Справа № 22-а-11086/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хмельницька
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

30 жовтня 2008 року справа №
22-а-11086/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Дяченко С.П., Нікуліна О.А. Шептульовій С.Ю. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної у м. Донецьку ради

на постанову

Ленінського районного суду м. Донецька

від

16 травня 2008 року

у справі

№ 2-а-27/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної у м. Донецьку ради та Головного Управління
праці та соціального захисту населення Донецької обласної адміністрації

про

оскарження дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А
Н О В И Л А :

05.03.2008 року ОСОБА_1. звернувся
до суду з цим позовом.

Постановою
Ленінського районного суду м. Донецька від 16 травня
2008 року у справі № 2-а-27/08 позов ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради та Головного Управління праці та
соціального захисту населення Донецької обласної адміністрації про
перерахунок щорічної разової грошової допомоги та відшкодування недоплати
щорічної разової грошової допомоги задоволено частково. Зобов'язано відповідача
провести позивачу перерахунок та виплату недоплаченої одноразової щорічної
допомоги до 5 травня, як інваліду 2 групи, виходячи з мінімальної пенсії за
віком на 2007 рік в розмірі 410,06 грн., у розмірі 2920 грн. 48 коп.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом війни
другої групи та перебуває на обліку у відповідача, тому у відповідності до ч.5
статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» має право на щорічну грошову допомогу до 5 травня у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права, а саме: питання щодо розміру разової грошової допомоги ветеранам війни
та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» вирішується відповідно до цього Закону
із змінами та доповненнями до нього, зокрема, Постановою КМУ від 18.02.2004
року № 177 «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» визначено, що законом про державний бюджет на відповідний
рік установлюються розміри цієї допомоги.

В
судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є інвалідом війни другої групи, у
зв'язку з чим та відповідно до вимог ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання
щорічної грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня)
в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Фактично позивач отримав від Управління праці
та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради в 2007 році - 360 грн. При цьому відповідач керувався положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29
Закону України «Про державний бюджет України
на 2007 рік», якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня
у розмірах менших, ніж передбачено Законом визнано такою, що не
відповідає Конституції України.

Крім того, згідно з ч.1
ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму визначеного законом для осіб, що втратили працездатність. Станом на
05.05.2007 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили
працездатність (Закон від 19.12.2006 р. № 489-У зі змінами, внесеними Законом
від 15.03.2007 р. № 749-У) становив 406 грн., а для визначення мінімального
розміру пенсії він повинен збільшуватися на один відсоток.

Таким чином, неправомірність дій відповідача про
нарахування ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги
до 9 травня протягом 2007 року в розмірі 360 гривень, встановлених Законом
України «Про Державний бюджет на 2007 рік», а не в розмірі 3280,48 грн. (410,06
х 8) згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 р. із змінами та доповненнями є
очевидною. Відповідача належить зобов'язати нарахувати ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної грошової допомоги як інваліду війни другої групи в
розмірі 2920,48 гривень (410,06 х 8 - 360).

Відповідно до ст. 3 Конституції
України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно
ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім
того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що «Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів,
або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод».

В іншій
частині постанова місцевого суду сторонами не оскаржена, тому апеляційному
перегляду не підлягає і має бути залишена без змін.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.
206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної у м. Донецьку ради - залишити без задоволення.

Постанову
Ленінського районного суду м. Донецька від 16 травня
2008 року у справі № 2-а-27/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку ради та
Головного Управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної
адміністрації «про оскарження дій, зобов'язання вчинити дії» - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: