Справа № 22-а-3064/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 року Справа
№ 22-а-3064/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А..

суддів: Сіваченка І.В.

Дяченко С.П.,

при
секретареві Чуріковій Я.О.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дружківської міської ради Донецької області на постанову Дружківського
міського суду Донецької області від 25
грудня 2007р. по адміністративній справі № 2-а-211/07(суддя Лебеженко В.О.) за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради
Донецької області про визнання дій незаконними та стягнення недоотриманих сум
на оздоровлення, і

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
визнання дій незаконними та стягнення на
його користь недоплачених сум на
оздоровлення за 2005, 2006 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної
плати на день фактичної виплати.

Постановою Дружківського
міського суду Донецької області від 25 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення виконкому Дружківської
міської ради Донецької області про визнання дій незаконними та стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2005, 2006 роки задоволено частково, дії
відповідача визнані незаконними і з
відповідача на користь позивача стягнуто недоплачені суми на оздоровлення за 2005,
2006 роки у сумі 3810 гривень.

Не
погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального та процесуального права, а саме:
позивачем пропущений річний строк для звернення до адміністративного суду, без
урахування розміру цього виду допомоги,
встановленому Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати,
передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної
допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної
плати, виплачуються у розмірах, встановлених вказаними постановами Кабінету
Міністрів України.

Сторони в судове засідання не з'явилися,
надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, має 1 групу інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачена щорічна допомога
на оздоровлення інваліда 1 групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, при
цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив за 2005
рік - 350 грн.; за 2006 рік - 460 грн.

В
порушення зазначених норм відповідачем щорічна допомога на оздоровлення у
визначеному розмірі позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично нараховані
та сплачені 21.06.2006 року 120 гривень за 2005 рік та 24.12.2007 року 120
гривень за 2006 рік.

Таким
чином суд першої інстанції вирішив, що фактично за 2005, 2006 роки
відповідач недоплатив позивачеві сума
щорічної разової допомоги у розмірі 3810 гривень.

Колегія суддів заслухала
доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, обговорила доводи
апеляційної скарги і дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був віднесений до
категорії 1, має 1 групу інвалідності що підтверджується копією посвідчення
НОМЕР_1 від 14.09.1999 року.

На підставі ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена
щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до 1 групи інвалідності -
п'ять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення позивачеві за 2005, 2006 роки відповідач керувався Постановою
Кабінету Міністрів України від Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в 120 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною Постановою
№ 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі, зокрема, і для
інвалідів 1 групи - 120 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні спору за 2005 рік підлягають застосуванню
ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закон України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2005 рік, а не
Постанова 562.

Таким чином, дії відповідача
в частині виплати позивачеві щорічної допомоги на оздоровлення у сумі 120 грн.
за 2005 рік суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними і тому з
відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена щорічна допомога
на оздоровлення за 2005 рік в сумі 1630 гривень (350грн.х 5 -120грн).

Суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку відносно
неправомірності дій відповідача при нарахуванні позивачеві допомоги на
оздоровлення в 2006 році, оскільки дія абзацу другого та третього частини
четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37
ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним
Конституційним Судом України.

Статтею 99 КАС України передбачено,
що адміністративний позов може бути поданий в річний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому пункт 3.ст.100 КАС України визначає, що позовні заяви приймаються до
розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до
адміністративного суду. Пункт 1 цієї ж статті вказує, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не застосував
строки, передбачені ст.99 КАС України до спору в частині недоплаченої допомоги
за 2005 рік, оскільки із матеріалів справи вбачається, що питання про відмову
у задоволенні адміністративного позову в
зв'язку з пропуском строку звернення до суду відповідачем при вирішенні спору в
суді першої інстанції не ставилося.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд порушив норму
матеріального права і тому дійшов до неправильного вирішення справи в частині
визнання дій відповідача неправомірними та виплати щорічної допомоги на
оздоровлення за 2006 рік, тому апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду скасуванню.

Керуючись ст.ст.196,198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дружківської міської ради Донецької області
задовольнити частково.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 25 грудня
2007р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Дружківської міської ради Донецької області про
визнання дій незаконними та стягнення недоотриманих сум на оздоровлення скасувати в частині стягнення щорічної
разової грошової допомоги на оздоровлення за 2006 рік в сумі 2180 гривень..

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Дружківської міської ради Донецької області про визнання дій незаконними та
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2006 рік залишити без
задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 25 грудня
2007р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Дружківської міської ради Донецької області про
визнання дій незаконними та стягнення недоотриманих сум на оздоровлення в
частині стягнення щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2005
рік в сумі 1630 гривень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.
Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: