Справа № 22-а-8730/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Кузнецова М.Л.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2008 року справа
№ 22-а-8730/08

зал судового засідання № 2 у
приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів: при секретарі

Горбенко К.П., Яманко В.Г. Білоус
К.І.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області;

на постанову

Стахановського міського суду Луганської області

від

10 липня 2008 року

у справі

№ 2-а-87/08

за позовом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3;

до

Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області; Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області

про

визнання дій неправомірними та стягнення недоплати
одноразової компенсації,

ВСТАНОВИЛА:

У
квітні 2008 року представники позивача звернулися до суду з уточненим позовом
до відповідача про визнання дій неправомірними та стягнення недоплати суми
одноразової компенсації, ОСОБА_3, як особі, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
зазначивши, що з 01.11.2007 року його визнано інвалідом 2 групи, а до цього він
перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області як інвалід 3 групи. В порушення
ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивач не в повному обсязі отримував
разову компенсацію у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, розмір яких
встановлений на час виплати. Також ОСОБА_3 вважає, що відповідачем не в повному
обсязі сплачена різниця між сумами одноразової компенсації у зв'язку з
інвалідністю 2 та 3 групи.

Постановою
Стахановського міського суду Луганської області від 10 липня 2008 року позов
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області,
Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про
визнання дій неправомірними та стягнення недоплати одноразової компенсації було
задоволено частково.

Не
погодившись з таким судовим рішенням, Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області подало апеляційну
скаргу, в якій просять постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку
в управлінні праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії, його визнано
інвалідом 2 групи, а до цього перебував на обліку у відповідача як інвалід 3
групи, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Відповідач та представник Головного управління Державного казначейства
України у Донецькій області в судове засідання не з'явилися, були повідомлені
належним чином, від останнього надійшло клопотання з проханням розглянути
справу за відсутності їх представника.

Представник
позивача ОСОБА_1, у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених в
апеляційній скарзі, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, колегія суддів
вважає її такою, що не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції
повинна бути залишена без змін.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_3 має
статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та з
05 березня 2007 року визнаний інвалідом третьої групи, а з 01.11.2007 року його
визнано інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення (НОМЕР_1) та
довідками МСЕК, наявними у матеріалах справи (а.с. 6-8, 37).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 48 ч.1,2,3 Закону України
“Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи
виплачується інвалідам 3 групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат,
інвалідам 2 групи у розмірі 45
мінімальних заробітних плат.

У разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка складалася на момент
встановлення інвалідності.

Відповідно до Закону України «Про Держаний бюджет України на 2007 рік»
розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 жовтня 2007 року встановлений
у розмірі 460 грн.

При цьому вказаний закон не містив обмежень щодо застосування ст. 48 Закону
№ 796-ХІІ на час виникнення спору. Виходячи із загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними актами,
у відповідності до припису ч. 4 ст. 9 КАС України, при вирішенні даного
спору застосуванню підлягає саме стаття
48 Закону № 796-ХІІ, та Закони України,
яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, а не постанова КМУ № 836
від 26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Таким чином, право ОСОБА_3 на виплату різниці компенсації прямо встановлено
Конституцією України та Законом України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того,
вказане право гарантовано ст.17 Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні гарантії», а також гарантований і розмір
спірної соціальної допомоги. До цього ж, в ч. 1 ст. 17 закону зазначено, що
соціальні гарантії встановлюються тільки законами з метою забезпечення
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Пунктом 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
№ 489-V від 19.12.2006 року «з
метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом» дію
абзаців 2-7 частини 1 статті 48 Закон 796 - XII в частині виплати допомоги на
оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено на
2007 рік.

Однак, стаття 71 Закону 796-ХІІ, яка діє з 01.01.2007 року, вказує на
неможливість призупинення дії норм цього закону іншими законами, крім законів
про внесення змін до нього. Відповідних змін до норм спеціального Закону
796-ХІІ внесено не було.

Також, 09 липня 2007 року Конституційним Судом України у справі № 1-29/2007
(справа про соціальні гарантії громадян) ухвалено Рішення № 6-рп/2007, яке має
преюдиціальне значення для судів при розгляді позовів щодо досліджених ним
правовідносин, відповідно до якого, визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 30 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-У від
19.12.2006 року.

Конституційний Суд України відзначив, що положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» не можуть скасовуватися чи змінюватися
обсяги прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених
іншими законами України, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних
законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання
відносин, що є предметом інших законів України.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу компенсації у
зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності у розмірі 189 грн. 60 коп та різниці у компенсації в розмірі 94,80 грн., є
неправомірними.

Тобто, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому судова колегія вважає за необхідне апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.п. 1,3 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1, ч. 2 ст.
205, ст. 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області -
залишити без задоволення.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 10 липня 2008
року у справі № 2-а-87/08 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в інтересах
ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області, Головного управління Державного казначейства
України в Луганській області про визнання дій неправомірними та стягнення
недоплати одноразової компенсації - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий: Г.М.Міронова

Судді:
К.П.Горбенко

В.Г.Яманко