Справа № 22-а-7570/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2008 року справа
№ 22-а-7570/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Міронової Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового
засідання

Білоус К. І.

за участю представників від

позивача:

ОСОБА_1., особисто, ОСОБА_2. за дов. № 9999/06 від 29
липня 2008 року

відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

ОСОБА_2м. Донецька

на постанову Донецького
окружного адміністративного суду

від

3 червня 2008 року (повний текст постанови підписаний 6
червня 2008 року)

по адміністративній справі

№ НОМЕР_1 (суддя Шальєва В. А.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Донецьк

до відповідача

ОСОБА_2м. Донецька

про

визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання
здійснити нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії дітям війни

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 3 червня 2008 року по справі №
НОМЕР_1 був частково задоволений позов ОСОБА_1, м. Донецьк до ОСОБА_2м.
Донецька про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання ОСОБА_2м.
Донецька здійснити нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії дітям
війни в розмірі 30 відсотків з 9 липня 2007 року та з березня 2008 року,
визначення, що своєю бездіяльністю відповідач вчинив матеріальну шкоду,
зобов'язання відповідача компенсувати матеріальну шкоду в розмірі 699 грн. 94
коп. Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльністьОСОБА_2 м. Донецька
з не виплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, починаючи з 9 липня 2007 року, зобов'язав ОСОБА_2м. Донецьк
здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30 % мінімальної пенсії за період з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року. В інших
позовних вимогах було відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач
у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її
без задоволення.

Відповідач
під час судового розгляду підтримав апеляційну скаргу.

Колегія
суддів, заслухавши сторін перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Закон
України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195- IV від 18 листопада
2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних
правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх
соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і
державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є
громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Відповідно
до паспорту ВА № 553939 виданого Пролетарським РВ УМВС України в Донецькій
області 3 квітня 1997 року (арк. справи 3) Малькова Любов Сергіївна народилася
14 жовтня 1937 року, тобто станом на 2 вересня 1945 року їй було 7 років.
Статус ОСОБА_1. як дитини війни підтверджується посвідченням (арк. справи 4).

Позивач
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 % від
розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач
в апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлені позивачем доплати
до пенсії, а з 22 травня 2008 року виплати проводяться згідно постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року "Про деякі
питання соціального захисту окремих категорій громадян".

Статтею
6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що
дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

За приписами
абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону України від 15 березня 2007 року N 749-V,
який набрав чинності 28 березня 2007 року) для визначення мінімального розміру
пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для
осіб, які втратили працездатність затверджений прожитковий мінімум на одну особу
в розрахунку на місяць, збільшений на 1 відсоток: з 1 квітня 2007 року в
розмірі 410 грн. 06 коп. (406 грн. + 1 %), з 1 жовтня 2007 року в розмірі 415
грн. 11 коп. (411 грн. + 1 %). Виходячи
з цього, підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" складає:
з 9 липня 2007 року - 123 грн. 02 коп.,
з 1 жовтня 2007 року - 124 грн. 53 коп.

Позивачем
була заявлена до стягнення матеріальна шкода в розмірі 699 грн. 94 коп. за той
же період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, що й питання про
зобов'язання УПФУ здійснити перерахунок, при цьому позивач навів неправильний
розрахунок невиплаченої доплати - у меншому ніж передбачено вищенаведеним
законодавством розмірі. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних
вимог в цій частині. Колегія суддів апеляційного суду погоджує висновок суду першої інстанції,
оскільки перегляд справи здійснюється в межах апеляційної скарги, а позивач з
рішенням суду згоден, з огляду на те, що спірні правовідносини судом першої
інстанції вирішені правильно з врахуванням майнових інтересів позивача.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від
15 липня 1999 року передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для:
встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з
дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України та законів України, визначення права на
призначення соціальної допомоги.

Пунктом
12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням статті 111 цього Закону, якою було
встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» виплачується
особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників
війни.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року
у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія
статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Стаття
6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" була викладена
згідно підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, в новій
редакції, а саме: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів." Частиною 4 статті 14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22
жовтня 1993 року у редакції Закону України від 5 жовтня 2005 року N 2939-IV передбачено, що учасникам війни,
нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і
бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року N 10-рп/2008. У
вказаному рішенні Конституційним судом України було зазначено, що положення
Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення
змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Статтею
152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Суд першої
інстанції правильно визначив, виходячи з вищенаведених рішень Конституційного
суду N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року та N 10-рп/2008 від 22
травня 2008 року, що передбачене статтею 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" підвищення
пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком діяло в період з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року та відповідно з 22 травня 2008 року, оскільки
з 1 січня 2008 року наведена стаття 6 була викладена в іншій редакції, за якою
виплата 30 % підвищення пенсії передбачена не була.

Відповідач
посилався на пункт 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі
питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28
травня 2008 року було передбачено, що дітям війни
(крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про
статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального
захисту" та "Про
жертви нацистських
переслідувань") до пенсії або щомісячного
довічного грошового
утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться
у таких розмірах: з 22
травня - 48 грн. 10
коп., з 1 липня - 48 грн. 20 коп.
та з 1 жовтня - 49 грн. 80 коп.
Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання
чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до
абзацу першого цього
пункту та Закону
України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" таке підвищення
провадиться за їх вибором згідно з одним із зазначених Законів.

Стосовно
посилання відповідача на вказану постанову колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно
до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Пунктом
1 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що
конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими.
Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст
і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Пунктом
1 частини 1 статті 92 Конституції
України передбачено, що виключно законами України визначаються права і
свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Пунктом
5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України,
нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення
Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого
самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як
Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що
нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Згідно
частини 2 статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по справі
"Кечко проти України" (заява №
63134/00) від 8 листопада 2005
року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1
Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні
речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві:
деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях
вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав
відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний
інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення
Європейський суд з прав людини зауважує,
що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм
робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак,
якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано
всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в
обсязі передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей
війни" для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення
ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин
ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги,
відповідно до вимог частини 2 статті 3 Конституції України, за якою права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стосовно посилання відповідача на пропущення позивачем процесуального
строку для звернення з позовом до суду, колегія суддів зазначає, що відповідно
до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для
захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Відповідно
до пункту 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю. Застосування цієї норми Цивільного кодексу
України, до правовідносин щодо виплати щомісячної доплати дітям війни узгоджується з тим, що згідно статті 2 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні
гарантії дітям війни встановлюються з метою: визнання на державному рівні
важкого життєвого шляху громадян України, чиє дитинство збіглося з роками
Другої світової війни; надання дітям війни соціальної підтримки. Крім того, частиною
2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 5
листопада 1991 року передбачено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини
органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

З
огляду на вище наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2м. Донецька на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 3 червня
2008 року по справі НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 3 червня 2008 року по справі НОМЕР_1 - залишити без
змін.

На підставі частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення
судового розгляду справи на строк п'ять днів складання ухвали у повному обсязі.

Вступна
та резолютивна частини ухвали складені та підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 30 липня 2008 року об 11 годині 12
хвилин.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді: Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

Ухвала
складена у повному обсязі та підписана колегією суддів 1 серпня 2008 року.

З оригіналом згідно:

Суддя
В.Г.Яманко