Справа № 22-а-2194/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у І інстанції: Антоняк
Т.М. Івано-Франківський міський суд
№ 2-а-595/07
Суддя-доповідач: Олендер І.Я.
Справа № 22-а-2194/08 ряд. стат. звіту № 31
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 року

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі

м. Львів

головуючого-судді -

суддів -

при секретарі судового засідання -

Олендера І.Я., Любашевського В.П. Романишин
О.Р.,

Шавеля Р.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини А2989 на
постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28
вересня 2007 року у справі № 2-а-595/08
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства
оборони України, треті особи на стороні відповідача Західне оперативне
командування Збройних Сил України, військова частина А2989 про визнання дій
протиправними та стягнення грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення і речове майно, -

встановила:

Постановою
Івано-Франківського міського суду від 28 вересня 2007 року повністю задоволено
адміністративний позов ОСОБА_1до Міністерства оборони України про стягнення
грошової компенсації за неотримані продовольчі пайки у сумі 8526 грн. 59
коп. за період з березня 2000 року до
травня 2004 року та грошової компенсації за речове майно у сумі 3538 грн. 70
коп.

У поданій
апеляційній скарзі військова частина А2989 просить зазначену постанову
скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1закрити, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність
його висновків обставинам справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує
тим, що Законом України "Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів" № 1459-ІП від 17 лютого 2000 року, з 11 березня 2000 року призупинено
дію ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" № 2012 від 20 грудня 1991 року, якою передбачалося право
військовослужбовців на одержання за
рахунок держави продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них, а
також грошової компенсації
замість речового майна, що
унеможливлює виплату

позивачеві спірних сум. Просить
врахувати, що Державними бюджетами України на 2001-2007 рр. кошти на відповідні
витрати Міністерству оборони України не виділялися.

Під час
апеляційного розгляду справи представник Західного оперативного командування
Захаренков В.В., який одночасно є представником відповідача Міністерства оборони України, приєднався до апеляційної скарги
військової частини А2989 та підтримав її
вимоги.

Інші особи, які
беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає судовому
розгляду справи у їх відсутності справи згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у
їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1., суд виходив з того, що позивач, як військовослужбовець
у запасі, відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанов КМ
України № 316 від 12 березня 1996 року
і № 426 від 29 березня 2002 року має право на отримання грошової компенсації взамін продовольчих
пайків за період 2000-2004 рр. у сумі 8526,59
грн., а також грошової компенсації взамін належного йому під час
військової служби речового майна у розмірі 3538,70 грн.

Такі висновки суду
першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам
матеріального права та дійсним обставинам справи.

Встановлено, що
ОСОБА_1. наказом командира військової частини А2989 №81 від 26.05.2004 р. звільнений з військової
служби в Збройних Силах України у запас з наданням
права носіння військової форми одягу, а тому, на підставі п. 27 Положення про порядок
речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час, затвердженого постановою КМ України №1444 від 28
жовтня 2004 року, за його бажанням
вправі отримати грошову компенсацію взамін належного йому під час військової служби речового
майна за цінами на день підписання наказу про
його звільнення.

Сума такої компенсації згідно із довідками-розрахунками №2 від 26.05.2004
р. (а.с. 6) становить 3538 грн. 70 коп. та підлягає стягненню на.
користь позивача ОСОБА_1з військової частини А2989 за останнім місцем
проходження служби.

Покликання
апелянта на Закон України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів" від 17.02.2000 р., яким з 11 березня 2007 року призупинено дію ст.
9 Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р.,
зокрема в частині виплати військовослужбовцям грошової компенсації замість речового майна, до уваги не
приймаються, оскільки норми зазначеного закону поширюється на
військовослужбовців, які перебувають на дійсній військовій службі у Збройних
Силах України та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, у яких ОСОБА_1. виступає як військовослужбовець,
звільнений з військової служби у запас.

Крім того,
відсутність бюджетного фінансування грошових компенсацій належного
військовослужбовцям речового майна не може бути підставою для невиконання покладених на відповідача зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів,
яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена
у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти
України").

Досліджуючи
правомірність постанови Івано-Франківського міського суду від 28 вересня 2008
року у іншій частині, колегія судців виходить з того, що дія норми ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2012 від 20 грудня 1991 року, якою
передбачалося право військовослужбовців на одержання за рахунок держави
продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них, у
спірний період була призупинена ст. 2 Закону України "Про деякі
заходи щодо економії бюджетних коштів" №1459-111 від 17 лютого 2000 року.

Враховуючи те, що даний закон набув чинності та неконституційним у
встановленому порядку не визнавався, колегія судців приходить до
переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1про стягнення грошової
компенсації взамін продовольчих пайків за 2000-2004 рр.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом
першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких
виходив суд під час ухвалення рішення не повністю відповідають фактичним
обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям
нової, якою адміністративний позов ОСОБА_1слід задовольнити частково.

Підстав для
закриття провадження у даній справі, як просить апелянт, колегія суддів не вбачає, а тому його вимоги за
апеляційною скаргою у цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 195, 196, 198, п.п. З, 4 202, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2007 року у справі № 2-а-595/08 за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи на стороні
відповідача Західне оперативне командування Збройних Сил України, військова
частина А2989 про визнання дій протиправними та стягнення грошової компенсації за
неотримане продовольче забезпечення і
речове майно скасувати і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути на
користь позивача ОСОБА_1 з військової частини А2989 Міністерства оборони
України невиплачену грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 3538
(три тисячі п'ятсот тридцять вісім) грн. 70 коп.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.Я.Олендер

Судді В.П.Любашевський

Р.М.Шавель