.2004 року (а.с. 29) та не
оспорювалося в судовому засіданні позивачами.

Відповідно
до п.11 „Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення", затверджених постановою KM України
№1497 від 30.12.1998 року у разі встановлення побудинкових (або на групу
будинків) засобів обліку холодної і гарячої води споживач сплачує за холодну і
гарячу воду згідно з показаннями засобів обліку, за вирахуванням витрат виконавця послуг та
орендарів- юридичних осіб, що знаходяться
в даному будинку (будинках). Різниця розподіляється серед споживачів-власників
або наймачів квартир пропорційно кількості мешканців у квартирі (виконавець
послуг визначає питомі витрати води на одного мешканця будинку і перемножує їх
на кількість мешканців у квартирі).

Відповідно
до викладеного порядку, та з урахуванням
того, що зазначений будинок був
обладнаний загальнобудинковими засобами обліку,
відповідачем було зроблено розрахунок плати за використану воду для
позивачів за період з 01.01.2003 року по 01.08.2004 року, яка склала 339, 72 грн. (а.с. 11).

Зазначену заборгованість
позивачі до цього часу не оплатили.

З
урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог
позивачів про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок плати за
використану воду, оскільки судом не
встановлено порушень діючого законодавства при здійсненні зазначеного
розрахунку на суму 339, 72 грн..

При
цьому доводи позивачів про необхідність застосування при розрахунках норм
споживання води, встановлених рішеннями
виконкому Одеської міськради №675 від 27.11.2003 року та №63 від 27.05.2004
року, а також вимог Законів України „Про
ціни та ціноутворення" та „Про питну воду на питне водопостачання"
суд до уваги не приймає, оскільки „Правила
надання населенню послуг з водо-,
теплопостачання та водовідведення",
затверджені постановою KM України №1497 від 30.12.1998 року, є спеціальної нормою, на момент здійснення розрахунку не були
скасовані і були обов'язковими для виконання,
і відповідно до п.п.10, 19 цих
Правил у випадку встановлення засобів обліку на вводі в будинок розрахунок
споживання води здійснюється не на підставі встановлених норм, а виходячи з показань цих засобів обліку.

Також є
безпідставними посилання позивачів на неможливість застосування Правил при
здійсненні розрахунків у зв'язку з наявністю витоку з загально будинкової
системи водопостачання, оскільки п. 11
„Правил надання послуг з центрального опалення,
постачання холодної та гарячої води і водовідведення", на який фактично посилаються позивачі, набрав чинності після затвердження цих правил
постановою KM України №630 від 21.07.2005 року, тобто фактично через рік після здійснення
спірного розрахунку.

Не
знайшли свого підтвердження доводи позивачів щодо протиправної відмови
відповідачем у видачі довідки про склад сім'ї і затримки у зв'язку з цим приватизації
їх квартири, оскільки в судовому
засіданні в судовому засіданні було встановлено, що позивачі звернулися до відповідача з
вимогами про видачу цієї довідки в жовтні 2004 року і така довідка їм була
видана, а 01.12.2004 року позивачі
приватизували належну їм квартиру (а.с.
132, 178). При цьому факт
отримання цієї довідки не оспорювали в судовому засіданні позивачі.

Твердження
позивачів про ігнорування відповідачем їх звернень в порушення вимог Закону
України „Про звернення громадян" також спростовуються матеріалами справи
(а.с. 10, 169-180).

Крім
цього, в судовому засіданні
встановлено, що у зв'язку з наявністю у
позивачів заборгованості по комунальним платежам, в тому числі за воду, відповідач здійснював повідомлення боржників
про наявність боргу, в тому числі
позивачів, шляхом вивішування списків
боржників у загальнодоступних місцях будинку,
зокрема у парадних (а.с.
31-33, 35).

Відповідно
до Закону України „Про інформацію" інформація про наявність у позивачів
заборгованості не відноситься до категорії конфіденційної і не має обмежень
розповсюдження. Така інформація на думку суду також не може бути віднесена і до
особистої, оскільки вона стосується
відносин у сфері комунальних послуг і наявність заборгованості при
централізованій системі надання цих послуг може вплинути на права інших
споживачів цих послуг, тобто інших
мешканців будинку.

З
урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що зазначені дії відповідача щодо
розповсюдження інформації про наявність боргу за комунальні платежі не є
неправомірними і само по собі розповсюдження цієї інформації не може
принижувати честь, гідність та репутацію
боржника.

При
цьому доводи позивачів про те, що у них
ніколи не було ніякого боргу по оплаті комунальних послуг крім плати за воду в
сумі 339, 72 грн., яку відмовляються
оплачувати у зв'язку з невірним розрахованком,
суд до уваги не приймає, оскільки
ці доводи спростовуються матеріалами справи (а.с. 11,
66-72, 170-171, 175,
178-179), та фактично не
оспорювалося позивачами у своєї заяві від 16.05.2005 року (а.с. 8).

Відповідно
до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

З
урахуванням того, що в ході розгляду
справи судом не було встановлено будь-яких неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідача у відношенні
позивачів, суд вважає необхідним
відмовити у задоволенні вимог позивачів про стягнення моральної шкоди, оскільки ці вимоги не засновані на законі.

На
підставі викладеного, керуючись Законом
України „Про ціни та ціноутворення",
Законом України „Про питну воду на питне водопостачання", Законом України „Про житлово-комунальні
послуги", Законом України „Про
захист прав споживачів", „Правилами
надання населенню послуг з водо-,
теплопостачання та водовідведення",
затвердженими постановою KM України №1497
від 30.12.1998 року, „Правилами надання
послуг з центрального опалення,
постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими постановою KM
України №630 від 21.07.2005 року,
ст. 1167 ЦК України, ст.
ст. 158-163, 167 Кодексу Адміністративного Судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 до КП ДЕЗ "Півничне", третя особа - КП ДЕЗ "Півничне"
дільниця №2 Суворовського району, про
зобов'язання зробити перерахунок,
стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Судова
постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом 30
днів, шляхом подачі на протязі 10 днів
починаючи з дня проголошення постанови,
заяви щодо апеляційного оскарження постанови суду, та послідуючим наданням апеляційної
скарги, протягом 20 днів після надання
заяви про апеляційне оскарження.