Справа № 22а-5928/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
у І інстанції - Очеретний О.В.
Донецький апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2008 року
справа
№ 22-а-5928/08

приміщення суду за адресою: м.Донецьк, бульвар Шевченка,
26

колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суд у складі:

головуючого

Арабей Т.Г.

суддів при секретарі за участю:

Геращенко І.В., Малашкевич С.А. Літвіновій Л.О. сторони не з'явились

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні управління праці та соціального
захисту населення Стаханівської міської ради Луганської області

на постанову від по справі за позовом до третя особа

Стаханівського міського суду Луганської області 03
квітня 2008 року

№ 2-а-333/08

ОСОБА_1

управління праці та соціального захисту населення
Стаханівської міської ради Луганської області
ГУ ДКУ України в Луганській області

про

зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову
допомогу за 2004-2007 роки,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулась до Стаханівського міського суду Луганської області з
адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення
Стаханівської міської ради Луганської області, третя особа- ГУ ДКУ в Луганській
області про зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову допомогу до 5
травня у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, як ветерану війни за період
з 2004 року по 2007 роки у сумі 4002,21 грн.

Постановою Стаханівського міського суду Луганської
області від 03 квітня 2008р. позовні вимоги
ОСОБА_1 були задоволені. Поновлено строк звернення до суду. Визнано
неправомірними дії відповідача, стягнуто з управління праці та соціального
захисту населення Стаханівської міської ради Луганської області на користь
позивача - 4002,21 грн. за 2004, 2005,
2006 і 2007 роки, та зобов'язано відповідача в подальшому нараховувати та
сплачувати ОСОБА_1 щорічну грошову допомогу відповідно до вимог ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з
урахуванням підвищення мінімальної пенсії за віком.

23 квітня 2008р.
управлінням праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради
Луганської області подана апеляційна скарга, в якій апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу в задоволенні її позовних
вимог.

Апеляційну
скаргу мотивує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неправильно
застосовано норми ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має право на пільги
встановлені законодавством України для ветеранів війни і відповідач сплатив їй
одноразову грошову допомогу до 5 травня у 2005 році-50 грн., у 2006 році-50
грн., у 2007 році-55 грн.

Представник апелянта до судового засідання не з'явився, про місце
та час слухання справи повідомлявся належним чином, надіслав суду заяву у якій
просив розглянути апеляційну скаргу без
участі їх представників.

Позивач та третя особа до судового засідання не з'явилися, про час і
місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення
повинно бути законним та обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що позивач
є ветераном-учасником війни, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, виданого
29 квітня 2004 року (а.с.7).

Правовий статус
ветеранів війни, визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-12. Розділом ІІІ цього
Закону визначені пільги учасників
війни та гарантії їх соціального захисту, ст. 14 якого передбачає пільги ветеранів війни.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 зазначеного
Закону встановлено, що щорічно до 5 травня
учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком.

Фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону, відповідно до статті 17-1 здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого бюджетів, а виплата разової грошової допомоги до
5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, відповідно до
статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального захисту
населення.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно
до принципу верховенства права та законності-суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
держави. Крім того, як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України №
9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя»,- судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, Постанови Верховної
ради України, Постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України), підлягають
оцінці на відповідно як Конституції України так і закону.

Фактично
позивач отримала від управління праці та соціального захисту населення
Кіровської міської ради в 2005 р. - 50 грн., в 2006 р.-50 грн. та в 2007 р.-55
грн., при цьому відповідач керувався положеннями ст. 34 Закону України “Про державний бюджет
України на 2005 рік”, ст. 30 Закону
України “Про державний бюджет України на 2006 рік” та ст. 29 Закону України
«Про державний бюджет на 2007 рік».

Рішеннями
Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 і від 9 липня
2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають частинам 2 і 3 ст. 22
Конституції України, серед інших, положення статті 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік», і ст. 29 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007р.» відповідно в частині зменшення розмірів виплат
ветеранам війни в порівнянні з тими, які встановлені Законом про ветеранів.

Таким чином,
посилання відповідача, що при нарахуванні ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до
5 травня протягом 2004 року, слід керуватися
ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет на 2004 рік”, а не Законом
України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003
р. є безпідставним.

Тому відповідача
належить зобов'язати нарахувати позивачу недоплачену суму щорічної грошової
допомоги як ветерану війни в розмірі 854,03 грн. (284,69 х 3).

Крім того,
неправомірність дій відповідача при нарахуванні ОСОБА_1 грошової допомоги до 5
травня протягом 2007 року в розмірі 55 гривень, встановлених ст. 29 Закону
України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, а не в розмірі 410,06 грн. (410,06 х 3) згідно Закону
України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від
09.07.2003 р. є очевидною. Тому, відповідача належить зобов'язати нарахувати
позивачу недоплачену суму щорічної грошової допомоги, як члену сім'ї загиблого
ветерана війни в розмірі 1175,18 грн. (410,06 х 3-55).

Проте, ст. 34 Закону України “Про державний бюджет
України на 2005 рік”, ст. 30 Закону
України “Про державний бюджет України на 2006 рік” до теперішнього часу не
визнані неконституційними Конституційним Судом України. За таких обставин
твердження суду першої інстанції про їх невідповідність Конституції України є
передчасними, бо це є прерогативою саме Конституційного Суду України. Тому не
можна стверджувати, що дії відповідача в цій частини були протиправними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої інстанції
щодо стягнення з управління одноразової щорічної допомоги за 2005 та
2006 роки.

Апеляційний розгляд справи здійснений,
виходячи з зазначених норм, з урахуванням Рішення Європейського Суду з прав
людини «Кечко проти України», а саме з врахуванням зауважень Суду, якими
визначено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.
Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і
дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність
порядку сплати щорічної допомоги за
2004, 2007 роки у зв'язку із прийняттям Конституційним Судом України рішень з
огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства
в незалежності від надходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Позивачу судом першої інстанції були
поновлені процесуальні строки на звернення до суду з адміністративним позовом,
визнавши пропуск строку з поважних причин. Колегія судів погоджує висновки суду
першої інстанції, які апелянтом в цій частині не були оскаржені.

Крім того, колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог стосовно
зобов'язання відповідача у подальшому
здійснювати перерахунок пенсії у відповідності до змін діючого законодавства,
оскільки Кодексом адміністративного судочинства
України передбачено відновлення
порушеного права громадянина, а не того, яке може бути порушене в
майбутньому.

Зважаючи на
те, що обставини справи встановлені судом повно і правильно, але судом першої
інстанції правильна оцінка спірним правовідносинам надана частково, допущено
помилку в застосуванні норм матеріального і процесуального права, оскаржуване
судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за 2005 та 2006 роки та зобов'язання
відповідача у подальшому здійснювати
перерахунок пенсії у відповідності до змін діючого законодавства ,- підлягають скасуванню з постановленням в цій частині
нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 24, ст.ст. 160, 167, 184
ч.1, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської
ради Луганської області - задовольнити частково.

Скасувати
постанову Стаханівського міського суду
Луганської області від 03 квітня 2008 року у справі за № 2а-333/08 за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Стаханівської міської ради Луганської області, третя особа - ГУ ДКУ в Луганській
області про зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову допомогу до 5
травня у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, як ветерану війни за період
з 2004 року по 2007 роки у сумі 4002,21 грн.

Позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради
Луганської області, третя особа - ГУ ДКУ в Луганській області про зобов'язання
сплатити недоотриману разову грошову допомогу задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії та бездіяльність
Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради щодо призначення та виплати
ОСОБА_1 недоплачених сум щорічної
грошової допомоги як учаснику війни за 2004, 2007 роки в розмірі відповідно до ч. 5 ст. 14 Закон України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-12.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної грошової допомоги учаснику війни за 2004, 2007 роки в
розмірі 2029,25 грн.

В задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: /підпис/ Т.Г. Арабей

Судді /підпис/ І.В. Геращенко

/підпис/ С.А.
Малашкевич

З оригіналом згідно.

Суддя Т.Г.
Арабей