Справа № 22-а-9944/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Попков О.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2008
року Справа
№ 22-а-9944/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.

суддів: Ханової Р.Ф.

Старосуда М.І.

при
секретареві Кірсановій М.В.

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганській області на постанову Стаханівського міського суду
Луганської області від 04 серпня 2008р. у справі № НОМЕР_1 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганській області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої
щорічної допомоги, і

В С Т А Н О В И Л А :

17 квітня 2008 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганській області про
визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої щорічної допомоги, в
якому просила визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй
передбаченої ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічної
допомоги в 2004-2007 роках, стягнення заборгованості в розмірі 4002,21 грн..

Постановою Стахановського міського суду Луганської області від 04 серпня
2008р.позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганській області (далі - УПСЗН) про
стягнення разової грошової допомоги задоволені частково: визнана незаконною
бездіяльність УПСЗН щодо несплати у розмірі, встановленому Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та стягнуто з
відповідача недосплачену разову грошову допомоги за 2004, 2007р.р. в розмірі
1452,53 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганській області подало
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися - про час, дату та місце
апеляційного перегляду справи повідомолені належним чином.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є членом
сім'ї померлого ветерана війни і згідно ч. 5 статті 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання
разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком і згідно
вказаного Закону та Законів України «Про державний бюджет» на відповідні роки з
відповідача на користь позивача необхідно стягнути недоплачену разову грошову
щорічну допомогу до 5 травня за 2004, 2007р.р.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,, перевірила доводи
апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню
зухваленням нової з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
особою, яка має статус дружини померлого ветерана війни, у зв'язку з чим та
відповідно до вимог ст. 15 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” має право на отримання щорічної разової грошової
допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 3
мінімальних пенсій за віком, що підтверджується листами УПСЗН від 10.10.2008р.,
03.04.2008р. (а.с. 12).Тобто, судом першої інстанції невірно встановлений
статус позивача, за яким вона отримувала за 2004-2007 роки щорічну грошову
допомогу до 5 травня.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

При нарахуванні та виплаті сум одноразової щорічної допомоги до 9 травня за
2004 -2007 відповідач керувався положеннями
відповідних статей Законів України «Про державний бюджет України на 2004
рік”, «Про державний бюджет України на
2005 рік”, «Про державний бюджет України на 2006 рік”, «Про державний бюджет
України на 2007 рік”.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог щодо стягнення сум грошової допомоги за 2005, 2006
роки, тому що відповідно до розділу III Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що виплати щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня мають здійснюватися у розмірах, встановлених
Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, дані
положення не були визнані неконституційними, тому виплати за вказані роки
відповідачем виплачені у відповідності
до встановлених законом розмірах.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції
щодо задоволення позовних вимог за 2004 рік. Законом України від 27 листопада
2003 року №1344-IV «Про Державний бюджет України на 2004 рік»(ст.44) членам сімей загиблих та
дружинам померлих учасників бойових дій і учасників війни, до яких відноситься
позивач у 2004 році передбачена виплата щорічної разової допомоги у сумі 65 гривень, яка і була виплачена позивачеві.
Зазначений Закон, в період з 5 травня до
30 вересня 2004року, протягом якого позивач міг отримати грошову допомогу (ч.4
ст.17-1 Закону від 22 жовтня 1993року №3551-XII) не визнаний неконституційним. Тобто, в
даному випадку, на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом
спору у цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову
юридичну силу, але по різному встановлювали розмір щорічної разової допомоги до
5 травня. членам сімей загиблих та дружинам померлих учасників бойових дій і
учасників війни.

Згідно зі ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом
законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також
закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що
мають однакову юридичну силу.

Але Конституційний суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від
3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження одо
повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з
прийняттям нового акту, якщо інше не передбачене самим цим актом, автоматично
скасовується одно предметний акт, діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення
Конституційного суду України є обов'язковим для
виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах
суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за
принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення
Конституційного Суду України, а також враховуючи, що статтею .44 Закону України
«Про державний бюджет України на 2004рік» фактично змінено положення Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який
діяв у часі раніше, пріоритетними у даному випадку є положення ст.44 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2004 рік», тобто дії відповідача по виплаті
разової допомоги в сумі 65 гривень за 2004 рік були правомірними.

Положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік»( № 489-V від 19.12.2006р.), яким встановлено, що у 2007 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється членам
сімей загиблих та дружинам померлих учасників бойових дій і учасників війни. в
розмірі 150 гривень, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р.НОМЕР_2).

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні
права та свободи гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги в частині стягнення недоплаченої
щорічної одноразової допомоги за 2007 рік дійшов до вірного висновку визнавши незаконною бездіяльність відповідача
та зобов'язавши його виплатити позивачеві недоплачені кошти, виходячи з приписів
ч.1, ч.2 ст.21 та ч.4 ст.105 КАС України, але при цьому суд першої інстанції
допустив помилку при розрахунку недоплаченої суми щорічної допомоги врахувавши,
що відповідачем виплачена допомога в сумі 55 грн., а відповідно довідці
(а.с.12) - 150грн., отже відповідач повинен доплатити позивачеві за 2007 рік 1080,18 (410,06грн. х
3 -150).

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає частковому
скасуванню, оскільки при вирішенні спору за 2004, 2007 роки суд допустив порушення матеріального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганській області задовольнити частково.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 04 серпня
2008р. у справі за позовомОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганській області про визнання дій
неправомірними та стягнення недоотриманої щорічної допомоги скасувати.

Визнати незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області щодо не нарахування та
виплати у 2007 році щорічної допомоги,
передбаченої ч.5 ст.15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” Марахонько Ніни Панфілівни.

Управлінню праці та соціального захисту населення Стахановської міської
ради Луганської області за рахунок коштів Державного бюджету на
користьОСОБА_1виплатити недоплачену щорічну допомогу, передбачену ч. 5 ст. 15
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” за 2007 рік в сумі 1080,18 грн.
( одна тисяча вісімдесят гривень 16 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: