Справа № 22а-4902/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №22а-
4902/08 Головуючий
суддя у 1-ій
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2008 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В. (доповідач)

суддів Баранник Н.П.

Уханенко С.А.

при
секретарі Соболь Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення в м.Павлограді Павлоградської міської ради на постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2008 року

у адміністративній справі № 2а-134/08 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та
соціального захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради про стягнення коштів щорічної
допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2007 року ОСОБА_1. звернувся до
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2008
року з адміністративним позовом, в якому
просив стягнути з Управління праці та соціального захисту населення
Павлоградської міської ради на його користь несплачену суму на
оздоровлення у розмірі 4984 грн., також
просив витребувати з Управління праці та
соціального захисту населення в
м.Павлограді довідку про проведення
щорічних виплат на оздоровлення на його
ім'я за період 2003-2005 та 2007 роки.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 23 січня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1.
задоволені частково, з Управління праці та соціального захисту населення в м.
Павлограді Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області на користь позивача стягнуто невиплачену суму
щорічної допомоги на оздоровлення за період 2003-2005 р.р. та 2007 р. у розмірі
4784,50 грн., а також стягнуто з
Управління праці та соціального захисту населення в м. Павлограді Павлоградської міської ради Дніпропетровської
області на користь бюджету судові витрати у розмірі 47,85 грн. В іншій частині
позову ОСОБА_1. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду
відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої
інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму щорічної
допомоги на оздоровлення за 2003-2005 р.р. та 2007 р., та винести нову
постанову якою у задоволені позовних вимог позивачу відмовити.

На
обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на положення ст.116
Конституції України, ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідач про час, день та
місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся судом належним чином. Заяви про
відкладення розгляду апеляційної скарги відповідач до суду не надіслав, про
причину неявки свого представника суд не повідомив, що відповідно до ч.4 ст.196
КАС України дає підстави для розгляду справи у відсутності представника
відповідача.

Позивач по
справі та його представник постанову суду першої інстанції стосовно відмови у
задоволені частини позовних вимог до апеляційного суду не оскаржують. В
судовому засіданні апеляційної інстанції позивач просить залишити постанову
суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, а тому у відповідності із вимогами ст.48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент
виплати, а не в тому розмірі щорічної допомоги, який відповідач виплатив
позивачу відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р . «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком
суду, оскільки відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам наслідків
аварії на ЧАЕС І категорії у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, при
цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Право позивача на отримання щорічної грошової
допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» випливає також і з принципу
пріоритетності закону над урядовими нормативними актами та положень п.6 ч.1
ст.92 Конституції України , якою встановлено, що основи соціального захисту
визначаються виключно законами, а єдиним
органом законодавчої влади в України згідно ст.75 Конституції є
парламент, який не наділений правом делегувати свої повноваження іншим
державним органам.

Доводи
апеляційної скарги про відсутність в діях посадових осіб відповідача порушень
прав позивача є непереконливими та суперечать матеріалами справи, а тому не
можуть бути прийняті до уваги і слугувати підставою для скасування постанови
суду першої інстанції, оскільки виходячи з особливого статусу учасників
ліквідації наслідків ЧАЕС, яким обумовлена необхідність їх адекватного
соціального захисту, законодавцем визначено, що встановлені Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» державні соціальні
гарантії не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Діючим
законодавством встановлено, що функції по формуванню відповідних заяв та
документів учасників ліквідації ЧАЕС, а також щодо нарахування сум допомоги і
подання цих даних до Головного управління та Міністерства покладено на органи
управління праці та соціального захисту населення., а тому відповідач по
справі, заперечуючи проти адміністративного позову, у відповідності до вимог
ч.2 ст.71 КАС України повинен доказати правомірність своєї бездіяльності
стосовно позивача.

Проте
відповідачем не було надано достатніх доказів щодо правомірності його дій та
бездіяльності, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим..

З огляду на наведене, вимоги позивача в частині
стягнення на його користь недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 рік підлягають задоволенню, але за умови доповнення мотивувальної та
резолютивної частини рішення суду першої інстанції визнанням протиправним
бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік у розмірі, визначеному ст.48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Доповнення судового рішення вищенаведеним висновком
є обов'язковим з огляду на положення ст.ст.2,3,4,6,17 КАС України, за змістом
яких особі надається право на звернення до адміністративного суду за захистом
своїх прав, свобод чи інтересів лише у разі їх порушення з боку суб'єкта
владних повноважень.

З огляду на
встановлений судом факт протиправності бездіяльності відповідача стосовно
нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 р. у розмірі,
визначеному Законом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був
запропонувати позивачу викласти вимоги у відповідності до вимог ч.3 ст.105 КАС
України, а у разі відмови позивача від уточнень суд виходячи із принципу
диспозитивності, та для повного захисту
прав позивача, про захист яких
він просить, повинен був вийти за межі викладених у прохальній частині позову
вимог і користуючись своїми повноваженнями, визначеними у ч.2 ст.162 КАС України, суд повинен був
постановити рішення по справі не тільки з визначенням способу відновлення прав
позивача, а і визначитися також стосовно протиправності бездіяльності суб'єкта
владних повноважень.

Оскільки позивач при зверненні до суду вказував на
протиправність дій та бездіяльності відповідача, а суд першої інстанції в
мотивувальній частині постанови встановив та визнав протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у відповідності до вимог Закону, виходячи з визначених у ч.1 ст.2
КАС України завдань адміністративного судочинства та відповідно до принципу
офіційності, згідно з ч.2 ст.11 КАС України, а також зважаючи на підстави та
зміст звернення позивача до суду - колегія суддів вважає можливим для повного
захисту прав позивача, вийти за межі апеляційної скарги та в межах
адміністративного позову визнати протиправним бездіяльність відповідача.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1.
про стягнення з відповідача суми щорічної допомоги на оздоровлення за період
2003-2005 роки в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції помилково
не прийняв до уваги заперечення відповідача про пропуск позивачем річного
строку звернення до суду за захистом.

Відповідно
до ч.1, ч.2 ст.99 КАС України ,
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України , пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним
чином не обґрунтував причину пропуску ним строку звернення до адміністративного
суду та не підтвердив ці причини належними доказами, а також не просив поновити
пропущений ним строк звернення до суду з адміністративним позовом, а відповідач
в суді першої інстанції наполягав на застосуванні наслідків пропущення
позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, і тому колегія
суддів вважає, що вимоги позивача провести виплату грошової допомоги за
2003-2005 роки задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку
звернення до адміністративного суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить
до висновку, що постанова Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 січня 2008 року підлягає скасуванню в частині стягнення на
користь позивача грошової допомоги на оздоровлення за 2003-2005 р.р., з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині з
підстав пропуску строку на звернення з позовом до суду, а також зміні в частині
стягнення недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік

Керуючись
ст.198, ст.201, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П о с т а н
о в и л а :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення в м. Павлограді
Павлоградської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 23 січня 2008 року в частині стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення в м.Павлограді Павлоградської міської
ради на користь ОСОБА_1щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2003-2005
роки в розмірі 4784,50 грн. - скасувати, відмовивши ОСОБА_1 в задоволені позову
в зазначеній частині стягнення з Управління праці та соціального захисту
населення в м.Павлограді Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 20037 рік - змінити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці
та соціального захисту населення в м.Павлограді Павлоградської міської ради
щодо не нарахування та невиплати
позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до вимог Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення в м.Павлограді
Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 суму щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік в розмірі 1670 грн.

Постанова Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги разом з копіями скарги відповідно до кількості осіб,
які беруть участь у справі, а також копією оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій .

У повному обсязі постанова суду виготовлена 26
серпня 2008 року

Судді

Копія
відповідає оригіналу

Суддя