Справа № 22а-11147/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
4 листопада 2008 року м.Донецьк
апеляційний адміністративний суд у складі:
судді
суддів: при секретарі за участі позивача представника
Колеснік Г.А., Ястребової Л.В. Запорожцевій Г.В. ОСОБА_1. Деркач Л.В.
розглянувши у відкритому апеляційну скаргу
судовому засіданні Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м.Донецька
Донецького окружного адміністративного суду
по справі
№НОМЕР_1
Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м.Донецька
визнання рішень неправомірними,- Дюжих
195-196,198,202,205,207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
скаргу Управління Пенсійного фонду України
в Куйбишевському районі м.Донецька - задовольнити.
Донецького окружного адміністративного суду від 8.08.2008 року по справі
№НОМЕР_1- скасувати.
В задоволенні вимог ОСОБА_1до Управління Пенсійного
фонду України в Куйбишевському районі
м.Донецька, про визнання протиправними та скасування вимог від 5.05.2008р. № Ф-101ЗУ та від 3.06.2008р.
№ ф-1013- відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після набрання законної сили, а в разі складення і проголошення вступної та резолютивної частин
постанови, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П
О С Т А Н О В А

Іменем України

4 листопада 2008 року м.Донецьк

справа № 22а-11147/08

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого
судді

Ляшенка Д.В.

суддів: при секретарі за участі позивача представника
відповідача

Колеснік Г.А., Ястребової Л.В. Запорожцевій Г.В. ОСОБА_1. Деркач Л.В.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі м.Донецька

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

8.08.2008 р.

по справі

№НОМЕР_1

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м.Донецька

про

визнання рішень неправомірними,- Дюжих

В С Т А
Н О В И В:

В
червні 2008р. ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом до УПФУ в Куйбишевському
районі м.Донецька і після уточнення позовних вимог просив визнати протиправними
та скасувати вимоги відповідача про
сплату боргу із страхових внесків від 5 травня 2008р. № Ф-101ЗУ у сумі 1411 грн. 98 коп. та від 3 червня 2008р. № ф-1013 у сумі 1959 грн. 58 коп.

В обгрунтування позову ОСОБА_1. зазначив що за
результатами підприємницької діяльності
за 2006р. та 2007р., сплатив
внесків на загальнообов”язкове державне
пенсійне страхування у розмірі 31,8 відсотків суми доходів
(прибутку) за 2006р. та 33,2 відсотки за 2007р. як це передбачено п. 4.3 Інструкції про порядок обчислення
і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов”язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України,
затвердженої Постановою правління Пенсійного Фонду України
№ 21-1 від 19.12.2003р.

ОСОБА_1.
вважав, що відповідачем розмір страхових внесків за вказані періоди розрахований неправильно, а тому є
неправомірними і оскаржувані вимоги пенсійного фонду.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 8.08.2008р. позов задоволений,
так як суд прийшов до висновку про те, що жодною нормою не встановлено право Пенсійного фонду України
приймати акти про
донарахування доплати до мінімального страхового внеску, порядок її узгодження, строки сплати,
можливість оскарження подібних актів у адміністративному або судовому
порядку, обов”язок страхувальника сплачувати страхові внески за такими актами з розрахунками, а також право органів
Пенсійного фонду України приймати
вимоги про сплату боргу у випадку несплати
платником донарахованих такими актами
страхових внесків.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову
суду, ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1., посилаючись на те, що
висновки суду першої інстанції не
ґрунтуються на вимогах матеріального закону і при ухваленні рішення судом були
порушені норми процесуального права.

В судовому засіданні
представник відповідача скаргу підтримав, а позивач проти її
задоволення заперечував.

Заслухавши доповідача, позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням по справі нової постанови з наступних підстав.

Згідно ст.
1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне
страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені
згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти сплачені на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Страхувальниками
відповідно до п.1 ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" є підприємства, установи, організації, створені
відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи, включаючи юридичних та фізичних осіб -суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок),
які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового
характеру для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Відповідно
до п. 4,6 ч. 2 ст. 17, ч.3 ст.18 вищенаведеного Закону, страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати, і сплачувати в установлені строки і в
повному обсязі страхові внески.

Страхові
внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій
території України в порядку, встановленому цим Законом.

Страхувальники
зобов'язані подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки,
в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Відповідно
до ч. 6 ст. 20 Закону України № 1058 страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше
ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Статтями
20 ч.3, 106 Закону України № 1058 передбачено, що обчислення страхових внесків
територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та
сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів.

Територіальні
органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного
фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих
днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний
сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Відповідно до п. 1.3, п.п. 2.1.3
п.2.1, п.п.3.1.5 п.3.1, п. 4.3, п.4.7, п.п.5.3.2 п.5.3, п.8.1, п.8.2, п.8.3
Інструкції про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов”язкове державне
пенсійне страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою правління Пенсійного Фонду України
№ 21-1 від 19.12.2003р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України
16.01.2004р. за № 64/8663,
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до Закону (
1058-15 ) сплачують
страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування (п.1.3).

Платниками страхових внесків є
страхувальники: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у
тому числі ті,
які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок) (п.2.1 п.п.2.1.3)

Страхувальники з дня
узяття їх на
облік органами Пенсійного фонду
України набувають статусу платників страхових внесків(п.3.1
п.п.3.1.5).

Розміри страхових внесків
на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
встановлюються відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне
пенсійне страхування" (
400/97-ВР ) за ставками:

- для платників, зазначених у підпунктах 2.1.3 (крім тих, які
обрали особливий спосіб оподаткування),
2.1.4 та 2.1.5 пункту 2.1
цієї Інструкції, - 33,2 відсотка
від суми доходу (прибутку), отриманого
від відповідної діяльності, що
підлягає оподаткуванню

податком на
доходи фізичних осіб (п.4.3).

Розмір мінімального
страхового внеску визначається шляхом множення
мінімального розміру заробітної
плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок
сум страхових внесків:

для
застрахованих осіб, визначених підпунктами
2.2.3-2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції( зокрема фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які
обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок)
- на 32 відсотки за 2004-2005 роки; 31,8
відсотка за 2006 рік, 33,2
відсотка за 2007 рік, 33,2 відсотка за
2008 рік.(п.4.7)

Страхові внески платники, визначені підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 цієї
Інструкції (крім тих, які обрали
особливий спосіб оподаткування),
сплачують за себе та членів їх сімей,
які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності
(підпункт 2.1.4 пункту 2.1
цієї Інструкції), якщо
податковими органами провадиться нарахування авансових сум податку,
протягом року до 15 березня, до 15
травня, до 15 серпня і до 15 листопада
авансові платежі в розмірі
25 відсотків річної суми страхового внеску,
обчисленої від суми,
визначеної податковими органами для сплати авансових сум
податку на доходи
фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької
діяльності.

Суми страхових
внесків, сплачені у
вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному
розрахунку, який здійснюється ним до 1 квітня року, наступного за звітним
роком, на підставі даних річної
податкової декларації. Розмір місячного страхового внеску
повинен бути не
менше мінімального розміру
страхового внеску за кожний місяць,
розрахованого шляхом множення розміру
мінімальної заробітної плати
за відповідний місяць, у
якому платник мав
чистий дохід, на
розмір страхового внеску, зазначеного
в абзаці шостому пункту 4.7 цієї
Інструкції (п.5.3 п.п.5.3.2).

Суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
пунктами 5.1, 5.2, 5.3
цієї Інструкції, у
тому числі обчислені
органами Пенсійного фонду, уважаються простроченою заборгованістю із
сплати страхових внесків (далі
- недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових
санкцій (п.8.1).

Органи Пенсійного
фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в
таких випадках:

а)
якщо дані документальних перевірок результатів
діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових
внесків;

б)
якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати
страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець звітного
періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом(п.8.2).

Вимога
формується на підставі
актів документальних
перевірок та облікових
даних з карток
особових рахунків
страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (п.8.3).

Таким чином діючим законодавством
визначений обов”язок страхувальника
сплачувати своєчасно і в повному обсязі страхові внески, встановлений
порядок визначення мінімального розміру
страхового внеску і передбачено право пенсійного фонду у разі наявності у
страхувальника простроченої заборгованості із сплати страхових внесків
(недоїмка) формувати і надсилати
страхувальнику вимоги про сплату недоїмки.

Позивач є фізичною
особою-підприємцем і він узятий на облік управлінням Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м.Донецька як платник
страхових внесків, тобто є страхувальником (а.с.15).

Судом встановлено, що до Управління
позивачем, як фізичною особою-підприємцем, що оподатковується за загальною системою оподаткування, були надані розрахунки суми
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що
підлягають сплаті за 2006 та 2007 роки, якими визначена сума страхових внесків
у розмірі 152 грн. та 154 грн. 67 коп. відповідно (а.с. 9,40).

Позивачем ці суми розраховані у
розмірах 31,8 та 33,2 відсотка від суми доходу (прибутку), отриманого від
відповідної діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на
доходи фізичних осіб.

Вказані суми страхових внесків
виявилися меншими за розмір мінімального
страхового внеску на застраховану
особу -фізичну особу-підприємця, яким є позивач, а тому судова колегія з огляду
обов”язок позивача, який є платником страхових внесків, тобто страхувальником,
сплачувати страхові внески в належному розмірі, приймаючи до уваги право пенсійного фонду визначати суму
недоїмки із страхових внесків платника цих внесків, зазначає про правомірність встановлення
відповідачем, шляхом складання актів перевірок, розміру страхових внесків,
виходячи із розміру мінімального розміру страхового внеску за кожний місяць, розрахованого шляхом
множення розміру мінімальної заробітної
плати за відповідний місяць, у якому платник
мав чистий дохід,
на розмір страхового внеску,
зазначеного в абзаці шостому пункту 4.7 Інструкції № 21-1.

Актами пенсійного фонду, за
результатами перевірок встановлено недоплату позивачем страхових внесків за
2006 та 2007р. (а.с. 11-12,38-39), а тому судова колегія вважає, що
відповідачем правильно, в межах наданих повноважень і з метою виконання
покладеного на нього обов”язку контролювати сплату страхових внесків,
сформовано і направлено ОСОБА_1. вимоги
від 5 травня 2008 року № Ф-1013У на суму боргу 1411 грн. 98 коп. (за
2007р.) та від 3 червня 2008 року № Ф-1013 на суму боргу 1959 грн. 58 коп.
(наростаючим підсумком за 2006р. та 2007р.).

Судова колегія також не приймає до
уваги посилання суду 1 інстанції, як на підставу для визнання вимог УПФУ
неправомірними, настання для позивача в разі неповної сплати внесків, єдиного
негативного наслідку - неотримання страхового
стажу, з огляду на те, що це не виключає його обов”язку, як страхувальника
сплачувати внески в належному розмірі.

Апеляційний суд в діях відповідача
про направлення вимоги про сплату лише недоїмки, не вбачає ніяких порушень прав
ОСОБА_1., як застрахованої особи, так як
таким чином фактично забезпечується набуття
ним страхового стажу відповідно до вимог діючого законодавства, яке
регулює правовідносини, що виникли між сторонами.

Суд
1 інстанції помилково посилається на ч.3
ст. 20 Закону № 1058, як на норму яка визначає вичерпний перелік випадків у
яких пенсійний фонд має право самостійно
обчислювати страхові внески, і таким чином відсутності такого права у
відповідача відносно позивача, так як цією статтею передбачено право
територіальних органів Пенсійного фонду обчислювати страхові внески за непрямими методами, у разі ухилення
страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу
Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків, неведення страхувальником бухгалтерського обліку
чи відсутності в
нього відповідних первинних документів, якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.

Таким чином судова колегія вважає
правильним визначення відповідачем розміру страхових внесків, які повинен
сплачувати позивач і таким що відповідає нормам матеріального права рішення
УПФУ про направлення вимоги сплатити недоїмку.

З огляду на викладене вимоги
ОСОБА_1. є необґрунтованими та у їх задоволенні належить відмовити.

Керуючись
ст.ст. 195-196,198,202,205,207 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України
в Куйбишевському районі м.Донецька - задовольнити.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 8.08.2008 року по справі
№НОМЕР_1- скасувати.

В задоволенні вимог ОСОБА_1до Управління Пенсійного
фонду України в Куйбишевському районі
м.Донецька, про визнання протиправними та скасування вимог від 5.05.2008р. № Ф-101ЗУ та від 3.06.2008р.
№ ф-1013- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після набрання законної сили, а в разі складення і проголошення вступної та резолютивної частин
постанови, з дня складення постанови в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: