Справа № 22-а-4732/08
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2008-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 22-а-4732/08
Головуючий у І інстанції - Бобоїд О.М.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2008 року м.
суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судді Межевича М.В., суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б., при секретарі
Кірієнко І.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Таращанського районного суду Київської
області від 18 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Таращанської РДА про стягнення недоотриманих
сум одноразової допомоги на оздоровлення, -
В С Т А Н О В И Л А:
Таращанського районного суду Київської області від 18 липня 2007 року заявлений
позов задоволено частково: стягнуто з Управління праці та соціального захисту
населення Таращанської районної державної адміністрації на користь позивача
1540 грн.; стягнуто з відповідача на користь держави судового збору в розмірі
15, 40 грн. В решті позову відмовлено.
з вищезазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а
постанова суду підлягає скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.198 ч.1 п. 3 та ст. 202
КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції
та приймає нову постанову, якщо встановить порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або
питання.

Судом першої
інстанції встановлено, що вимоги
позивача про стягнення
допомоги на оздоровлення за 2005 рік підлягають задоволенню.

З таким
висновком суду не погоджується судова колегія.

Судом
встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, а також інвалідом II групи.

Статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується інвалідам II групи в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.

Відповідачем
зазначена допомога була виплачена позивачу у 2003 році у сумі 26,70 грн., у
2004 році - 26,70 грн., у 2005 році - 90 грн., тобто у розмірі, встановленому
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
«Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Судова колегія
погоджується з доводами позивача, що допомога
позивачу за 2003-2005 роки повинна була бути нарахована виходячи з її розміру,
встановленого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», а
не постановами Кабінету Міністрів України.

Так,
відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно
з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

Отже,
за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними
актами, суд дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру допомоги на
оздоровлення позивачеві застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, на
момент, коли позивач дізнався про порушення свого права в 2003 році, 2004 році
- строк позовної давності був
встановлений Цивільним кодексом України і складав три роки. Кодекс
адміністративного судочинства України,
який передбачає річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів,
набув чинності 01.09.2005 року, тобто після того, коли у позивача виникло права
на звернення до суду за вказані періоди. А тому застосування до вимог про
стягнення допомоги на оздоровлення за 2003-2004 роки річного строку позовної
давності фактично свідчитиме про застосування правила зворотьної дії у часі
норми процесуального закону. Проте, надання новим правилам процесу зворотьної
дії, порушує право позивача на доступ до суду, передбачене ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою
України 17.07.1997 року.

Що ж стосується
вимог про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік, то, на думку
колегії суддів, судом першої інстанції не вірно визначено момент коли особа
дізналася, або мала дізнатися про порушення свого права на отримання вказаної
допомоги в обсязі передбаченому Законом.

Позивач про
порушене право на виплату допомоги в повному обсязі дізналася в момент її
виплати, а саме 12.09.2005 року. Однак звернулася до суду з позовом 26.06.2007
року, тобто з пропуском річного строку звернення до адміністративного суду. В
матеріалах справи не міститься клопотання про його поновлення.

Відповідно до
п.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягала одна із сторін.

Оскільки
відповідач в суді першої інстанції наполягав на застосуванні до спірних
правовідносин річного строку, то суд першої інстанції припустився помилки,
задовольнивши позов на суму 1540 грн. (за 2005 рік).

Таким чином,
судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального
права та дійшов до не правильного висновку про часткове задоволення позову, що
є підстановкою для скасування постанови Таращанського районного суду Київської
області від 18 липня 2007 року та постановлення нової постанови, якою в
задоволенні позову з вище зазначених причин, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.
160, 195, 196, 198, 201, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В
И Л А :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Таращанського районного суду Київської області від 18 липня 2007 року
скасувати.

Прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Таращанської РДА про стягнення недоотриманих сум
одноразової допомоги на оздоровлення.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді:

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа: № 22-а-4732/08
Головуючий у І інстанції - Бобоїд О.М.

Суддя-доповідач: Межевич М.В.

П О С Т А Н О В
А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та
резолютивна частини)

20 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого -
судді Межевича М.В., суддів Бабенка К.А. та Глущенко Я.Б., при секретарі
Кірієнко І.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Таращанського районного суду Київської
області від 18 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Таращанської РДА про стягнення недоотриманих
сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

Керуючись ст.ст.
160, 195, 196, 198, 201, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В
И Л А :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Таращанського районного суду Київської області від 18 липня 2007 року
скасувати.

Прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Таращанської РДА про стягнення недоотриманих сум
одноразової допомоги на оздоровлення.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:

Судді: