Справа № 22-а-14385/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2008 року справа № 22-а-14385/08

зал судового засідання № 2 у
приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бул. Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г.
М. Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю
представників:

від
позивача:

не з'явився,
повідомлений належним чином,

від відповідача:

не з'явився,
повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області

на постанову Луганського
окружного адміністративного суду

від

17
липня 2008 року

по адміністративній справі

№
2-а-8576/08 (суддя Ковальова Т. І.)

за позовом

ОСОБА_1,
м. Стаханов

до

Управління
Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області

про

визнання
незаконної бездіяльності, стягнення підвищення до пенсії за віком

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 25 квітня 2008 року до Луганського окружного
адміністративного суду з позовною заявою (арк. справи 2) до Управління
Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області про визнання незаконною бездіяльності
Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області по не
виплаті з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2007 року підвищення до пенсії,
передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»;
стягнення з Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської
області доплати до пенсії за віком за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня
2007 року в розмірі 914 грн. 77 коп.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2008
року (арк. справи 29-30) позовні вимоги ОСОБА_1. були задоволені частково. Суд
першої інстанції визнав незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду
України в м. Стаханові Луганської області щодо відмови у виплаті позивачу
доплати до пенсії у вигляді 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року, стягнув з Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області на користь позивача доплату до пенсії у вигляді 30 %
мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року у сумі 742 грн. 64 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовив за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої
інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права
та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Сторони про дату
та час судового засідання були повідомлені своєчасно, проте не скористалися
своїм правом бути присутніми на судовому розгляді.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги встановила наступне.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195- IV від 18
листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних
правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий
статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх
соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1
вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

Відповідно до
паспорту серії НОМЕР_1 виданого Стаханівським МВ УМВС України в Луганській
області 6 жовтня 1999 року (арк. справи 3) ОСОБА_1. народилася ІНФОРМАЦІЯ_1
року, тобто станом на 2 вересня 1945 року їй було 7 років. Статус позивача як дитини війни підтверджується посвідченням
(арк. справи 4).

Позивач в позові
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни за 2006 - 2007 роки зазначає
наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17
статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20
грудня 2005 року № 3235-IV, який набрав чинності з 1 січня 2006
року, встановлено, що з метою приведення окремих норм законів у відповідність
із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу 7 статті 5 та статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України
«Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
від 19 січня 2006 року N
3367-IV, який набрав чинності
з 2 квітня 2006 року, пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» було виключено, статтю 110 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» було викладено в наступній редакції: «Установити,
що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006
року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України
за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету». При цьому, Порядок надання пільг, передбачених статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", у 2006 році Кабінетом Міністрів
України розроблено не було.

З огляду на те,
що положення статті 110 Закону України "Про державний бюджет України на
2006 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не визнані
неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними щодо відмови у виплаті
позивачу, як дитині війни, за 2006 рік підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком та відповідно правильно відмовив в задоволенні
позову в цій частині.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія
статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Таким чином,
висновок суду першої інстанції про визнання права позивача на виплату
підвищення до пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року є вірним.

За приписами
абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-V,
який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для
осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць: з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007
року - 410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415 грн. 11 коп. Виходячи з
цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" складає:
з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп., з
1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Таким чином,
розмір невиплаченої відповідачем суми доплати до пенсії за період з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року складає 710 грн. 90 коп. (91 грн. 26 коп. (410
грн. 06 коп. х 30 % : 31 день) х 23 дня
(період з 9 липня 2007 року по 31 липня 2007 року) + 246 грн. 04 коп. (410 грн.
06 коп. х 2 місяці х 30 %) + 373 грн. 60 коп. (415 грн. 11 коп. х 3 місяці х 30
%), а не 742 грн. 64 коп. як помилково визначено судом першої інстанції.

Статтею 7
Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» передбачено,
що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених
цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Проте, судом першої інстанції в резолютивній частині постанови вказано
про стягнення доплати до пенсії з Управління Пенсійного фонду України в м.
Стаханові Луганської області без зазначення того, що таке стягнення
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідач в
обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для
визначення пенсій, призначених згідно з
цим Законом.

З цього приводу
колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий
мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року передбачено, що прожитковий
мінімум застосовується для: встановлення розмірів мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій
та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів
України, визначення права на призначення соціальної допомоги.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання незаконної бездіяльності відповідача по
невиплаті позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся 7 лютого 2008 року до відповідача з заявою
про виплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 1 січня 2006 року
по 31 грудня 2007 року (арк. справи 5), відповідач листом від 11 квітня 2008
року (арк. справи 6) відмовив в перерахунку підвищення до пенсії за заявою
позивача, тобто мають місце протиправні дії, питання про визнання яких
протиправними позивач не ставив, тому в цій частині позовних вимог слід
відмовити, а постанову суду першої інстанції - змінити.

Частиною 3
статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо
адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки адміністративний позов містить декілька вимог, розмір компенсації
судових витрат визначається виходячи з кількості задоволених/незадоволених
позовних вимог.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач сплатив квитанцією б/н від 21 квітня 2008 року (арк.
справи 1) судовий збір в розмірі 9 грн. 15 коп. (арк. справи 1). Згідно пункту
3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України, підпункту «б» пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про державне мито» розмір судового збору, що сплачується при поданні
адміністративного позову складає 3 грн. 40 коп. Сума зайво сплаченого судового
збору повертається позивачу за його клопотанням ухвалою суду відповідно до
частини 2 статті 89 Кодексу адміністративного судочинства України. Як
вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено дві вимоги, тому враховуючи
часткове задоволення однієї із позовних вимог та відмова в задоволенні іншої,
сума судового збору повинна бути стягнута на користь позивача складає 0, 85
грн. Суд першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат в порушення
частин 1, 4 статті 94, пункту 4 частини 1 статті 207 Кодексу адміністративного судочинства України
не вирішив.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що
обумовлює зміну постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області на
постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-8576/08
задовольнити частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-8576/08
змінити.

Виключити
абзац 2 з резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-8576/08.

Вважати
абзац 3 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 17 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-8576/08 абзацом 2.

Змінити
абзац 2 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного
суду від 17 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-8576/08, виклавши в наступній редакції:

«Стягнути
з Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області на
користь ОСОБА_1 підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті
6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року в сумі 710 грн. 90 коп. за рахунок коштів
Державного бюджету України».

Виключити
перше речення абзацу 3 резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-8576/08.

Резолютивну
частину постанови Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня
2008 року по адміністративній справі №
2-а-8576/08 доповнити абзацом 4, виклавши в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 0, 85 грн.».

В
іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17
липня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-8576/08 залишити без змін.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови
у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені та підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 17 листопада 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному
обсязі та підписана колегією суддів 19 листопада 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко