Справа № 22-а-6343/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Колядов В.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2008
року Справа
№ 22-а-6343/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

розглянула
апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення
Перевальської районної державної адміністрації Луганської області на постанову
Перевальського районного суду Луганської області від 27 березня 2008р. у справі
№ 2-а-20/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Перевальської районної державної адміністрації Луганської області про
визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за
2007 рік та про визнання дій неправомірними та стягнення недосплаченої разової
грошової допомоги до Дня 9 Травня, і

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Перевальського районного суду Луганської області від 27 березня
2008р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: зобов'язано Управління праці
та соціального захисту населення Перевальської районної державної адміністрації
Луганської області (далі УПСЗН) здійснити перерахунок позивачеві одноразової
щорічної допомоги до 5 травня за 2004 та 2007 роки та щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік, стягнуто з УПСЗН на користь позивача одноразову
щорічну допомогу до Дня Перемоги за 2004, 2007 роки у сумі 5467,52 грн.,
щорічну допомогу на оздоровлення за у
сумі 1880,00 грн.. В задоволенні позовних вимог про визнання дій УПСЗН з
виплати одноразової допомоги до 5 травня за 2003, 2005, 2006 рік неправомірними
та зобов'язання доплатити вищезазначену допомогу за вказані роки відмовлено.

Відповідач не погодився з судовим рішенням і подав апеляційні скарги, в
яких просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права ухвалити нову постанову, якою відмовити
позивачеві в задоволенні позовних вимог про стягнення з УПСЗН недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та щорічної одноразової допомоги
до 9 травня за 2004, 2007 роки.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного
розгляду повідомлені належним чином.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом
ІІ групи з 29.05.2000р., а 23.10.2006р.
- інвалідом І групи, і згідно ч. 5 статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання
разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як інвалід ІІ
групи та як інвалід І групи - 10 мінімальних пенсій за віком, з відповідача на користь позивача необхідно
стягнути недоплачену разову грошову щорічну допомогу до 5 травня за 2004р. та
за 2007р. - 5467,52 грн., керуючись Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом 1 групи з
23.10.2006р. , віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи і має право на підставі ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат на момент виплати. Відповідач незаконно у 2007 роках виплачував
допомогу в менших розмірах ніж це передбачено законом.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи
апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити
без змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
інвалідом ІІ групи з 29.05.2000р., а
23.10.2006р. - інвалідом І групи, у зв'язку з чим та відповідно до вимог
13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка
повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як
інвалід 2 групи та 10 мінімальних пенсій за віком, як інвалід 1 групи.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод»

Фактично позивач отримав від УПСЗН у 2004р. щорічну допомогу до 5 травня в
сумі 160,00 грн., а у 2007 р. - 450,0 грн., що не оспорюється сторонами. При цьому відповідач керувався положеннями
відповідними положеннями статей Закону України “Про державний бюджет України на
2004рік” та «Про державний бюджет України на 2004рік”, положення яких визнані
неконституційними.

Посилання відповідача на необхідність застосування Законів „Про державний
бюджет» на відповідні роки, як на вищу юридичну силу даних Законів над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата
вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2004 та 2007 роки, є
також безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі
підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової допомоги
і не є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у
передбаченому законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної
грошової допомоги в двох різних Законах.
Враховуючи рішення Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до
уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне
право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і законом
„Про державний бюджет".

Отже суд першої інстанції у відповідності з законом стягнув з відповідача
на користь позивача недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги за
2004, 2007 роки, застосувавши ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ч.5 ст.13 Закону України «“Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту”.

Відповідно до ст.3 Конституції України «Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (арк. справи
5), є інвалідом 1 групи, причина інвалідності, пов'язана з роботами по
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено довідкою МСЕК
(а. с. 6). Фактично позивач отримав від УПСЗН щорічну допомогу на оздоровлення
у 2007р. - 120,0 грн., що сторони не оспорювали.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 1 групи, допомоги у
розміри п'яти мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений в
120,0 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від № 562 всупереч Закону
№796-XII установлені
конкретні розміри щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в твердій
грошовій сумі.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону України №796-XII та Закони України про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати на 2007 рік, а не постанову Кабінету Міністрів України від
№ 562.

На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 року.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржувало ся, судом
апеляційної інстанції справа переглядалася в межах поданих апеляційних скарг.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції при прийнятті постанови були дотримані норми матеріального права,
тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої
інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення
Перевальської районної державної адміністрації Луганської області залишити без
задоволення.

Постанову Перевальського районного суду Луганської області від 27 березня
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Перевальської районної державної адміністрації Луганської області про визнання
дій неправомірними та стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2007 рік
та про визнання дій неправомірними та стягнення недосплаченої разової грошової
допомоги до Дня 9 Травня залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: