Справа № 22-а-645/08
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №-22-а-645/08 Головуючий у 1 інстанції Вельмик А.Е.
Суддя доповідач Ситников О.Ф.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Ситникова
О.Ф.,

Суддів: Попович
О.В., Василенка
Я.М.,

при секретарі: Кожокар
М.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської
області від 18 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової
частини А-2840 про стягнення грошової компенсації за речове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до військової частини А-2840 про стягнення грошової
компенсації за речове майно.

Постановою
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.04.2007 року
позов - задоволено частково.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою позивач - ОСОБА_1. звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду не відповідає вимогам
матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають
встановленим обставинам по справі, тому вона підлягає зміні з ухваленням нового
рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Письмових
заперечень на апеляційну скаргу позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений
судом строк від інших осіб не надійшло.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних
підстав:

Судом
першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира 8-го
армійського корпусу від 27.11.2006 року за № 29-ПМ, позивач був звільнений з
військової служби в запас на підставі п. 63 підпункту «а» в зв'язку з
закінченням строку контракта.

Відповідно до копії довідки-розрахунку ТВО
начальника продовольчої та речової служби в.ч. А-2840 за №2 від 21.03.2007
року, позивачу належить до виплати грошову компенсацію замість належного
речового майна до березня 2000 року на суму - 622,62 грн., а за період після
березня 2000 року по час звільнення позивача на суму - 3008,15 грн, всього на
суму - 3630,77.

Вирішуючи
позов ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо задоволення
позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за належне речове майно
з 11.03.2000 року, але помилково застосував строк стягнення речового майна до
11.03.2000 року.

Відповідно
до вимог ст. 201 підставами для зміни судового рішення є правильне по суті, але
із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції правильно посилався на вимоги ст. 9-1
Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів
їх сімей» від 20.12.1991 року (із змінами та доповненнями), відповідно до якої,
продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами
і в термін, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім
того, суд першої інстанції вірно зазначив,
що згідно пунктом 27 Положення «Про порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час»,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28.10.2004 року
передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або у відставку з правом
носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке
вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами
на день підписання наказу про звільнення.

З
такими висновками в частині стягнення грошової компенсації замість належного
речового майна можна погодитись та додатково зазначити, що у відповідності до
частини 5 Рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 7, 9, 12,
13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» вбачається, що проаналізувавши положення
Конституції України, Кодексу (мається на увазі Бюджетний Кодекс України), практику
зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України,
Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний
бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і
гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого
(додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України,
не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті б, частині другій статті 8,
частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України.

Таким
чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний
бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів
України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати
визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Крім
того, згідно з п. 19 постанови № 8 Пленуму Верховного суду України від 13
червня 2007 року «Про незалежність судової влади», з метою забезпечення
однакового та правильного застосування судами законодавства, що встановлює
гарантії незалежності судової влади, Пленум Верховного Суду України роз'яснив,
що відповідно до статей 8
та 22
Конституції України не підлягають застосуванню судами
закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права
і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та
обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

За таких
обставин колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, але ухвалив рішення з помилковим застосуванням
матеріального права, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують
висновків суду першої інстанції в частині застосування строку стягнення
грошової компенсації за речове майно до 11.03.2000 року.

Керуючись ст.ст. 198, 201, 205, 207
КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково,
постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня
2007 року - змінити в частині застосування строку з березня 2000 року та встановити порядок
стягнення з військової частини А-2840 на користь ОСОБА_1 у вигляді грошової
компенсації замість належного речового майна на суму - 3008,15 грн.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного
Суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: