Справа № 22-а-11101/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Люклянчук В. Ф.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2008 року справа №
22-а-11101/08

зал судового засідання № 2 у
приміщенні суду за адресою: м. Донецьк,
бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів:
Міронової Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового
засідання

Білоус К. І.

за участю представників від:

позивача:

не з'явився, повідомлений належним чином, не з'явився,
повідомлений належним чином не з'явився, повідомлений належним
чином

відповідача: третьої особи

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Стаханівської міської ради, м. Стаханов

на постанову Стаханівського міського суду Луганської
області

від

7 серпня 2008 року (повний текст постанови виготовлений
12 серпня 2008 року)

по адміністративній справі

№ 2-а-500/08 (суддя Люклянчук В. Ф.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Стаханов

до

Управління праці та соціального захисту населення
Стаханівської міської ради, м. Стаханов

за участю третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на боці відповідача

Головне управління Державного казначейства України в
Луганській області, м. Луганськ

про

визнання бездіяльності неправомірною, стягнення
недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2004 - 2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

17 березня 2008
року позивач звернувся до Стаханівського міського суду Луганської області з
позовом до Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської
міської ради, м. Стаханов (далі по тексту - УПСЗН Стаханівської міської ради)
про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо не виплати щорічної
разової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому частиною 5 статті 14
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
стягнення з відповідача недоплаченої щорічної разової допомоги, передбаченої частиною 5 статті 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в сумі
4002 грн. 21 коп.

Постановою
Стаханівського міського суду Луганської області від 7 серпня 2008 року (арк.
справи 30-31) позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Суд першої
інстанції визнав протиправною бездіяльність УПСЗН Стаханівської міської ради
щодо не донарахуванню та невиплати у 2007 році щорічної допомоги передбаченої
частиною 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» ОСОБА_1, стягнув з УПСЗН Стаханівської міської ради за
рахунок коштів Державного бюджету України недоплачену щорічну допомогу,
передбачену частиною 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» за 2007 рік в сумі 1175 грн. 18 коп., в
задоволенні інших позовних вимог відмовив.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позову. Відповідач в апеляційній скарзі
зазначив про розгляд справи без участі його представника.

Позивач та третя
особа про час, місце та дату судового розгляду були повідомлені належним чином,
проте правом бути присутніми на судовому розгляді не скористалися.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня
1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних
правовідносин), далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий статус
ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення,
сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до
частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Розділом 3 цього Закону
визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту.

ОСОБА_1 є учасником війни, що підтверджується
посвідченням (арк. справи 7). В обґрунтування позову Фурса В. В. посилається на
те, що відповідачем виплачено разову грошову допомогу до 5 травня за період
2005-2007 роки, в розмірі меншому ніж передбачено частиною 5 статті 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а за
2004 рік відповідачем щорічну разову грошову допомогу не виплачено взагалі.

Згідно частини 5
статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» (в редакції станом на час оспорюваних виплат) щорічно до 5 травня
учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох
мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Позивачем документи щодо нагородження орденами
та медалями не надавалися.

Статтею 44
Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV від 27
листопада 2003 року передбачено, що у 2004 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється у таких розмірах: інвалідам
війни 1 групи - 195 гривень, інвалідам війни 2 групи - 160 гривень, інвалідам
війни 3 групи - 130 гривень, учасникам бойових дій - 120 гривень, особам, які
мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 195 гривень, членам сімей загиблих
та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників війни,
визнаних за життя інвалідами, - 65 гривень.

Рішенням
Конституційного суду України N 20-рп/2004 від 1 грудня 2004 року у справі N
1-27/2004 про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій визнана
такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) стаття 44
Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" у
вищенаведеній редакції. Рішення Конституційного Суду України у цій справі є
обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути
оскаржене та має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

З врахуванням викладеного, розмір щорічної разової
грошової допомоги за 2004 рік для позивача - учасника війни повинен бути
розрахований виходячи з наступного:

- відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1
січня 2004 року (в редакції яка була дійсна на час здійснення виплати),
мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої
заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за
попередній рік, яка визначається спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі статистики,

- за матеріалами Держкомстату середня
заробітна плата за попередній 2003 рік складала 462 грн. 58 коп.,

- розмір
мінімальної пенсії за віком в 2004 році склав 92 грн. 52 коп. з розрахунку 462
грн. 58 коп. х 20 %,

- розмір щорічної разової допомоги за 2004 рік складає 277 грн. 56 коп. (92 грн. 52 коп. х
3),

- сума недоплаченої позивачу щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2004 рік відповідно до
вищенаведеного складає 277 грн. 56 коп.

Статтею 30
Закону України "Про державний бюджет України на 2005 рік" № 2285-ІV від 23
грудня 2004 року, яка в новій редакції
Закону України від 25 березня 2005 року N 2505-IV є статтею 34
того ж змісту, було встановлено, що в 2005 році виплата щорічної разової
допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється учасникам війни у розмірі 50
гривень. З огляду на те, що положення статті 30 (34) Закону України "Про
державний бюджет України на 2005 рік" Конституційним Судом України до
дійсного часу не визнані неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку,
що позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги
за 2005 рік задоволенню не підлягають.

На 2006 рік дія
частини п'ятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» була зупинена в частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни згідно з Законом України
"Про державний бюджет на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року N 3235-IV
та відповідно до статті 30 цього ж закону про державний бюджет було
встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги здійснюється
учасникам війни в розмірі 50 гривень. За довідкою відповідача позивачу у 2006
році було виплачено 50 грн., тому колегія суддів дійшла до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2006 рік
задоволенню не підлягають.

Судом першої
інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з
відповідача недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2004, 2005, 2006 роки на
підставі застосування річного строку для звернення з позовом до
адміністративного суду згідно статті 99 Кодексу адміністративного судочинства
України

Статтею 71 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19
грудня 2006 року з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим
Законом була зупинена на 2007 рік дія частини 5 статей 12, 13, 14 та 15 Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги.

Відповідач в
обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно статті 29 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щорічна разова допомога була
виплачена позивачам у встановленому цією нормою розмірі 55 грн.

З цього приводу
колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007
від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були
визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним)
стаття 29, пункт 13 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік", яким було зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12,
13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги, у зв'язку з чим положення статті 29, пункту 13 статті 71
Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Розмір щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік для
позивача - учасника війни повинен бути розрахований виходячи з наступного:

- відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1
січня 2004 року (в редакції яка була дійсна на час здійснення виплати),
мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, визначеного законом.

- згідно статті 62 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19
грудня 2006 року (у редакції Закону
України від 15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28
березня 2007 року) в період з 1 квітня 2007 року по 30 вересня 2007 року
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складав 410 грн. 06
коп.,

- розмір щорічної
разової допомоги за 2007 рік складає 1230 грн. 18 коп. (410 грн. 06 коп. х 3),

- сума недоплаченої
позивачу разової грошової допомоги за 2007 рік відповідно до вищенаведеного
складає 1175 грн. 18 коп. (1230 грн. 18 коп. - 55 грн.), таким чином, суд
першої інстанції правильно визначив розмір недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги за 2007 рік.

З врахуванням вищевикладеного колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав для визнання бездіяльності відповідача
щодо невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2004, 2007 роки в
розмірі, передбаченому частиною 5 статті 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до статті 17 цього Закону
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Управління праці
та соціального захисту населення стосовно виплат щорічної разової грошової
допомоги ветеранам війни, є розпорядником бюджетних коштів в розумінні пункту
36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно частини 1
статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що
судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності
від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату
допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави,
держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення
прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стосовно
посилання відповідача на пропущення позивачем строку для звернення до
адміністративного суду з позовною заявою та застосування судом першої інстанції
річного строку для звернення до адміністративного суду, встановленого статтею
99 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що
відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України
для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до
пункту 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю. Застосування цієї норми Цивільного кодексу
України, до правовідносин щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5
травня узгоджується з тим, що згідно статті 1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей закон спрямований на
захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров'я
й активного довголіття та виконання цільових програм соціального і правового
захисту ветеранів війни.

Судом першої
інстанції в порушення вимог статті 122 Кодексу адміністративного судочинства
України дана адміністративна справа була розглянута в строк, який перевищує
двомісячний термін.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів статті 202 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої
інстанції справа вирішена з порушенням норм матеріального та процесуального
права, що обумовлює скасування постанови суду першої інстанції та прийняття
нової постанови з частковим задоволенням позовних вимог у відповідності до норм
права, застосованих при вирішенні цього спору, для забезпечення захисту прав та
інтересів фізичної особи від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської
ради, м. Стаханов на постанову Стаханівського міського суду Луганської області
від 7 серпня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-500/08 задовольнити
частково.

Постанову
Стаханівського міського суду Луганської області від 7 серпня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-500/08 - скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1, м. Стаханов до Управління праці та соціального захисту населення
Стаханівської міської ради, м. Стаханов про визнання бездіяльності
неправомірною, стягнення недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня
за 2004 - 2007 роки задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради,
м. Стаханов щодо не виплати ОСОБА_1, м. Стаханов щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2004, 2007 роки в розмірі, передбаченому статтею 14
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради,
м. Стаханов здійснити виплату ОСОБА_1, м. Стаханов недоотриманої щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня за 2004, 2007 роки на загальну суму 1452
грн. 74 коп., з яких за 2004 рік - 277 грн. 56 коп., за 2007 рік - 1175 грн. 18
коп., за рахунок коштів Державного бюджету України.

В задоволенні
іншої частини позовних вимог відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені та підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 29 жовтня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня складення в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 3
листопада 2008 року.

Головуючий: /підпис/ В.Г.Яманко

Судді
/підпис/ Г.М.Міронова

/підпис/ К.П.Горбенко