Справа № 22-а-326/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

по 1-й інстанції: Нитик Г.І.
Справа № 22-а-326/08
Городенківський районний суд Івано-Франківської області
ряд.ст.зв. № 57
№
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

17
березня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду

в складі:

головуючого-судді
Олендера І.Я.,

суддів
Кушнерика М.П., Шавеля Р.М.,

при секретарі Соколовській
А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Топорівської сільської ради
Городенківського району Івано-Франківської області на постанову
Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2007
року по справі № 2-а-19/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Топорівської
сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання незаконним розпорядження від 20
грудня 2006 року, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л
а :

21 травня 2007 року
Городенківським районним судом Івано-Франківської області прийнято постанову по
даній адміністративній справі № 2-а-19/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Топорівської сільської
ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання незаконним розпорядження від 20
грудня 2006 року, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, якою позов задоволено, а саме визнано незаконним
(протиправним) та скасовано розпорядження Топорівської сільської ради
Городенківського району Івано-франківської області від 20.12.2006 року № 101
„Про звільнення з роботи ОСОБА_1., поновив позивача на посаді землевпорядника
Топорівської сільської ради з 21.12.2006 року та стягнув на його користь
4086,46 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги виходив з того, що звільнення позивача зі служби в органі
місцевого самоврядування було проведено не у відповідності до вимог ст.40,ст.43
КЗпП України, оскільки не знайшло свого підтвердження систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та
правилами внутрішнього трудового розпорядку та не підтвердився факт вчинення
прогулу без поважних причин, тому позивач підлягає поновленню на посаді, що
займав до звільнення, з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного
прогулу.

Вказану постанову оскаржив
відповідач - Топорівська сільська рада Городенківського району
Івано-Франківської області, представник якої в поданій апеляційній скарзі
покликається на те, що судом першої інстанції постанова прийнята за
недоведеністю обставин, що мають значення для вирішення справи, які суд
помилково вважав доведеними, невідповідністю висновків суду обставинам справи,
з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до
прийняття неправильного по суті рішення, в зв'язку з чим просить постанову
скасувати та постановити нову, якою повністю відмовити в позові.

Як на доводи в своїй апеляційній
скарзі представник відповідача покликається
на те, що судом не враховано факт невчасного надіслання на адресу відповідача
листа профспілкового органу, яким не було надано згоди на звільнення позивача з
роботи, і така не була обґрунтованою. Судом не взято до уваги факту
систематичного невиконання позивачем трудових обов'язків, а саме, що раніше до
нього застосовувався захід дисциплінарного стягнення - оголошення догани, а
також не враховано, що позивач без поважних причин був відсутній на робочому
місці, що стверджується відповідними актами.

Представник
апелянта - відповідача Топорівської сільської ради Городенківського району
Івано-Франківської області, а так само позивач ОСОБА_1., в судове засідання не
явились, хоча належним чином були повідомлені про час, місце та дату
апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий проведено
у їх відсутності.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції правильно надано оцінку діям та
прийнятому рішенню індивідуальної дії суб'єкту владних повноважень, щодо
звільнення позивача, з точки зору його правомірності, обґрунтованості,
об'єктивності, а також інших визначених ч.3 ст. 2 КАС України обов'язкових
критеріїв і зроблено відповідні висновки.

Судом
першої інстанції було безспірно встановлено, що позивач проходив службу в
органі місцевого самоврядування - Топорівській сільській раді Городенківського
району Івано-Франківської області, та як вбачається з копії розпорядження вище
вказаної сільської ради за підписом сільського голови № 101 від 20.12.2006р.
(а.с.5,25) позивача з 21.12.2006 року було звільнено з посади
спеціаліста-землевпорядника у зв'язку систематичним порушенням трудової
дисципліни, несвоєчасним виконанням службових обов'язків, відсутністю на
робочому місці, недбалим ставленням до своїх обов'язків та роботи
землевпорядника, з урахуванням розпорядку роботи Топорівської сільської ради,
розпорядження № 39 від 05.06.2006 року, рішення сесії за № 35 від 29.10.2006р.,
рішення виконкому № 25 від 23.05.2006 оку, актів та власного пояснення
землевпорядника, згідно п.п.3,4 ст. 40 КЗпП України.

Підставою
для звільнення позивача стало, на думку відповідача, систематичне порушення
трудової дисципліни, несвоєчасне виконання службових обов'язків, відсутність на
робочому місці, недбале ставлення до
своїх обов'язків та роботи землевпорядника.

Згідно
вимог ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги
в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з доводів аеляційної скарги представник
апелянта як на підставу скасування судового рішення вказує факт невчасного
направлення йому рішення профспілкового органу, яким не було надано згоди на
звільнення позивача з роботи.

Колегія суддів не погоджується в цій
частині з доводами апеляційної скарги, оскільки відповідно до встановлених
судом першої інстанції обставин, які підтверджені показаннями свідків та
письмовими доказами, вбачається, що профспілковим комітетом працівників Городенківської райдержадміністрації
та районної ради було проведено розгляд відношення сільського голови
Топорівської сільської ради про
звільнення
спеціаліста-землевпорядника
Волошина, проведено його розгляд в процесі якого було встановлено,
що між сільським головою та
землевпорядником виникли напружені відносини, а тому було прийнято рішення не
дати згоди на звільнення ОСОБА_1з роботи, що зафіксовано в протоколі засідання
профкому від 18.12.2006 р. Витяг з
рішення профкому в приміщенні Городенківської РДА 20.12.2006 р. голова профкому
Цюмпала намагався вручити сільському
голові Топорівської сільської ради, однак такий відмовився від його отримання,
що зафіксовано відповідним Актом про відмову, і такий був направлений в сільську
раду факсом 20.12.2006 р.

Однак,
сільський голова умисно не зберіг в повному обсязі отриманий факс (із
зазначенням дати та часу отримання), передав секретарю сільської ради на
реєстрацію протокол від 18.12.2006 р. про відмову в наданні згоди на звільнення
ОСОБА_1зі значним запізненням, після оформлення розпорядження про звільнення
Волошина, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції, що встановлений ч.5 ст. 43 КЗпП України триденний строк для
повідомлення власника чи уповноваженого ним органу про прийняте рішення профкомом
пропущений не був.

Крім того колегія суддів вважає
необгрунтованими покликання представника відповідача в апеляційній скарзі на
те, що постанова підлягає скасуванню з тієї підстави, що позивач допустив
систематичне порушення трудової дисципліни, несвоєчасне виконання службових
обов'язків, недбале ставлення до своїх обов'язків та роботи землевпорядника з
огляду на розпорядження № 39 від 05.06.2006 року, рішення сесії за № 35 від
29.10.2006р., рішення виконкому № 25 від 23.05.2006оку.

Так колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про відсутність доказів систематичного
невиконання позивачем без поважних причин обовязків, покладених на нього
трудовим договором.

При цьому слід враховувати, що
відповідач не подав суду переконливих доказів про те, наскільки суттєвим було
невиконання службових обовязків, і наскільки серйозно це могло вплинути на
виробничу діяльність органу місцевого самоврядування, а так само не довів в
звязку з чим він дійшов висновку, що позивачем допущене систематичне
невиконання службових обовязків.

Покликання відповідача на розпорядження № 39 від 05.06.2006 року, рішення сесії за № 35 від
29.10.2006р., рішення виконкому № 25 від 23.05.2006оку про вказані вище
обставини не свідчать та його позиції належним чином не обґрунтовують.

Також,
відповідач не довів, що він на виконання вимог законодавства зажадав від
позивача пояснення в письмовій формі, зокрема в частині систематичного невиконання позивачем без поважних причин обовязків,
покладених на нього трудовим договором.

Крім того колегія суддів вважає, що
оскільки розірвання трудового договору за систематичне невиконання трудових
обовязків є видом дисциплінарного стягнення, то відповідач повинен був
враховувати вимоги, щодо дотримання строків, що встановлені для накладення
дисциплінарних стягнень, згідно яких усяке дисциплінарне стягнення, в тому
числі звільнення за цією підставою, застосовується безпосередньо за виявленням
проступку, але не пізніше 1-го місяця з дня його виявлення.

Колегія суддів вважає необгрунтованими
доводи апеляційної скарги і в частині правомірності на думку відповідача
звільнення позивача за систематичне порушення трудової дисципліни, зокрема за
прогул, відсутність на робочому місці більше трьох годин.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції та вважає, що покликання апелянта
спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами.

Так,
встановлено, що Акт від 21.11.2006 р. про відсутність на робочому місці з 13.00
до 16.10 год. спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_1та секретаря сільської ради
ОСОБА_5 був складений в присутності бухгалтера сільської ради Марковської,
касира сільської ради ОСОБА_4, члена виконкому ОСОБА_2., жителів села Топорівці
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які будучи допитані в судовому засіданні як свідки
ствердили, що про відсутність цих працівників їм стало відомо зі слів
сільського голови, а свідки ОСОБА_3та ОСОБА_5(під час складання Акту його
прізвище було ОСОБА_6) не були присутні в приміщенні сільської ради протягом
часу, зазначеного в Акті, а тому не можуть ствердити, чи Волошин був відсутній
на робочому місці більше трьох годин, підписували акт за проханням сільського
голови ОСОБА_2. Вказане ставить під сумнів дійсність обставин, що
встановлюються вказаним актом, а тому такий правомірно відкинуто судом першої
інстанції, як доказ, що вказує на порушення зі сторони позивача правил
внутрішнього трудового розпорядку.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і в тій частині, що Акти від 27.11.2006 p., 28.11.2006 р. та 29.11.2006 р. про відсутність на роботі
спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_1також не можуть братись до уваги, як належні
докази порушень зі сторони позивача, оскільки працівники сільської ради ОСОБА_7та ОСОБА_4, підписували їх за вказівкою
сільського голови не переконавшись у дійсності обставин, що ними
стверджувались, зокрема будучи допитаними в якості свідків зазначили, що їм не
було відомо, чи їздив позивач в
м.Городенку здавати які-небудь звіти, як-то вирішувати інші питання. Ствердили,
що в сільській раді не ведеться реєстрація, де зазначається хто і куди відлучається з приміщення сільської ради.
Свідок ОСОБА_6, секретар сільської ради пояснив, що він не підписав Акт про
відсутність ОСОБА_1на роботі 29.11.2006 р., так як в час, зазначений в цьому акті
він не був в сільській раді, а виїздив в Городенку.

З
пояснень сторін, представлених ними письмових доказів, та показань свідків на
думку колегії суддів взагалі неможливо встановити, яким чином ведеться контроль
за службовцями та працівниками сільської ради, щодо дотримання ними трудової
дисципліни, зокрема правил внутрішнього трудового розпорядку.

На
думку колегії суддів, з огляду на вказане, суд першої інстанції правильно
вважав, що вимоги позивача про незаконність звільнення із займаної посади та
протиправність розпорядження відповідача є підставними і позивач відповідно до
вимог ч.1 ст.235 КЗпП України, оскільки
такий був незаконно звільнений, повинен бути поновлений на попередній роботі, а
тому в цій частині суд першої інстанції постановив законне рішення про
поновлення позивача на посаді, яку він займав до звільнення.

Крім
того колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до
спірних правовідносин норми КЗпП України, оскільки розглядаючи спір та
вирішуючи питання щодо законодавства, яким врегульовані спірні відносини
публічної служби (служби в органах місцевого самоврядування), суд першої
інстанції мав виходити з того, що такі відносини перш за все, є предметом
регулювання адміністративного права і умови служби визначені законодавством, в
даному випадку Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”,
однак оскільки в спеціальному законі відсутні відповідні положення, то в даному
випадку судом першої інстанції правильно застосовано норми трудового
законодавства.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно
до ст.71 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив дану справу та
прийшов до правильного висновку про протиправність дій та рішення відповідача,
щодо звільнення позивача з роботи в органі місцевого самоврядування, правильно
скасував оскаржуване розпорядження та зобов'язав відповідача поновити позивача
на посаді з якої він був звільнений з виплатою середньомісячного заробітку за
час вимушеного прогулу.

З
огляду на це колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, відповідає вимогам ст.ст.10,11,71,138,143,159,161-163 КАС України,
доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195,
196, 198, 200, 205, 206 КАС України,
колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Топорівської сільської ради
Городенківського району Івано-Франківської області залишити без задоволення, а
постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21
травня 2007 року по справі № 2-а-19/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської
області про визнання незаконним
розпорядження від 20 грудня 2006 року, поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після проголошення, а у разі прийняття ухвали в порядку ч.3ст.160 КАС
України, протягом того ж строку з часу складення такої в повному обсязі..

Головуючий суддя :
І.Я.Олендер

Судді:
М.П.Кушнерик

Р.М.Шавель