Справа № 22-а-522/08
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №-22-а-522/08 Головуючий у 1 інстанції Фінагеєв В.О.
Суддя доповідач Ситников О.Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30
вересня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Ситникова
О.Ф.,

Суддів: Попович
О.В., Василенка
Я.М.,

при секретарі: Кожокар
М.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 березня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Вінниці про зобов'язання провести перерахунок пенсії та
стягнення різниці між перерахованою та виплаченою пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до УПФ України у Ленінському районі м. Вінниці про зобов'язання
провести перерахунок пенсії та стягнення різниці між перерахованою та
виплаченою пенсію.

Постановою
Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2007 року в задоволенні позову
- відмовлено.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою позивач - ОСОБА_1. звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду не відповідає вимогам
матеріального та процесуального права, судом не повністю з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, тому вона підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Письмових
заперечень на апеляційну скаргу позивача до суду апеляційної інстанції у
встановлений судом строк від інших осіб не надійшло.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Відповідно
до вимог ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1. є інвалідом війни 1 групи, що
підтверджується посвідченням серії Б № 482370, виданим в квітні 2000 року.

Згідно
розпорядження УПФ України у Ленінському районі м. Вінниці від 30.09.1998 року,
позивач отримує пенсію, в тому числі підвищення, як інвалід війни 2 групи. З
23.12.1999 року позивач отримує підвищення пенсії як інвалід війни 1 групи.

Відповідно
до розпорядження УПФ України у Ленінському районі м. Вінниці від 20.01.2006
року, розмір підвищення до пенсії як інваліду війни 1 групи позивачу збільшений
з 01.01.2006 року. Нарахування та виплата підвищення пенсії позивача з
01.01.2006 року здійснюється відповідно до закону у розмірі 50% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1., суд першої інстанції посилався на те, що згідно
з вимогами ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах
звернення до адміністративного суду, який встановлено в один рік.

Частиною
першою статті 100 КАС України передбачено, що пропуск строку
звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Судом
першої інстанції зазначено, що в матеріалах справи (а.с. 31) є заява
відповідача щодо застосування до вказаних правовідносин вимог ст. 100 КАС
України.

Оскільки
позивач ОСОБА_1. не повідомив суд про поважність причин пропущення строку
звернення до суду, не надав доказів в обгрунтування поважності причин
пропущення строку, тому суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про
відмову в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача провести
перерахунок підвищення пенсії як інваліду війни 1 групи з 18.04.2000 року по
31.12.2005 року та стягнення різниці між перерахованою та виплаченою пенсією.

З
такими висновками суду першої інстанції в цій частині можна погодитись,
оскільки з наявних обставин, що витікають з матеріалів справи, вбачається, що
позивач ОСОБА_1. пропустив строк звернення до суду без поважних причин, в
матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували це.

Нових
доказів про поважність причин пропущення строку звернення до суду скаржником
суду апеляційної інстанції надано не було.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. щодо стягнення пенсії як інваліду війни 1
групи за період часу з 01.01.2006 року, суд першої інстанції виходив з
наступного:

Відповідно
до вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, що діє з
01.01.2006 року), інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії,
підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З
такими висновками суду першої інстанції в цій частині можна погодитись,
оскільки згідно з Законом України № 2939 від 05.10.2005 року до положень ч. 4
ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», були внесені зміни відповідно до яких визначені розміри виплати
інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, ІІІ групи - 30 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно
до вимог ст. 152 Конституції України закони, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Положення
вказаного Закону України № 2939 від 05.10.2005 року в Конституційному Суді
України на предмет конституційності не розглядалися, тому він не втратив своєї
чинності.

Отже
виходячи з вищевикладеного вбачається, що доводи апеляційної скарги позивача не
спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального законодавства, тому підстави для скасування або
зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205,
206 КАС України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 березня 2007 року - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного Суду
України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: