Справа № 22-а-11983/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя - доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Кошкош О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року справа № 22-а-11983/08

зал судового засідання №
2 у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової Г.М.

суддів: Горбенко К.П., Яманко В.Г.

при секретарі судового засідання

Білоус К.І.

за участю представників:

позивача:

ОСОБА_1 - особисто

відповідачів: третіх осіб

ОСОБА_2 - по довіреністі ОСОБА_3 -
по довіреністі ОСОБА_4 на підставі посвідчення

розглянувши апеляційну скаргу на постанову

ОСОБА_1 Донецького окружного
адміністративного суду

від у адміністративній справі за
позовом

21.08.2008 року № 2-а-7055/2008
(суддя Кошкош О.О.) ОСОБА_1

до треті особи про

Головного управління МВС України в Донецькій області Вугледарського міського відділу Головного
управління МВС України в Донецькій області
Головне управління Державного казначейства України в Донецькій
області, прокуратура Донецької області стягнення компенсації за невикористану
відпуску, зобов”язання вчинити певні
дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Вугледарського
міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в
Донецькій області, третя особа Головне управління Державного казначейства
України в Донецькій області, Прокуратура Донецької області про стягнення
компенсації за невикористану відпустку, зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування свої позовних вимог ОСОБА_1
зазначив, що 18.02.1997 року він був звільнений з органів внутрішніх справ за
станом здоров'я. Відповідно до статей 26, 56
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, при звільненні
за невикористану відпустку йому повинна бути виплачена грошова
компенсація, яка до теперішнього часу не сплачена. Також при звільненні
позивачу повинна бути видана трудова книжка, яка також не видана. Крім того, позивач просить стягнути з
відповідачів матеріальну шкоду за затримку у видачі трудової книжки у розмірі 120000
грн. та моральну - у розмірі 80000 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21
серпня 2008 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
було відмовлено у повному обсязі.

Позивач не погодився з постановою суду, подав
апеляційну скаргу, в якій вказав, що постанова суду першої інстанції прийнята з
порушенням діючого законодавства, тому просив скасувати судове рішення, а новим
його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, послався як на правову підставу на такі норми чинного
законодавства.

Відповідно
до п. 1 статті 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року N 114 (Надалі Положення…),
особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із
органів внутрішніх
справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у
році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої
визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу (крім осіб,
указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх
справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова
компенсація відповідно до законодавства.

Позивач звільнений з органів
внутрішніх справ відповідно до наказу Управління МВС України в Донецькій
області (найменування відповідача на той час) за № 30 о/с від 18 лютого 1997
року за пунктом «б» статті 64 Положення… за хворобою у званні старший лейтенант міліції, тобто віднесений до середнього
начальницького складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ,
затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року N 114, в
редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, виплати грошової компенсації за невикористану
в році звільнення відпустку позивачу не передбачені.

Що стосується
позовних вимог позивача щодо зобов'язання Головного управління МВС України в
Донецькій області видати йому трудову книжку після звільнення з органів
внутрішніх справ, то суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих вимог,
оскільки, на думку суду першої інстанції, зазначені вимоги були пред'явлені
позивачем до неналежного відповідача, так як трудову книжку позивачеві повинно
було видати підприємство, на яке він вперше був прийнятий на роботу. При цьому
суд ще вказав, що якщо особа загубила трудову книжку, то йому можна було
отримати дублікат трудової книжки..

В частині вимог позивача про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивач під
час розгляду не надав достатніх об'єктивних відомостей щодо дійсного заподіяння
йому матеріальної та моральної шкоди з боку відповідачей.

У судовому засіданні при
апеляційному розгляді справи позивач наполягав на задоволенні апеляційної
скарги, з чим не погоджувались представники відповідачів. Представник ГУМВС
України в Донецькій області надав відповідні пояснення і не заперечував проти
того, що саме їх управління видавало наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби, що йому трудова книжка не
була видана і не зміг назвати причину, з якої це сталося.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, частково задовольнити, постанову суду скасувати з
наступних підстав.

Стаття 159 КАС України передбачає, що
судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм
процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації за
невикористану відпустку з огляду на загальноправові
принципи дії норми у часі, оскільки оцінка спірних правовідносин здійснена згідно законодавчих норм, які існували станом
на 18.02.1997 року, і підтверджена матеріалами справи.

Що стосується відмови суду першої
інстанції у задоволенні позовних вимог про спонукання відповідача ГУ МВС
України в Донецькій області до видачі
ОСОБА_1 трудової книжки, то колегія суддів вважає його помилковим з огляду на
наступне.

На час звільнення позивача з органів
внутрішніх справ, тобто на лютий 1997 року, діяла Постанова Кабінету Міністрів
України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», яка
змістувала:

«1. Затвердити зразки бланків трудової
книжки і
вкладиша до неї, що додаються.
Трудові книжки раніше
встановленого зразка обмінові
не підлягають.

2. При влаштуванні на роботу працівники
зобов'язані подавати трудову книжку,
оформлену в установленому порядку. Без
трудової книжки приймаються на роботу
тільки ті особи,
які працевлаштовуються вперше.

3. Трудові книжки зберігаються на
підприємствах, в установах і
організаціях як документи суворої звітності,
а при звільненні працівника трудова книжка
видається йому під розписку в
журналі обліку.

4. Відповідальність за організацію ведення
обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника
підприємства, установи, організації.

За
порушення встановленого порядку
ведення, обліку,
зберігання і видачі
трудових книжок посадові
особи несуть
дисциплінарну, а в
передбачених законом випадках
іншу відповідальність.»

Окрім того,
діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального
захисту населення України 29.07.1993 року № 58 і зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110,
в якій було передбачено:

«1.1. Трудова книжка
є основним документом
про трудову діяльність
працівника.

Трудові книжки ведуться
на всіх працівників
підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх
форм власності, які пропрацювали на них
понад
5 днів, включаючи осіб, які є

співвласниками
(власниками) підприємств, селянських
(фермерських) господарств, сезонних
і тимчасових працівників, а
також позаштатних працівників за умови,
що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

2.18. До трудових книжок за місцем
роботи вносяться окремим рядком з посиланням
на дату, номер та
найменування відповідних документів такі
записи:

а) про
час служби у
складі Збройних Сил України та
інших військах, де на тих,
які проходять службу,
не поширюється законодавство про працю
і державне соціальне
страхування, із зазначенням дати призову
(зарахування) і дати
звільнення із служби.

4.1. У
разі звільнення працівника
всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку
за час роботи
на цьому підприємстві,
засвідчуються підписом керівника
підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства
або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку
необхідно вказати час, тривалість
та місце проходження
підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки
перед звільненням.

Власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.»

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про видачу трудової книжки пред'явлені до
неналежного відповідача є помилковим. Згідно з вищенаведеними нормативними
актами, з урахуванням того, що наказ про звільнення позивача зі служби видавало
Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,
саме воно і повинно видати ОСОБА_1 трудову книжку.

За таких обставин є наявним
факт порушення прав, свобод та інтересів
позивача.

У відповідності до статті 56
Конституції України кожен має
право на відшкодування
за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування матеріальної
та моральної шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними своїх
повноважень.

Пунктом 5 Постанови Пленуму
Верховного суду N 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із змінами та доповненнями)(надалі - Постанова …) передбачено, що відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема,
повинен з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві
моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій
грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому
виходить, а також інші
обставини, що мають
значення для вирішення спору.

У пункті 10-1 вищевказаної Постанови… зазначено, що при розгляді
справ за позовами
про відшкодування моральної шкоди
на підставі ст. 56 Конституції
судам слід мати
на увазі, що при встановленні
факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади,
місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні
ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за
рахунок держави чи
органів місцевого
самоврядування.

З огляду на матеріали справи,
системний аналіз нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що позивачем
доведений факт спричинення йому моральної (немайнової шкоди), а тому позовні
вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000 грн.,
який колегія суддів вважає достатнім і справедливим в даній конкретній
ситуації.

Що стосується вимог позивача про
відшкодування матеріальної шкоди, то вони ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені матеріалами
справи.

Згідно зі ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів відзначає, що такі докази
представник відповідача не надав в
повному обсязі ані суду першої інстанції, ані при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції частково порушив норми матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

Повний текст виготовлено 03
листопада 2008 року.

Керуючись
статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О
В И Л А :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21
серпня 2008 року у справі № 2-а-7055/08 -
задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2008 року
у справі № 2-а-7055/08 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області, Вугледарського міського відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя
особа Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області,
Прокуратура Донецької області про стягнення компенсації за невикористану
відпустку, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної
шкоди - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо
невидачі трудової книжки ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов'язати
Головне управління Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області видати трудову книжку ОСОБА_1.

Стягнути з Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь
ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

В решті позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Постанова
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного
суду України, а в разі виготовлення повного тексту у відповідності до ч. 3
статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня виготовлення
повного тексту.

Головуючий
Міронова Г.М.

Судді Яманко
В.Г.

Горбенко
К.П.