Справа № 22-а-6094/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Галатіна О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17
липня 2008 року Справа
№ 22-а-6094/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
- судді Василенко Л.А.,

суддів Шаптала Н.К.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Денисенко К.С.,

за
участю представника позивач ОСОБА_2

розглянула
апеляційну скаргу Головного Донецького обласного Управління у справах захисту
прав споживачів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17
березня 2008 року у справі № 2-а-3697/08 за
позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного Донецького
обласного Управління у справах захисту прав споживачів про визнання дій
протиправними та визнання недійсною постанови про накладення стягнення, і

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького
окружного адміністративного суду від 17 березня 2008 року задоволений позов
приватного підприємця фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного Донецького
обласного Управління у справах захисту прав споживачів про визнання дій
протиправними та визнання недійсною постанови про накладення стягнення: визнано протиправними дії Головного
Донецького обласного управління у справах захисту прав споживачів щодо
винесення постанови про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону
України „Про захист прав споживачів" № 2616 від 14 серпня 2006 року, якою
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосований штраф у розмірі 10540,00 грн.
та визнано недійсною постанову Головного Донецького обласного управління у
справах захисту прав споживачів про накладення стягнень, передбачених статтею
23 Закону України „Про захист прав споживачів" № 2616 від 14 серпня 2006
року, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосований штраф у розмірі
10540.00 грн., стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3
(три) грн. 40 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду і подав
апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати через
порушення норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача та
позивач та в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Представник позивача в
судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив
рішення суду залишити без змін.

Колегія
суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,
вивчила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги, перевірила юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідила правильність застосування судом першої
інстанції норм процесуального та матеріального права і дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований
18.10.2000 року виконавчим комітетом Донецької міської ради, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію (а. с. 16).

Відповідач - Головне Донецьке
обласне управління у справах захисту прав споживачів здійснює свою діяльність
на підставі Положення про територіальні органи Державного комітету України з
питань технічного регулювання та споживчої політики, затвердженого Наказом
Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої
політики від 12.09.2007 № 217, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 26 жовтня 2007 р. за № 1219/14486. Згідно п. 1 цього Положення
відповідач є територіальним органом Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої політики та йому підпорядковується, тобто є
суб'єктом владних повноважень.

08 серпня 2007 року
відповідачем проведена перевірка з
питань дотримання законодавства про захист прав споживачів позивачем, за
результатами якої був складений акт № 002755 від 08.08.2007 року (а. с. 5-6).

Постановою заступника
начальника Головного Донецького обласного управління у справах захисту прав
споживачів № 2616 від 14 серпня 2006 року до ОСОБА_1 застосований штраф у
розмірі 10540,00 грн. (а. с. 14). Відповідачем постанова прийнята відповідно до
ст.ст. 26, 23 Закону України „Про захист прав споживачів" та Положення про
порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист
прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17
серпня 2002 року № 1177, та на підставі акту від 08 серпня 2007 року № 002755,
яким встановлено відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію щодо 40 партій товару, реалізацію продукції, що
підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, але у документах, згідно з якими
її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката
відповідності щодо 40 партій товару, реалізацію продукції, що не відповідає
вимогам нормативних документів (ГОСТу 25779-90) щодо 2 партій товару.

Статтею 26 Закону України „Про
захист прав споживачів" передбачено, що спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його
територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту
прав споживачів і мають право, у тому числі, накладати на суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства,
стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України. Отже, відповідач мав повноваження на накладення
штрафу на позивача.

При цьому статтею 23
зазначеного Закону встановлено, що у разі порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших
видів обслуговування, у
тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність, у тому числі, за:

·
виготовлення
або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів, - у
розмірі п'ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації
партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і
витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

·
реалізацію
продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, але у документах,
згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери
сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності та/або
декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом з підтвердження
відповідності -і відповідний вид продукції, - у розмірі п'ятдесяти відсотків
вартості одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої послуги, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі
тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності
не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Пунктом 2 Положення про
порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист
прав споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17
серпня 2002 р. № 1177 визначені аналогічні критерії відповідальності.

Згідно з п. 4 цього Положення
рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів
перевірки суб'єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов'язаних з
цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення,
і оформляється постановою за формою, що встановлюється Держстандартом.

Порушеннями, за вчинення яких
на позивача був накладений штраф, є, зокрема, відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію щодо 40 партій
товару, реалізація продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні,
але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні
реєстраційні номери сертифіката відповідності щодо 40 партій товару, реалізацію
продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів (ГОСТу 25779-90)
щодо 2 партій товару.

У відповідності до ч.1 ст.15
Закону України „Про захист прав споживачів" інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких
повинна відповідати вітчизняна продукція; дані про основні властивості
продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік
використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових
добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну
цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими
категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний
продукт; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої
продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;
позначку про наявність у її складі генетично модифікованих компонентів; дані
про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; дату виготовлення;
відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця);
правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк
придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні
дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача,
а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Стосовно продукції, яка
підлягає обов'язковій сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація
про її сертифікацію. Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із
законодавством про мови.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону
України „Про захист прав споживачів" інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником «виконавцем,
продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці,
а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим
для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

В акті перевірки зазначено, що
відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про
продукцію виразилося у тому, що на товарі не замарковано найменування та адресу
виробника, а зазначено тільки країну походження, дату виготовлення, вікову
належність іграшки; відсутній переклад анотацій по використанню на державну
мову (а. с. 6).

Частина 2 ст.15 Закону України
„Про захист прав споживачів" не містить вимог щодо обов'язкового надання
інформації про продукцію саме у маркуванні товару, а встановлює, що така
інформація може доводитися до відома споживача й іншим способом (тобто у
супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, чи способом,
прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування).
Відповідачем не доведено, що така інформація про товар не мала місце взагалі.
Більш того, у акті мається посилання на наявність анотації по використанню
товару, у якій також могли зазначатися найменування та адреса виробника.
Відповідачем ці обставини під час перевірки не з'ясовувалися, у зв'язку з чим
висновок про відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію зроблений ним необґрунтовано, тобто без врахування
усіх обставин, що мають значення для вирішення цього питання.

Статтею.10 Конституції України
в Україні гарантований вільний розвиток, використання і захист російської,
інших мов національних меншин України.

Згідно до ст.З Закону „Про
мови в Українській РСР" в роботі державних, партійних, громадських
органів, підприємств, установ і організацій, розташованих у місцях проживання
більшості громадян інших національностей (міста, райони, сільські і селищні
Ради, сільські населені пункти, їх сукупність), можуть використовуватись поряд
з українською і їхні національні мови. Представник позивача при розгляді справи
судом першої інстанції пояснив, що анотації на товар були викладені російською
мовою, тобто з урахуванням вищезазначених вимог. Суд першої інстанції прихйщов
до висновку, що відсутність перекладу цих анотацій на державну мову не є
порушенням прав споживачів, з яким погоджується судова колегія.

У акті перевірки відповідачем
встановлено реалізацію позивачем продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації в Україні, але у документах, згідно з якими її передано на
реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності. Зазначене
порушення виразилося у тому, що із-за відсутності маркування неможливо
ідентифікувати сертифікат відповідності. Крім того, позивачем не були надані
прибуткові документи із зазначенням реєстраційних номерів цих сертифікатів (а.
с. 6).

Статтею 23 Закону України „Про
захист прав споживачів" чітко встановлено, що штраф накладається у разі
реалізації продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, але у
документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні
номери сертифіката відповідності. Тобто ці реєстраційні номери мають міститися
у документах, згідно з якими товар був переданий на реалізацію. Жодних посилань
на обов'язковість маркування товару з метою встановлення таких номерів
зазначена стаття не містить, у зв'язку з чим відсутні підстави для її
застосування у даному випадку. Позивачем до позовної заяви додані сертифікати
відповідності (а. с. 17-32), що також доводить необґрунтованість встановлення
відповідачем даного порушення, а відтак, і застосування відповідачем штрафу у
розмірі п'ятдесяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару.

При здійсненні перевірки
відповідачем також встановлений факт реалізації продукції, що не відповідає
вимогам нормативних документів (ГОСТу 25779-90) щодо 2 партій товару, а саме -
надувна іграшка не мала зворотного клапану, який забезпечує герметичність, та з
рівнем запаху, що перевищує припустимий (а. с. 6). Разом з тим, відповідач у
відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України не довів суду, з яких підстав ним
була встановлена така невідповідність іграшки вимогам ГОСТу, не визначено,
яким чином був
встановлений рівень запаху
цієї іграшки. Процедура встановлення відповідності товару вимогам
ГОСТу потребує спеціальних знань у цій галузі. Суду не надано доказів того, що
особи, які здійснювали перевірку володіють такими спеціальними знаннями.

За приписами п. 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.

З огляду на викладене колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані обставини
справи, дійшов до правильного
висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, доводи
апеляційної скарги не спростовують висновки суду,
спір вирішено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1
ст.205, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного Донецького обласного
Управління у справах захисту прав споживачів залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від
17 березня 2008 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного Донецького обласного Управління
у справах захисту прав споживачів про визнання дій протиправними та визнання
недійсною постанови про накладення стягнення залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: