Справа № 22а-5435/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 22а-5435/08 (07)
Головуючий суддя у 1-ої
категорія статобліку - 75
інстанції - Решетнік М.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25
листопада 2008 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого, судді Сафронової
С.В. (доповідач)

суддів Кожана М.П.

Уханенко С.А.

при секретарі Пономаренко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська на постанову Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 лютого 2008 року

у адміністративній справі №
2а-178/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання рішення не
законним та зобов'язання виконати певні дії, -

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі УПФ України в
Бабушкінському районі м. Дніпропетровська посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, а також не врахування судом обставин, що
мають значення для справи, просить скасувати постанову Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2008 року якою визнано незаконною
бездіяльність відповідача, з зобов'язанням його перерахувати і виплатити
ОСОБА_1. щомісячне довічне утримання, передбачене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», та прийняти нову постанову, якою у задоволені
позову відмовити.

Відповідачем
до суду надіслано клопотання про розгляд справи у відсутності його
представника, а позивачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін

При
перегляді справи в апеляційному порядку колегією суддів встановлено, що
предметом спору по цій справі є захист позивачкою права на отримання
державної соціальної підтримки відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» № 2195-IV
від 18.11.2004 р. (далі - Закон № 2195-IV від 18.11.2004 р.), якою встановлено
підвищення дітям війни пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Право позивачки на оскарження рішень, дій та
бездіяльності відповідача, безпосередньо передбачено ст.10 Законом № 2195-IV
від 18.11.2004 р. та визначено у ст.4, ст.6, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що позивачка
перебуває на обліку в УПФ України в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська та має правовий статус «дитини війни», що підтверджується
відміткою в пенсійному посвідченні (а.с.10), а тому має право на отримання
пільг і державної соціальної підтримки, що встановлені Законом № 2195-IV від
18.11.2004 р.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 щодо визнання незаконною бездіяльності
відповідача по нарахуванню та виплаті позивачці щомісячної надбавки,
передбаченої ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., суд першої інстанції
правильно керувався Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня
2007 року, яким визнані неконституційними п.12 ст.71 та ст.111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік», що
призупиняли дію ст.6 цього Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду,
оскільки Рішення Конституційного суду України, який відповідно до ст.147
Конституції України вирішує питання про
відповідність законів та інших правових актів Конституції України
і дає офіційне тлумачення Конституції України
та законів України - є остаточним та обов'язковим до виконання на території України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Управління пенсійного фонду
України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська будь-яких дій, пов'язаних з
перерахунком пенсії позивачки відповідно до вищезазначених положень Закону №
2195-IV від 18.11.2004 р. не здійснювало та виплат не проводило, що свідчить
про бездіяльність відповідача стосовно надання ОСОБА_1 соціальної підтримки.

Доводи відповідача про надіслання в адресу позивачки листа з роз'ясненням
стосовно можливості нарахування підвищення дітям війни пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, лише після визначення на законодавчому рівні розміру
мінімальної пенсії для обчислення цього підвищення, не виправдовує
бездіяльності відповідача та порушення права ОСОБА_1 на отримання державної
соціальної підтримки.

Діючим законодавством функції з призначення, виплати пенсій, надбавок,
підвищень та доплат покладено на органи Пенсійного фонду України, а тому
відповідач по справі, заперечуючи проти адміністративного позову, у
відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України повинен доказати правомірність
своєї бездіяльності стосовно позивачки.

Проте відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо правомірності його
дій та бездіяльності, також як і не наведено підстав не застосування у виниклих
правовідносинах належним чином положень ст.7 Закону № 2195-IV від 18.11.2004
р., якою визначено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Невиконання Кабінетом Міністрів України передбаченого в п.3 Прикінцевих
положень Закону № 2195-IV від 18.11.2004
р. обов'язку у двомісячний строк із дня опублікування цього Закону забезпечити
виконання його вимог, не звільняє відповідача від виконання покладених на нього
державою функцій по соціальному захисту людини

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть слугувати підставою для
скасування постанови суду першої інстанції, оскільки особливий статус «дітей
війни» та обумовлена цим необхідність їх адекватного соціального захисту,
законодавець в ч.2 ст.3 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. визначив, що
встановлені цим Законом державні соціальні гарантії дітям війни, не можуть бути
обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Посилання апелянта на незаконність судового рішення з тих підстав, що на
законодавчому рівні до 01.01.2008 р. не було визначено величину мінімальної
пенсії за віком для обчислення підвищень особам зі статусом «дитина війни», не
приймаються апеляційним судом до уваги, як підстава для відмови у задоволені
позову, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення не перебирав на
себе повноважень відповідача щодо визначення розміру виплати пенсії позивачки,
залишивши його вирішення на розсуд відповідача, зобов'язавши лише його діяти у
відповідності до вимог ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей війни».

З огляду на встановлені судом першої інстанції
фактичні обставини справи та обрану судом правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду
першої інстанції і відмови ОСОБА_1 у задоволені її позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції
щодо зобов'язання відповідача перерахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне
довічне утримання, оскільки суд повинен був визначити який саме вид пенсійного
забезпечення отримує позивачка (тобто: 1. пенсію, 2. щомісячне довічне грошове
утримання, 3. або державну соціальну допомогу, що виплачується замість пенсії)
та зобов'язати відповідача здійснити
підвищення саме до того виду пенсійного забезпечення, яке отримується
позивачкою.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію, а не щомісячне
довічне утримання, тому колегія суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає зміні в цій частині.

Крім того, враховуючи, що ст.162 КАС України не передбачено
визнання незаконною бездіяльності суб'єкту владних повноважень, а відповідно до
п.1.ч.1 вказаної норми у разі задоволення
адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції повинен був скористуватися своїм правом, передбаченим
ч.2 ст.11 КАС України, та для повного захисту прав, свобод і інтересів позивачки, про захист яких вона просять, повинен був
вийти за межі позовних вимог і постановити рішення по справі у відповідності до
п.1 ч.1 ст.167 КАС України.

Керуючись ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів -

П о с т а н о в
и т и :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська - задовольнити частково, постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2008 року - змінити, виклавши
резолютивну частину постанови в наступній редакції.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у
Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про відмову в перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV
від 18.11.2004 року

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 року.

В іншій частині постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська
від 21 лютого 2008 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення її повного тексту.

Повний тест постанови виготовлений до 25
листопада 2008 року

Судді Сафронова
С.В.

Кожан М.П.

Уханенко С.В.