Справа № 22а-7495/08
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-7495/08 Головуючий у 1-й інстанції Голота
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

29
жовтня 2008 року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Дурицької О.М., Зайцева М.П.,

при
секретарі Токар М.Г.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення
Вінницької міської ради про стягнення одноразової щорічної грошової допомоги,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.
Вінниці від 01 жовтня 2007 року, -

В С Т А
Н О В И В:

У липні 2007
року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача
невиплаченої разової щорічної грошової допомоги як учаснику війни за 2004- 2007
роки у сумі 3386,35 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що він згідно ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
має право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року разової грошової
допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, проте відповідачем
зазначена допомога була виплачена в значно меншому розмірі з посиланням на
Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Постановою
Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 жовтня 2007 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись
з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції - частковому скасуванню з ухваленням у
скасованій частині нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно зі ст.ст.
198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її
та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що разова щорічна
грошова допомога учаснику війни за 2004 - 2007 роки, виплачена у повному
розмірі, як то передбачено Законами України про Державний бюджет України на
відповідні роки.

Однак з таким
висновком суду не можна погодитися.

Колегією суддів
встановлено, що ОСОБА_1 є учасником війни відповідно до посвідчення НОМЕР_1 від
12.01.2000 року.

Статтею 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»
передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Однак, Законом України від 23 грудня 2004 року «Про Державний
бюджет України на 2005 рік» (ст. 34) та Законом України від 20 грудня 2005 року
«Про Державний бюджет України на 2006 рік» (ст. 30), учасникам війни
передбачена виплата разової допомоги у меншому розмірі, ніж це передбачено
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зазначені Закони
України в період з 5 травня по 30 вересня відповідних років, протягом якого
позивач міг отримати грошову допомогу, не визнані неконституційними. Тобто, в
даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом
спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову
юридичну силу, але по-різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня
учасникам війни.

Вирішуючи
питання про те, положення якого Закону підлягають застосуванню для вирішення
спірних правовідносин, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до
ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої
влади в Україні.

Конституція
України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому
числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України,
який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову
юридичну силу.

Водночас,
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3
жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які
за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі
акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт,
який діяв у часі раніше».

Відповідно до ч.
3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на території України.

Відтак, виходячи
з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду
України, а також враховуючи, що вищезазначеними Законами України про Державний
бюджет України на 2005 та 2006 роки фактично змінено положення Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який діяв у часі
раніше, пріоритетними в даному випадку є
положення статей Законів України про Державний бюджет України на 2005 та 2006
роки.

Як
встановлено колегією суддів, відповідачем разова грошова допомога до 5-го
травня була виплачена позивачу у розмірі, передбаченому Законами України про
Державний бюджет України на 2005 та 2006 роки, що свідчить про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що ж стосується
вимог позивача про стягнення допомоги за 2004 рік, то дійсно, на підставі
Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 роки положення статті 44
Закону України від 27 листопада 2003 року «Про Державний бюджет України на 2004
рік», які визначали розмір допомоги, що має виплачуватися учасникам війни,
втратили чинність. Проте, на момент виникнення спірних відносин процесуальним
законом, який встановлював строк на оскарження в судовому порядку рішень органу
державної влади, був Цивільний процесуальний Кодекс України 1963 року. Статтею
248-5 зазначеного Кодексу було передбачено, що
скаргу може бути подано до суду у двомісячний строк, обчислюваний з дня,
коли особі стало відомо або їй повинно було стати відомо про порушення її прав,
свобод чи законних інтересів. Оскільки судом не встановлено поважності причин
пропущення строку на звернення з позовними вимогами про стягнення одноразової
щорічної грошової допомоги за 2004 рік, позов в цій частині не підлягає
задоволенню.

Таким чином,
колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в
задоволенні позову, в частині стягнення грошової допомоги учаснику війни за
2004 - 2006 роки.

Разом з тим,
судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги
позивача в частині стягнення з відповідача грошової допомоги до 5-го травня за
2007 рік задоволенню не підлягають.

Так, Законом
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію положень Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині
визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги та встановлено
інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету
при формуванні показників державного бюджету.

Проте, пункт 13
статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що
не відповідає Конституції України.

З огляду
на вищевикладене, суд першої інстанції при розрахунку суми разової щорічної
допомоги до 5 травня за 2007 рік мав керуватися положеннями Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які з 9 липня 2007 року
втратили чинність.

На користь
такого висновку свідчать і положення ст. 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких особи,
які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися
за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється
виплата допомоги.

Відтак,
незважаючи на те, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік» втратили чинність лише з 9 липня 2007 року, слід врахувати, що
позивач звернувся до суду у липні 2007 року, тобто після ухвалення Рішення
Конституційним Судом України та в межах строку, протягом якого він має право
звернутися за отриманням недоплаченої допомоги.

За таких
обставин та з урахуванням вимог статті 14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач повинен виплатити позивачу
грошову допомогу за 2007 рік, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої на момент здійснення виплати.

Таким чином, на
користь позивача з Головного управління праці та соціального захисту населення
Вінницької міської ради, з врахування виплачених за 2007 рік 55,00 грн.,
стягненню підлягає 1163,00 грн.

З огляду на
вищевикладене, суд першої інстанції при відмові у задоволенні позову в частині
стягнення разової щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік не обґрунтовано
керувався положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»
і неправомірно в цій частині відмовив у задоволенні позову.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає
частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В
И В :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 жовтня 2007 року скасувати в
частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного
управління праці та соціального захисту населення Вінницької міської ради на
користь ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги як учаснику війни за 2007 рік.

У цій частині
позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Головного
управління праці та соціального захисту населення Вінницької міської ради на
користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу як учаснику війни за 2007 рік у
розмірі 1163, 00 грн.

В решті
постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 01 жовтня 2007року залишити
без змін.

Повний текст
постанови виготовлений 03 листопада 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця з дня складання в повному обсязі, тобто з 04 листопада 2008 року,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя

Судді: