Справа № 22-а-6339/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Ульяніч І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2008
року Справа
№ 22-а-6339/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянула
апеляційну Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку ради на постанову Пролетарського районного суду
Донецької області від 12 травня 2008р. у справі № 2-а-221/08 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної в
м. Донецьку Ради про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за
2002-2007 роки, і

В С Т А Н О В И Л А :

12.03.2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся
суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку ради (УПСЗН) про стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2002-2007 роки,
мотивуючи позовні вимоги тим, що він є ліквідатором наслідків аварії 1
категорії, інвалідом ІІ групи на Чорнобильській АЕС і має право на
отримання щорічної компенсації на оздоровлення
в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус
та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Відповідач виплатив йому компенсацію на оздоровлення за 2002
- 2004 роки 26,70 гривень щорічно, за 2005-2007 роки 120,0 гривень щорічно,
загальна сума недоплат компенсації на оздоровлення за 2002 - 2007 роки складає
8919,9 гривень.

Постановою Пролетарського районного суду
Донецької області від 12 травня 2008р позов ОСОБА_1 задоволений частково: з
відповідача на користь позивача стягнуто недоплачені суми на оздоровлення за
2002-2005, 2007 роки у сумі 7254,9 грн., в задоволенні позовних вимог за 2006
р. відмовлено.

Не
погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, не враховано, що відповідач здійснював виплати на
оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які є обов'язковими для
виконання.

Позивач в судовому засіданні вважав
апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Представник відповідача в судове засідання
не прибув, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи сповіщений
належним чином, в апеляційній скарзі просив розглянути справу у його
відсутність.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, має 2 групу
інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Суд першої
інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у
виплаті допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону
відповідач повинен виплатити позивачеві суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 -
2005, 2007 роки. В задоволенні позовних вимог за 2006 рік відмовлено, оскільки
виплати проведені у відповідності з діючим законодавством, а саме у відповідності
до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік»

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду
першої інстанції частковому скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був
віднесений до категорії 1, має 2 групу інвалідності, що підтверджується копією
посвідчення НОМЕР_1 (а. с. 7) та довідкою МСЕК (а. с. 8), у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і згідно до ст. 48 цього Закону йому повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, соціального
захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 2 групи, допомоги у
розміри п'яти мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
26,7 грн., з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в120,0 грн.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Зазначеними Постановами № 836 та № 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який
встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати)
установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема,
і для інвалідів 2 групи - 26,7 грн. та з 2005 року - 120,0 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2004, 2005 роки, а не Постанови № 836 та № 562.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про стягнення недотриманої суми на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки.

Проте, суд першої інстанції допустив помилку щодо зобов'язання управління
праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м.Донецьку ради провести перерахунок щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення за 2002 рік. Ці позовні вимоги задоволенню
не підлягають, оскільки виплату щорічної допомоги на оздоровлення здійснюють
органи соціального захисту населення, але починаючи з жовтня 2003 року,
відповідно до п.2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від
04.03.2002 року №256 (із змінами та доповненнями), а також згідно Закону
України №2638-Ш від 11.07.2001року. Тому в частині стягнення з відповідача
щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 рік необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального права при розгляді спору, що привело до
частково неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції
підлягає частковому скасуванню у частині вирішення позовних вимог за 2002 рік
та необхідно прийняти нову постанову в цій частині і відмовити у задоволенні
позовних вимог за 2002 рік.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку ради задовольнити частково.

Постанову Пролетарського районного суду Донецької області від 12 травня
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Пролетарської районної в м. Донецьку Ради про стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2002-2007 роки скасувати в частині задоволення
позовних вимог за 2002 рік.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської районної в м. Донецьку Ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2002 рік відмовити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку ради за рахунок Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 недоотримані кошти на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки у
розмірі 6356,6 грн. (шість тисяч триста п'ятдесят шість грн. 60 копійок).

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: