Справа № 22-а-10873/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Островська О. П.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2008 року справа №
22-а-10873/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, надана заява про розгляд справи за його
відсутністю,

від відповідача:

не з'явився, повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду

від 28
липня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-11027/08 (суддя Островська О. П.)

за позовом

ОСОБА_1,
м. Луганськ

до

Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська

про

визнання бездіяльності відповідача
неправомірною, зобов'язання виплатити підвищення до пенсії з 9 липня 2007
року

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 1 липня 2008 року до Луганського окружного
адміністративного суду з позовною заявою (арк. справи 1) до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська про визнання
бездіяльності протиправною Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Луганська щодо відмови у призначенні та виплати підвищення до пенсії,
передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»;
зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська призначити та виплатити доплату до пенсії у вигляді підвищення її на
30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни починаючи з 9 липня
2007 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2008
року по справі № 2-а-11027/08 був повністю задоволений позов ОСОБА_1. Суд
першої інстанції визнав незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому
районі м. Луганська щодо відмови у виплаті підвищення до пенсії як дитині
війни, зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська здійснити виплату ОСОБА_1 виплату підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 9 липня 2007 року.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

1 жовтня
2008 року позивачем через канцелярію Донецького апеляційного адміністративного
суду була надана заява про розгляд справи за його відсутністю (арк. справи 27).

Відповідач про
дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно, проте не скористався
своїм правом бути присутнім на судовому розгляді.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195- IV від 18
листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних
правовідносин), який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий
статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх
соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1
вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

Відповідно до
паспорту НОМЕР_1 виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 14
січня 1998 року (арк. справи 3) ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто станом на
2 вересня 1945 року йому було 5 років. Статус позивача як дитини війни підтверджується посвідченням
(арк. справи 2).

Позивач в позові
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин зазначає наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17
статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20
грудня 2005 року № 3235-IV, який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлено, що з метою приведення окремих норм
законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу 7 статті
5 та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України
«Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
від 19 січня 2006 року N 3367-IV, який набрав
чинності з 2 квітня 2006 року, пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» було виключено, статтю 110 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» було викладено в наступній редакції:
«Установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1
січня 2006 року, а статтею 6,
- у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у
порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань бюджету». При цьому, Порядок надання пільг, передбачених статтею 6
Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2006 році
Кабінетом Міністрів України розроблено не було.

З огляду на те,
що положення статті 110 Закону України "Про державний бюджет України на
2006 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не визнані неконституційними,
колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав
дії відповідача правомірними щодо відмови у виплаті позивачу, як дитині війни,
за 2006 рік підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та
відповідно правильно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року N 489-V, яким була
зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Таким чином, право
позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком у 2007 році починається 9 липня 2007 року та
закінчується 31 грудня 2007 року, проте судом першої інстанції не вказаний
період, до якого часу у позивача закінчується право на виплату підвищення до
пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у
2007 році, тому в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідач в
обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для
визначення пенсій, призначених згідно з
цим Законом.

З цього приводу
колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий
мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року передбачено, що прожитковий
мінімум застосовується для: встановлення розмірів мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій
та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів
України, визначення права на призначення соціальної допомоги.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання незаконними дії відповідача по невиплаті
позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист» колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся 5 червня 2008 року до відповідача з заявою
про виплату підвищення до пенсії як дитині війни з 1 січня 2006 року (арк.
справи 30), відповідач листом від 10 червня 2008 року (арк. справи 4) відмовив
в перерахунку підвищення до пенсії за заявою позивача, тобто мають місце
протиправні дії, питання про визнання яких протиправними ставив позивач, проте
суд визнав незаконною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганська щодо відмови у
виплаті підвищення до пенсії як дитині війни. Виходячи з вищевикладеного апеляційний
суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконною бездіяльність УПФУ в Жовтневому районі,
тому постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм процесуального права, що обумовлює зміну
постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Луганська на постанову задовольнити частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-11027/08 - змінити.

Змінити абзац 2
резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного суду від
28 липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-11027/08, виклавши в
наступній редакції:

«Визнати
незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі
м. Луганська щодо відмови у виплаті підвищення до пенсії за віком
ОСОБА_1, м. Луганськ у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як
дитині війни».

Доповнити абзац
3 резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного суду
від 28 липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-11027/08 наступним
реченням:

«... по 31
грудня 2007 року».

В іншій частині
постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-11027/08 залишити без змін.

На
підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України
відкласти з дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів
складання постанови у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені та підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 24 жовтня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією
суддів 28 жовтня 2008 року.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко