Справа № 22а-6864/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№22а-6864/08
суддя у 1-ій
інстанції - Дадим Ю.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21
жовтня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого, судді Сафронової С.В. (доповідача)

суддів Нагорної Л.М.

Кожан М.П.

при секретарі
Кочкової А.В.

за
участі: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення в місті Павлограді
Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на постанову
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня
2008 року

у
адміністративній справі № 2а-446/08 за позовомОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
місті Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про
стягнення коштів щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а
:

В апеляційній скарзі Управлінням праці та
соціального захисту населення в місті Павлограді Павлоградської міської
ради Дніпропетровської області просить скасувати постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2008 року, якою
визнано неправомірними дії відповідача по не нарахуванню щорічної допомоги на
оздоровлення та стягнуто на користь ОСОБА_1 невиплачену суму щорічної грошової
допомоги на оздоровлення за період 2004 р., 2005 р. та 2007 р., яка складає загальний
розмір 4991,00 грн.

В
обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Вказує на проведення позивачу виплат допомоги на оздоровлення
у розмірах визначених Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та
постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. і № 562 від 12.07.2005 р., а тому
відсутності перед ним заборгованості по виплаті цієї допомоги і відповідно
відсутності порушення його прав з боку відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не
з'явився, хоча про час, день та місце
розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Враховуючи наведене та
відповідно до ч.4 ст.196 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у
відсутності представника відповідача, участь якого не визнавалася судом
обов'язковою

Позивач в судовому засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив залишити постанову суду першої інстанції
без змін.

При перегляді справи в апеляційному порядку
колегією суддів встановлено, що предметом спору по даній справі є протиправні
дії відповідача при виплаті ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги на оздоровлення
за період 2004 р., 2005 р. та 2007 р., що є порушенням прав позивача щодо його належного
соціального забезпечення, гарантованого йому державою та діючим законодавством.

Право позивача на оскарження рішень, дій та
бездіяльності відповідача, який відповідно до п.7 ст.3 КАС України є суб'єктом
владним повноважень, як уповноважений державою орган соціального захисту по
наданню визначених Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
пільг - безпосередньо передбачено цим Законом та ст.4, ст.6, п.1 ч.1 ст.17 КАС
України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС ІІ категорії, а тому у відповідності із вимогами ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат
на момент виплати, а не в тому розмірі суми допомоги, який відповідач виплатив
позивачу відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р
. «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком
суду, оскільки відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення
виплачується учасникам наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Право позивача на отримання щорічної грошової
допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» випливає також і з принципу пріоритетності закону над
урядовими нормативними актами та положень п.6 ч.1 ст.92 Конституції України ,
якою встановлено, що основи соціального захисту визначаються виключно законами,
а єдиним органом законодавчої влади в
України згідно ст.75 Конституції є парламент, який не наділений правом
делегувати свої повноваження іншим державним органам.

Доводи
апеляційної скарги щодо дій відповідача у відповідності до вимог чинного законодавства та виплати позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення у визначеному законом розмірі - суперечать матеріалами
справи, а тому не можуть бути прийняті до уваги і слугувати підставою для
скасування постанови суду першої інстанції.

Виходячи з
особливого статусу учасників ліквідації наслідків ЧАЕС, яким обумовлена необхідність їх адекватного
соціального захисту, законодавець визначив, що встановлені Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» державні соціальні гарантії не можуть
бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Діючим
законодавством встановлено, що функції по формуванню відповідних заяв та
документів учасників ліквідації ЧАЕС, а також щодо нарахування сум допомоги і
подання цих даних до Головного управління та Міністерства покладено на органи
управління праці та соціального захисту населення., а тому відповідач по
справі, заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог
ч.2 ст.71 КАС України повинен доказати правомірність своєї бездіяльності
стосовно позивача.

Проте відповідачем не було надано доказів щодо
правомірності його дій та бездіяльності, а тому рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим..

Постанова суду першої
інстанції належним
чином мотивована і за своїм
змістом та формою відповідають
вимогам процесуального закону.

За наведених обставин,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення,
а судові рішення - без змін.

Керуючись
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

П о с т а н
о в и л а :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення в місті Павлограді
Павлоградської міської ради Дніпропетровської області - залишити без
задоволення, постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 травня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному
обсязі

Повний
текст ухвали виготовлено 27 жовтня 2008 року

Судді: Сафронова
С.В.

Нагорна
Л.М.

Кожан М.П.