Справа № 22-а-7137/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Наумик О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2008
року Справа
№ 22-а-7137/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Дяченко С.П.,

Ястребової
Л.В.,

при
секретареві Денисенко К.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянула
апеляційну скаргу Микитівського Управління праці та соціального захисту
населення Горлівської міської ради Донецької області на постанову Микитівського
районного суду м. Горлівки Донецької області від 08 травня 2008р. у справі №2-а-51/08 за позовом ОСОБА_1 до
Микитівського Управління праці та соціального захисту населення Горлівської
міської ради Донецької області про визнання неправомірними дій щодо відмови в
перерахунку суми щорічної допомоги за 2005-2007 роки, стягнення недоотриманої
суми допомоги, і

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від
08 травня 2008р. позов ОСОБА_1 до Микитівського Управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської ради Донецької області (далі УПСЗН) про
визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку суми щорічної допомоги
за 2005-2007 роки, стягнення недоотриманої суми допомоги задоволений частково:
визнані неправомірними дії відповідача про відмову позивачеві в виплаті
щорічної разової допомоги до 5 травня за 2007р. в розмірах, встановлених Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та
стягнуто з відповідача недоотримана сума
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007рік в розмірі 2920,48
грн. В задоволенні позовних про стягнення допомоги до 5 травня за 2005, 2006
роки відмовлено у зв'язку з пропущенням строку звернення до адміністративного
суду.

Не погодившись з таким судовим рішенням УПСЗН подало апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати в частині задоволення позовних вимог за
2007р., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час, дату та
місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, у апеляційній скарзі
просив розглянути справу у його відсутність.

Позивач в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом
ІІ групи і згідно ч. 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» має право на отримання разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з відповідача на користь позивача необхідно
стягнути недоплачену разову грошову щорічну допомогу до 5 травня за 2007р. -
2920,48 грн., керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Законом України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». У зв'язку з пропущенням строку звернення до
адміністративного суду, за умови наполягання у відмові в задоволенні позову
відповідачем, згідно з вимогами ст. 100 КАС України, у задоволенні позовних вимог
за період 2005-2006 років відмовлено.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевірила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції
необхідно залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
інвалідом 3 групи, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1 (а. с. 4), довідкою
НОМЕР_2 ( а. с. 8-9), у зв'язку з чим та відповідно до вимог 13 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на
отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна
виплачуватися до 5 травня) в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод»

Положення пункту 13 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, яким на 2007 рік зупинено дію частини п'ятої ст. ст. 12, 13, 14,
15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України у справі
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата
вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2007 рік, є також
безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі підставою для
звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової допомоги і не
є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у передбаченому
законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної
грошової допомоги в двох різних Законах.
Враховуючи рішення Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до
уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне
право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і законом
„Про державний бюджет".

Посилання відповідача на ту обставину, що Законом „Про Державний бюджет на
2007 рік" було зупинено дію ч. 5 ст. 13 Закону „Про статус ветеранів війни
гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру допомоги до
Дня Перемоги, також суперечить закону, з наведених вище підстав.

Враховуючи положення статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в редакції, яка діяла на момент спірної виплати
за 2007 рік, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному
законом, збільшеному на 1 відсоток. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність на 2007 рік відповідно абзацу 5 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік», з 01.04.2007р. складав 406,0 грн. Таким
чином, розмір мінімальної пенсії за віком
складав 406,0 грн. + (406,0
грн. х 0,01) = 410,06 грн., мінімальна
пенсія за віком станом на 05.05.2007року встановлена у розмірі 410,06 грн.. Замість
передбачених законом №3551-12 8 мінімальних пенсій за віком - а саме 3280,48
грн., позивачу виплачено тільки 360,00 грн.(а. с. 6, 22), тобто недоплачена
сума складає 3280,48 грн. - 360,00 грн. = 2570,42 грн..

Отже, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь
позивача недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги в сумі 2920,48
грн. (410,06 грн. х 8 - 360, грн.), застосував ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 5 ст. 13 Закону України
«“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Відповідно до ст. 3 Конституції України «Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та ухвалене судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
місцевого суду, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування
постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Микитівського
Управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради
Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 08
травня 2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Микитівського Управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області про
визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку суми щорічної допомоги
за 2005-2007 роки, стягнення недоотриманої суми допомоги залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: