Справа № 22-а-16964/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
І інстанції суддя Мєлєшак О.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 грудня 2008 року Справа
№ 22-а-16964/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.,

суддів: Ханової
Р.Ф., Старосуда М.І.,

при секретареві
Кондрашової Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1., представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянула апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Авдіївської міської ради Донецької області на
постанову Авдієвського міського суду Донецької області від 25 вересня 2008 року
у справі № 2-а-35/08 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської ради
про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення, і

В С
Т А Н О В И Л А :

Постановою Авдіївського
міського суду Донецької області від 25 вересня 2008 року уточнені позовні
вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської
міської ради (далі УПСЗН) про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення, задоволені частково: визнані незаконними дії
відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення
за 2004, 2005, 2007 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; стягнуто на користь позивача з відповідача за рахунок коштів
Державного бюджету України недоотриману суму допомоги на оздоровлення за
вищезазначений період в сумі 4461,6 грн.

В апеляційній скарзі
відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального
права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в
судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та
дала пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач в судовому засіданні
вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає,
вважав судове рішення першої інстанції законним.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є
інвалідом 2 групи, віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи і має право на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат на момент виплати. Відповідач незаконно у 2004, 2005, 2007 р.
р. виплатив допомогу в меншому розмірі ніж це передбачено законом.

Колегія суддів, заслухала
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевірила матеріали справи,
обговорила доводи апеляційної скарги і встановила наступне.

Позивач віднесений до 1
категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (арк. справи 5), є інвалідом 2
групи, причина інвалідності, пов'язана з роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, що не оспорювалося відповідачем.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема створення єдиного порядку визначення
категорій зон радіоактивного забруднення територій, соціального захисту
потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення, по 2 групі інвалідності у розмірі
5 мінімальних заробітних плат.

Дія частини четвертої статті
48 наведеного Закону протягом 2004, 2005, 2007 років була чинною і підлягає
застосуванню.

Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Колегія суддів не приймає
посилання відповідача і вважає безпідставним виплату допомоги позивачеві
відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562
та від 26 липня 1996 року № 836, оскільки ніякого обмеження стосовно
зазначеного у спеціальному Законі розміру компенсації ні Верховна Рада України,
ні Кабінет Міністрів України не застосовували.

При виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів
України від № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та постановою
Кабінету Міністрів України № 936 від 26 липня 2007 року «про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі -
постанови № 562 та № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в 120 грн.
та 26,7 грн. відповідно.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата
вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на
відповідний рік, є безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по
собі підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання
грошової допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати
допомоги у передбаченому законом розмірі.

В
даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної грошової
допомоги в двох різних Законах. Приймаючи до
уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне
право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і Законом
„Про державний бюджет".

Обов'язок держави перед
громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи визначений
статтею 13 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796. Зазначена
стаття передбачає, що Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов'язується відшкодувати її за у тому числі (пункт 3)
матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з
Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів
законодавства України.

Відповідно до пункту 3
частини першої статті 268 Цивільного Кодексу України позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смерті.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставним
посилання відповідача на застосування у
межах спірних відносин річного строку для звернення до суду, оскільки приписами
частини 2 статті 99 КАС України, передбачено його застосування у випадку якщо
законом не встановлено інше. Інше як свідчить аналіз даних норм не встановлено.

З огляду на викладене, дії
відповідача в частині виплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення у
сумі 120,0 гривень за 2007 рік та по 26,7 грн. за 2004, 2005 роки суд першої
інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та
у відповідності до приписів ч.1 ст.21 та ч.4 ст.105 КАС України зобов'язав
відповідача виплатити недоплачену суму, оскільки ця заборгованість виникла
внаслідок неправомірних дій відповідача..

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті
постанови були дотримані норми матеріального та процесуального права, тому
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції
необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.195, ст.196, ст.198 ч.1 п.1, ст.200, ст.205 ч.1 п.1, ст.206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної
скарги Управління праці та соціального захисту населення Авдіївської міської
ради Донецької області відмовити.

Постанову Авдіївського
міського суду Донецької області від 25 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Авдіївської міської ради про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: