Справа № 22а-3372/08
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-3372/08
Головуючий суддя у суді
категорія статобліку - 48
1-ої інстанції - Семененко Я.В.
(справа
№ 2а-198/07)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Нагорної Л.М (доповідач)

суддів -
Стежко В.А., Суховарова А.В.

при секретарі
судового засідання - Хоменко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу прокурора Дніпропетровської області на постанову
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2007 року по
справі № 2а-198/07 за позовами
прокурора Дніпропетровської області, в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого
комітету Дніпропетровської міської ради,
третіх осіб: обласного комунального підприємства «Дніпротеплоенерго», міського
комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про визнання
нечинним рішень виконавчого комітету міської ради від 16 жовтня 2006 року №3712
та №3713,-

в с т а н о в и л а:

05 лютого 2007 року прокурор Дніпропетровської області в інтересах
ОСОБА_1 звернувся до суду із
адміністративним позовом, в якому просив визнати нечинним рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської ради від 16 жовтня 2006 року №3712 «Про
тарифи та теплопостачання».

08 лютого 2007 року прокурор Дніпропетровської області з аналогічним
позовом звернувся до суду уже в
інтересах ОСОБА_2, в якому просив визнати нечинним рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від 16 жовтня 2006 року №3713 «Про тарифи та
теплопостачання».

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого
2007 року об'єднано в одне провадження справи за
позовами прокурора Дніпропетровської області, в інтересах
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третіх осіб - обласного комунального
підприємства «Дніпротеплоенерго», міського комунального підприємства
«Дніпропетровські міські теплові мережі» про визнання нечинним рішень
виконавчого комітету міської ради від 16 жовтня 2006 року №3712 та №3713.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було прийнято рішення
№3712 та №3713 від 16 жовтня 2006 року
«Про тарифи на теплопостачання» з
порушенням вимог чинного законодавства, а саме статті 7 Закону України «Про
житлово -комунальні послуги», відповідно до якого встановлення цін та тарифів
на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого
самоврядування і тому виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради вийшов
за межі своїх повноважень. З порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів
України від 10 листопада 2006 року №955 «Про затвердження Порядку формування
тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення і постачання гарячої води», оскільки прийняті тарифи не затверджені уповноваженим
органом та не мають економічного обґрунтування, прийняті всупереч статей 8,9,13
Закону України «Про засади державної регулярної політики у сфері господарської
діяльності», так як виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради не
оприлюднено у друкованих засобах масової інформації проект зазначеного рішення
та аналіз його регуляторного впливу.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16
листопада 2007 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор Дніпропетровської області
звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову
та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу
мотивовано лише тим, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного
законодавства, а саме: порядок формування цін тарифів на теплову енергію є
виключною компетенцією Кабінету Міністрів України. Оскільки Кабінетом Міністрів
України відповідна постанова не прийнята, органи місцевого самоврядування не
можуть затверджувати розміри тарифів з цих питань. Апелянт також зазначав, що
не можна посилатись як на доказ в адміністративні справі на підставі ст.. 72
КАС України, на рішення Господарського суду Дніпропетровської області, оскільки
цим рішенням не визначався та не встановлювався розмір тарифів на
теплопостачання. Окрім того, як вважає апелянт, «висновок суду першої інстанції
про те, що із заявлених вимог не вбачається обґрунтування прокурором, чим же
порушено інтереси других категорій споживачів, на яких поширюється оспорюване
рішення, не ґрунтується на законі, оскільки міськвиконкомом тарифи
затверджувались одним окремим пунктом для всіх трьох груп споживачів, що
процесуально виключає можливість визнання рішення нечинним для однієї із груп
споживачів».

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права,
оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
відповідно до оспорюваних рішень виконавчим комітетом Дніпропетровської міської
ради для споживачів затверджено тарифи на теплову енергію, що виробляється,
транспортується та постачається КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради та затверджено тарифи на теплову енергію, що
виробляється, транспортується та постачається МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» згідно з додатком -
а.с.11, 44 . Відповідно до додатку 1 до вказаних рішень тарифи одночасно
встановлені для трьох категорій споживачів : населення, бюджет та інші. Окрім
того, рішенням № 3712 від 16.10.06
року також погоджено тарифи на
постачання теплової енергії підприємствами не комунальної форми власності міста споживачам міста додаток 3 , граничні розміри тарифів на теплову енергію ,
що виробляється , транспортується та постачається ОКП «Дніпротеплоенерго «
додаток 4 . Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, ДП
«Жилком» розроблено та начальником управляння житлово-комунального господарства
обласної державної адміністрації
затверджені загальновиробничі норми питомих витрат палива, теплової
енергії на 2006 рік - а.с. 142,144 , 149. У засобах масової інформації
виконавчим комітетом розміщувались проекти оспорюваних рішень , аналіз
обґрунтованості нових тарифів, проводилось публічне громадське обговорення,
оприлюднювались і самі рішення № 3712 та № 3713 - а.с. 138,139,150. Вказане свідчить про те, що
відповідачем при прийнятті рішень № 3712 та № 3713
дотримані вимоги Закону України «Про засади державної
регулярної політики у сфері господарської діяльності», з чим фактично погодився
і позивач, оскільки рішення з цим підстав ним не оскаржується.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що на
момент прийняття оспорюваних рішень економічне обґрунтування тарифів на
виробництво, транспортування, постачання
теплової енергії та послуги з
централізованого опалення і постачання гарячої води здійснювалось органами
місцевого самоврядування та підприємствами, що відповідає вимогам постанови КМУ
від 10.07.2006 року № 955. Зміни до вказаної Постанови відносно надання
висновків щодо економічного обґрунтування планових витрат на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води
Державною інспекцією з контролю за цінами були внесені вже 24.10. 2007
року, тоб-то після прийняття відповідачем відповідних рішень.

Посилання апелянта на те, що порядок формування цін тарифів на теплову
енергію є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України і, оскільки
Кабінетом Міністрів України відповідна постанова не прийнята, органи місцевого
самоврядування не можуть затверджувати розміри тарифів з цих питань, колегією
суддів визнається безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про житлові послуги» встановлення цін тарифів на житлово-комунальні
послуги віднесено до повноважень органів
місцевого самоврядування, а відповідно до ст.. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,
встановлення житлово-комунальних тарифів віднесено до повноважень виконавчих
органів рад. В п.3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1819 від 13.12.2000
року « Про питання Державної інспекції з контролю за цінами» зазначено,
що
основними завданнями Держцінінспекції є лише організація та здійснення
контрольно-наглядових функцій з питань додержання центральними та місцевими органами
виконавчої влади встановлення та застосування цін та тарифів і аж ніяк не
встановлення таких цін та тарифів, тому посилання апелянта на п.4 Постанови
Кабінету Міністрів України № 297 від 27.02.2007 рік, яким доповнено Постанову
Кабінету Міністрів України № 1819 від 13.12.2000 року « Про питання Державної
інспекції з контролю за цінами», на яку посилається апелянт як на доказ того, що формування цін тарифів
на теплову енергію є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України, також
не приймається колегією суддів до уваги, оскільки організація роботи з надання висновків щодо
розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат, пов»язаних з
виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії віднесена до
компетенції Держцінінспекції лише з лютого 2007 року, тоб-то, після прийняття
оскаржуваних рішень.

Та обставина, що відповідачем 25 лютого 2008 року знову було прийнято іще
одне рішення № 450 про затвердження тарифів на теплову енергію, не може служити
підставою для скасування прийнятої судом першої інстанції постанови від
16.11.2007 року , оскільки вказаним рішенням не скасовувались попередні
рішення, а приймались нові тарифи на теплову енергію для визначеного кола
підприємств, і вводились вони в дію з 01.03.2008 року. Представник позивача в
судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що вказане рішення
відповідача ними не оскаржувалось.

Таким
чином, судом першої інстанції не було допущено порушень норм матеріального
права, і доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду,
а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови не вбачається.

З огляду
на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198
ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської області на постанову
Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2007 року по
справі № 2а-198/07 - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 листопада 2007 року
по справі № 2а- 198 /2007 -
залишити без змін.

Ухвала
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає чинності з
моменту її проголошення та може бути оскаржена у місячний строк з дня її
постановлення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду України шляхом
подання касаційної скарги.

Повний
текст ухвали складено 13 жовтня 2008
року.

Головуючий:
Л.М.Нагорна

Судді :
В.А.Стежко

А.В.Суховаров