Справа № 22а-3078/08
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2008-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 року Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Бітова А.І. та Милосердного М.М.,

при секретарях Усенко С.М., Вихренко
К.П., Петровій А.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1., її
представника ОСОБА_2., третіх осіб ОСОБА_3., ОСОБА_4, представників третіх осіб
ОСОБА_5. та ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від
05 грудня 2007 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського
міського агентства з приватизації житла (треті особи Управління
житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської
міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_3, законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 -
ОСОБА_4, Друга Одеська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про визнання
недійсним розпорядження органу приватизації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2007 року ОСОБА_1. звернулась до
суду з позовом до Одеського міського агентства з приватизації житла про
визнання недійсним розпорядження органу приватизації від 02 червня 1993 року за
№ НОМЕР_1 про передачу у власність квартири АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7, про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на вказану квартиру від НОМЕР_2 та про визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом.

В обґрунтування позову зазначалося, що позивачка
проживала в якості члена сім'ї наймача разом зі своїми батьками ОСОБА_8. і
ОСОБА_3. в квартирі АДРЕСА_1. При зверненні до РЕП-4 у липні 2002 року їй стало
відомо, що квартира приватизована. При цьому згоди на приватизацію квартири
вона не давала і з заявою про передачу квартири у власність не зверталась. Від
свого батька дізналась, що він у 1993 році одноособово від імені всіх членів
сім'ї, без її відома та згоди, звернувся з заявою до органу приватизації і
приватизував вказану квартиру на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_7. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9., державним нотаріусом Другої
Одеської державної нотаріальної контори 11 грудня 1997 року було видано
свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину їх квартири на ім'я
її матері ОСОБА_3.. Позивачка вважає, що приватизацію
квартири проведено з порушенням вимог ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду», п. п. 5, 18, 19 Положення «Про
порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян».

Постановою Приморського районного суду м.
Одеси від 05 грудня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено частково.
Визнано недійсним розпорядження органу приватизації від 02 червня 1993 року за
№ НОМЕР_1 про передачу у власність квартири АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_8.,
ОСОБА_9., ОСОБА_3., ОСОБА_1. та ОСОБА_7..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси
від 05 грудня 2007 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог
про визнання недійсним свідоцтва про право власності від НОМЕР_2 та про
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Не погоджуючись з постановою суду першої
інстанції, ОСОБА_4. в апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, і крім того, при вирішенні справи порушено норми
матеріального права. Зокрема, в апеляційній скарзі вказується на те, що
постанова суду першої інстанції порушує права неповнолітнього ОСОБА_7. на
участь у приватизації житла. На думку апелянта, приватизацію квартири проведено
у відповідності до вимог діючого законодавства України. Крім того, про факт
приватизації квартири позивачці було відомо з моменту приватизації, а тому
звернення до суду проведено з пропуском встановленого процесуальним законом
строку. У зв'язку з викладеним, із врахуванням поданих в судовому засіданні
змін до апеляційної скарги, ОСОБА_4. ставиться питання про скасування постанови
суду першої інстанції та винесення нової постанови із відмовою у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи
ОСОБА_4, його представника та представника третьої особи (органу опіки та піклування
Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) в підтримку апеляційної скарги, а також позивачки, її
представника та третьої особи ОСОБА_3., які вважали за необхідне залишити
постановлене судове рішення без змін, розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що у червні 1993 року
ОСОБА_8. у відсутність позивачки, без її згоди, від імені усіх зареєстрованих у
квартирі членів сім'ї, звернувся до органу приватизації з заявою про
приватизацію квартири АДРЕСА_1.

На підставі вказаної заяви органом
приватизації було видано розпорядження від 02 червня 1993 року за № НОМЕР_1 про
безоплатну передачу квартири АДРЕСА_1 в приватну спільну сумісну власність
наймачу ОСОБА_8. та членам його сім'ї ОСОБА_9., ОСОБА_3., ОСОБА_1. і
неповнолітньому ОСОБА_7..

З заяви на приватизацію вбачається, що в ній
відсутні підписи самого наймача та будь-кого з повнолітніх членів сім'ї, в тому
числі позивачки ОСОБА_1..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що при проведенні приватизації вказаної вище
квартири порушено вимоги діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду», п. п. 5, 18, 19 Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом
Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня
1992 року № 56 (із послідуючими змінами), передача займаних квартир
здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі.

З пояснень третьої особи ОСОБА_8. вбачається,
що він особисто звернувся до органу приватизації від імені всіх повнолітніх
членів сім'ї, що проживали в квартирі на момент звернення. При цьому позивачка
не знала про факт цього звернення. Дану обставину не заперечують позивачка та
третя особа ОСОБА_3..

Крім того, заява про передачу в приватну
власність спірної квартири містить ряд недоліків, що стосуються її форми.
Зокрема, в заяві не передбачено розподіл долі власників, відсутні підписи усіх
повнолітніх членів сім'ї, заяву засвідчено печаткою підприємства по
обслуговуванню житла без зазначення прізвища та ініціалів посадової чи
службової особи цього підприємства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Проте, при виданні розпорядження від 02
червня 1993 року за № НОМЕР_1 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 органом
приватизації порушено зазначені вище положення діючого законодавства України.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє
доводи апеляційної скарги про порушення позивачем строків звернення до
адміністративного суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1.
дізналася про порушення її прав та законних інтересів у липні 2002 року, після
чого у жовтні 2002 року звернулась до районного суду з відповідним позовом в
порядку цивільного судочинства. Після закриття 16 травня 2007 року судом
апеляційної інстанції провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1. до Одеського міського агентства з
приватизації житла про визнання недійсним розпорядження органу приватизації з
підстав необхідності вирішення позовних вимог в порядку адміністративного
судочинства, позивачка у червні 2007 року звернулась до районного суду як
адміністративного суду з відповідним позовом.

Крім того, посилання третьої особи на
порушення позивачкою строків звернення з позовом до адміністративного суду не є
підставою для відмови ОСОБА_1. у задоволенні
позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову лише за умови, якщо на цьому наполягає
одна із сторін, а не третя особа чи представник третьої особи.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,
196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м.
Одеси від 05 грудня 2007 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно
після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали
виготовлено 06 жовтня 2008 року.

Головуючий:

Судді: