Справа № 22-а-14039/08
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Єфімік О.О.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем
України

17 грудня 2008 року справа
№ 22-а-14039/08

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

Геращенка
І.В.

суддів

Арабей
Т.Г., Малашкевича С.А.

розглянувши
в порядку апеляційну
скаргу

письмового
провадження Управління праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського районної Маріупольської міської ради Донецької області

на постанову

Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької області

від

2
вересня 2008 року

у адміністративній
справі

№
2-а-70/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління
праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського районної
Маріупольської міської ради Донецької
області

про

стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2000-2007 роки, -

В С Т А Н О
В И В :

У квітні 2008 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Орджонікідзевського районної Маріупольської міської ради Донецької
області про стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2000-2007 роки,
виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день фактичної
виплати.

Постановою
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 вересня
2008 року позов ОСОБА_1. було задоволено частково, з відповідача на користь
позивача стягнуто зазначений вид заборгованості за 2003-2005, 2007 роки у
загальній сумі 5319 грн. 90 коп. В іншій частині у задоволенні відмовлено.

Не погодившись
з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права, а саме: без урахування розміру цього
виду допомоги, встановленого постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Всі виплати, передбачені Законом України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі
виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі
мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними
постановами КМУ.

Суд першої інстанції при
розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
2, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яким передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам віднесеним до 2 категорії в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, при
цьому розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: з 1 січня
2003 році - 185 грн., з 1 грудня 2003 року - 237 грн., з 1 січня 2004 року -
205 грн., з 1 вересня 2004 року - 237 грн., з 1 січня 2005 року - 262 грн., з 1
квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005
року - 332 грн., з 1 січня 2006 року - 350 грн., з 1 липня 2006 року - 375
грн., з 1 грудня 2006 року - 400 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 грн., з 1
липня 2007 року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460 грн.

В порушення зазначених норм
відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і
не сплачена. Фактично нараховано та сплачено за 2000-2005 роки - 26 грн. 70
коп. за кожний рік, за 2006, 2007 роки - 100 грн. за кожний рік.

Таким чином, суд першої
інстанції вирішив, що фактично за 2003-2005, 2007 роки відповідачем було
недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 5319 грн. 90
коп.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, (категорія 2), що
підтверджується копією посвідчення серії А № НОМЕР_1 від 10.07.2002 року,
наявною у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, які віднесені до 2
категорії в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління
керувалося постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений
для 2 категорії в 26,70 грн., а з 2005 року - постановою Кабінету Міністрів
України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі -
постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги 2 категорії встановлений в
100 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами №№ 836,
562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як
величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної
Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі й, зокрема, для 2 категорії - 26,70 грн. та з 2005 року
- 100 грн.

Виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при
вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та
Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003,
2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №№
836, 562, згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України «Про Єдиний державний реєстр нормативних актів» від 27.06.1996 року (зі
змінами) стосовно преюдиції нормативних актів.

Конституція
- Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Таким чином, дії відповідача в
частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 26,70
гривень за 2003-2005 роки та у розмірі 100 грн. за 2007 рік, суд першої
інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Суд
першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову за 2000-2002 роки, оскільки
виплату щорічної допомоги на оздоровлення
хоча і здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи
тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та
доповненнями). Таким чином, позивач пред'явив вказані позовні вимоги до неналежного відповідача у справі.

Крім того, суд першої
інстанції дійшов до правильного висновку, відносно відмови у задоволенні позову
в частині визнання дій відповідача неправомірними при нарахуванні позивачеві
допомоги на оздоровлення в 2006 році, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006
рік», який до теперішнього часу не визнаний неконституційним
Конституційним Судом України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних
управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить
питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники
коштів). Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого
бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно
до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 936 від 20.09.2005
року у управління праці та соціального захисту населення з'явився обов'язок
щодо реалізації механізму фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому, звернення з позовними
вимогами до Управління праці та соціального захисту населення щодо стягнення
щорічної допомоги є обґрунтованим.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки суду не
спростовуються, а тому постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст. 195-197, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И
В :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського
районної Маріупольської міської ради Донецької області на постанову
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 вересня
2008 року у справі № 2-а-70/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 вересня
2008 року у справі № 2-а-70/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Орджонікідзевського районної Маріупольської
міської ради Донецької області про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення
за 2000 - 2007 роки - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця
з моменту проголошення, а в разі складання і проголошення вступної та
резолютивної частин, з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
І.В. Геращенко

Судді: Т.Г.
Арабей

С.А. Малашкевич