Справа № 22-а-4161/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Горбенко К.П.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2008
року Справа
№ 22-а-4161/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.

за участю
позивача ОСОБА_1, представника відповідача Балашової О.М.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Шахтарської
райдержадміністрації Донецької області на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2008р. у справі № 2-а-1659/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шахтарської
райдержадміністрації Донецької області про визнання відмови відповідача
неправомірною та стягнення недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за
2004-2007 роки, і

В С Т А Н О В И В:

29.11.2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення
Шахтарської районної державної адміністрації Донецької області (далі УПСЗН) про
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за
2004-2007р.р., зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити
недораховані суми допомоги на оздоровлення з урахуванням мінімальної заробітної
плати на момент виплати згідно зі ст. 48 Закону України №796-XII, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є
ліквідатором наслідків аварії 1 категорії, інвалідом 1 групи на Чорнобильській АЕС і має право на отримання щорічної
компенсації на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2008р. позов ОСОБА_1 задоволений частково:
визнана неправомірною відмова УПСЗН в виплаті позивачеві щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки та стягнуто з УПСЗН заборгованість за
вищевказаний період в розмірі 5820,0 грн., в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, просив постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги
підтримала в повному обсязі, вважала, що судове рішення винесено з порушенням
норм матеріального права, оскільки виплати були проведені у відповідності з
діючим законодавством та у відповідності до Заклону України «Про державний
бюджет», окрім того, судом не була застосована ст. 99 КАС України, на чому
відповідач наполягав.

Позивач в судовому засіданні вважав
апеляційну скаргу необґрунтованою та просив судове рішення першої інстанції
залишити без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, має 1 групу
інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Суд першої
інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у
виплаті допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону
відповідач повинен виплатити позивачеві суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2004,
2005 та 2007 роки. В задоволенні позовних вимог за 2006 рік
відмовлено, оскільки виплати проведені у відповідності з діючим законодавством,
а саме, у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2006
рік».

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторін,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду
першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був
віднесений до категорії 1, має 1 групу інвалідності, що підтверджується копією
посвідчення НОМЕР_1 та довідкою МСЕК (а. с. 4, 5), у зв'язку з чим користується
правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і згідно
до ст. 48 цього Закону йому повинна виплачуватися щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 1 групи, допомоги у
розміри 5 мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
21,5 грн., з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в 90,0 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від № 562 від 12.07.2005
року всупереч Закону №796-XII установлені конкретні розміри щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону України №796-XII та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2007
рік, а не постанова Кабінету Міністрів
України від № 562.

На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від
№ 6-рп від 09.07.2007 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, визнавши протиправними дії відповідача щодо відмови в
виплаті недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік на
підставі ст.48 спеціального Закону та стягнувши
з відповідача на користь позивача
недоплачену суму цієї допомоги за 2007 рік.

Також суд першої інстанції дійшов до правильного висновку відносно
правомірності дій відповідача при нарахуванні позивачеві допомоги на
оздоровлення в 2006 році, оскільки дія абзацу другого та третього частини
четвертої статті 48 спеціального Закону зупинена в частині виплати компенсацій
і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік
згідно з п.37 ст.77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про
Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний
неконституційним..

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Кодекс адміністративного судочинства України набув чинності з 01.09.2005
року. Позивач звернувся з позовом до суду 21 березня 2008 року, понад рік після
отримання сум щорічної допомоги на оздоровлення, які відповідно довідки УПСЗН
(а.с.15) позивачеві перераховані: за 2005р. - 25.10.2005р.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін, а відповідачі в даному випадку на цьому
наполягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, при розгляді справи порушив вимоги ч.1 ст.100 КАС України не
вирішивши питання про відмову в задоволенні позовних вимог через пропущення
строків звернення до адміністративного суду, оскільки на цьому наполягав
відповідач в письмових запереченнях на позов. Колегія вважає, що позивач, не отримавши суми допомоги на
оздоровлення за 2004 та отримавши суму
допомоги на оздоровлення 2005 роки ( а. с.7, 8) мав змогу звернутися до суду за
захистом порушених прав та інтересів в межах річного строку, поважних причин
пропущення строку позивачем суду не наведено, тому позовні вимоги в частині виплати недоплачених
сум за 2004, 2005 р. задоволенню не підлягають в зв'язку з пропущенням строку
звернення до адміністративного суду, на якому наполягав відповідач. Юридична необізнаність позивача не може бути
визнана поважною причиною для поновлення йому строку звернення до суду.

Судовою колегією встановила, що суд першої інстанції допустив описку в
прізвищі позивача, зазначивши його як Вакалюк, а за документами, які
підтверджують його особу та документами, які підтверджують соціальний статус за
спеціальним законом, правильне прізвище позивача - Ваколюк, тому суд
апеляційної інстанції усуває цю описку суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми процесуального права при розгляді спору, що привело до
частково неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції
підлягає частковому скасуванню, в задоволенні позову за 2004, 2005 роки
необхідно відмовити в зв'язку з пропущенням
строків звернення до адміністративного суду.

В іншій частині постанову суду необхідно залишити без змін та стягнути
недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік у розмірі 1980,0
грн., визначеному судом першої інстанції.

Керуючись ст.195, ст..196, п.3 ч.1 ст.198,
ст.202, ст..205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Шахтарської райдержадміністрації Донецької
області задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2008р.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Шахтарської райдержадміністрації Донецької області про визнання відмови
відповідача неправомірною та стягнення недоотриманої суми допомоги на
оздоровлення за 2004-2007 роки скасувати частково.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Шахтарської райдержадміністрації Донецької області про визнання відмови
відповідача неправомірною та стягнення недоотриманої суми допомоги на
оздоровлення за 2004-2007 роки задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту
населення Шахтарської райдержадміністрації Донецької області щодо відмови у
виплаті ОСОБА_1 заборгованості щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Шахтарської
райдержадміністрації Донецької області за рахунок коштів Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення
за 2007 рік у розмірі 1980,0 грн. (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят грн. 00
коп.).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Шахтарської райдержадміністрації Донецької області про
визнання відмови у виплаті недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2004 та
2005 роки та стягнення заборгованості за вищезазначений період в розмірі 3840,0
грн. відмовити.

В решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого
2008р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: