Справа № 2а-253/07
Суддя: Бессараб Л.М.
Дата ухвалення: 2007-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

код суду 2702
справа №2а-860/2006
справа №2а-253/2007
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
травня 2007 року Гагарінський
районний суд

міста
Севастополя

у
складі: головуючого судді Бессараб
Л.М.

при
секретарі Лавріщевій
О.Є.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Севастопольського військово-морського ордена Червоної Зірки інституту ім. П.С.
Нахімова про стягнення доплати по грошової компенсації замість речового майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулася 08.12.2006 року до суду з позовом до відповідача Севастопольського
військово-морського ордена Червоної Зірки інституту ім. П.С. Нахімова про
стягнення доплати по грошової компенсації замість речового майна у розмірі 3460
грн. 55 коп. та компенсації за невчасний розрахунок по тих підставах, що вона
проходила дійсну військову службу у Севастопольському військово-морськом ордена
Червоної Зірки інституту ім. П.С. Нахімова.

У
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в частини
стягнення грошової компенсації замість речового майна у розмірі 3460 грн. 55
коп. від позовних вимог в частини стягнення компенсації за невчасний розрахунок
відмовилася.

У судовому
засіданні представник відповідача позов не визнав.

Вислухавши
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню за наступних підставах.

В
судовому засіданні встановлено, що, позивач ОСОБА_1. проходила дійсну військову
службу у Севастопольському військово-морськом ордена Червоної Зірки інституту
ім. П.С. Нахімова на підставі наказу 19.10.2006 року була звільнена з
військової служби у запас за станом здоров'я.

Відповідно
до вимог ст.. 116 КЗпП
України, при звільненні працівників, виплата всіх сум, встановлених працівнику,
виплачується йому в день звільнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги

позивача
обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. Добровільно виплатити
грошову компенсацію замість речового майна Севастопольський військово-морської
ордена Червоної Зірки інститут ім. П.С. Нахімова відмовився.

Згідно
ч.2 ст.17 Конституції України „держава забезпечує соціальний захист громадян
України, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових
формування, а також членів їх сімей". Частина 2 ст.9 Закону України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей"
свідчить „військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення,
а також речове майно і продовольчі пайки або, по їх бажанню, грошову
компенсацію".

Згідно
ч.4 ст.9 порядок і розміри грошового і матеріального забезпечення
військовослужбовців і компенсації замість продовольчих пайків встановлюються
Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта грошових доходів.

На
вимогу вищезгаданих законів, з метою раціонального забезпечення
військовослужбовців продовольством Кабінетом Міністрів України прийнята
Постанова №316 від12.03.1996 року „Про норми забезпечення продовольчими пайками
військовослужбовців Збройних Сил України і інших військових формувань".

Відповідно
до вищезгаданої Постанови позивач повинен був забезпечуватися продовольчим
пайком по нормі №1, але з 11.03.2000 року Законом України „Про деякі заходи
щодо економії бюджетних засобів" від 17.02.2000 року, була припинена дія
ч.2 ст. 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців" в частині отримання військовослужбовцями продовольчих
пайків і речового майна або по їх бажанню, грошової компенсації. Конституційним
судом України, Закон України „Про соціальній і правовий захист військовослужбовців"
антиконституційним не визнаний та не відміняє ч.1 ст.9 Закону, який гарантує
матеріальне, продовольче і інші види забезпечення військовослужбовцям. Ніхто не
має право обмежувати військовослужбовців і членів їх сімей в правах і свободах,
встановлених законодавством. Оскільки якнайменшу вартість цих всіх норм
продовольчого забезпечення має норма №1, то позивачу повинні були забезпечувати
саме за даною нормою.

Згідно
ст.16 Закону України „Про Збройні Сили України" і редакції від 05 жовтня
2000 року вказано, що держава забезпечує соціальний і правовий захист
військовослужбовців і осіб, звільнених в запас, а також гарантує отримання за
рахунок держави фінансової, речової, продовольчої і інших видів забезпечення.

На
виконання вимог ст.16 Закону України „Про Збройні Сили України" постановою
Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426 були затверджені норми
харчування військовослужбовців і інших військових формувань.

Частина
3 статті 22 Конституції України вимагає „при ухваленні нових законів або
внесенні змін до діючих законів не допускається зменшення змісту і об'єму
існуючих прав і свобод".

Враховуючи
вищесказане, суд вважає, що порушено законне гарантоване державою право
позивача на отримання речового забезпечення

за рахунок
держави, унаслідок чого у Севастопольського військово-морського ордена Червоної
Зірки інституту ім. П.С. Нахімова утворилася заборгованість перед позивачем в
сумі 3460 грн. 55 коп. відповідно розрахунку до адміністративного позову.

На
підставі висловленого, керуючись ч.2 ст.9 Закону України „Про соціальний захист
військовослужбовців та членів їх сімей", ст.20 Положення „Про забезпечення
військовослужбовців ЗС України речовим майном в мирний час", затвердженим
Постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року №1444, ст.. 104, 105, 185 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації замість речового майна -
задовольнити.

Стягнути
з Севастопольського військово-морського ордена Червоної Зірки інституту ім.
П.С. Нахімова на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість речового майна
суму у розмірі 3460 грн. 55 коп. (три тисяч чотириста шістдесят грн.. 55 коп.).

Стягнути
з Севастопольського військово-морського ордена Червоної Зірки інституту ім.
П.С. Нахімова на користь держави держмито в розмірі 51 грн.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку через Гагарінський районний суд м.
Севастополя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186
КАС України.