Справа № 22-а-10835/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шальєва В.А.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-10835/08

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Колеснік Г.А., Ястребової Л.В.

при секретарі за участю представника позивача

Агейченковій К.О.
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському районі Донецької
області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

24 січня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-2082/08

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області

про

визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до УПФ, в якому просив суд визнати дії відповідача протиправними
та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії у відповідності до
ст.ст. 50, 54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21.11.2007 року.

Позивач вважає, що йому як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інваліду 3 групи необхідно виплачувати основну пенсію в
розмірі який дорівнює 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в
розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2008 року позов
задоволено.

Судом
встановлено наявність у позивача права на отримання пенсії у розмірах,
встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а саме основної
пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі
50 % від розміру мінімальної пенсії за віком і дійшов до висновку про
необхідність здійснити перерахунок пенсії з 21.11.2007 року.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права.

Представник
позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги
УПФ.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду за викликом не прибули.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення таким, що
підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії,
інші види соціальних виплат та допомоги,
що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
Законом.

ОСОБА_2 належить (віднесена) до
категорії 1 як особа, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС,
його визнано інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідними посвідченнями.

Розділ 8 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає правила призначення
та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.
Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам,
віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 3 групи - 50
відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до
статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії
чи іншого доходу.

Згідно
частини третьої ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частина 4 статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачає, що в
усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по 3 групі інвалідності - 6
мінімальних пенсій за віком. Приписи зазначеної норми співпадають з приписами
пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва
чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів
України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами та доповненнями).

Встановлені пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» № 107 - ІV від 28.12.2007 року процентні розміри для
визначення розміру пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи та внесені відповідні зміни до спеціального Закону були визнані
такими, що не відповідають Конституції України згідно з Рішенням
Конституційного суду України від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008.
Конституція України не допускає звуження існуючих прав при прийнятті нових
законів або внесенні змін до існуючих.

Посилання відповідача на частину 5 статті 54 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, якою визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом
Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався розміром 19 гривень 91
копійка, визначеним Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою № 1 від 3
січня 2002 року „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок
державного бюджету”, (а з 1 вересня 2004 року - 22 грн. 30 коп.), колегія судів
не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового
навантаження цих визначень неможливо.

Наведена частина статті викладена із змінами згідно із Законами України №
2532-12 від 1 липня 1992 року, та № 3285-12 від 17 червня 1993 року (в редакції
Закону № 230/96 від 6 червня 1996 року), тоді як частина третя, яка визначає
обчислення і призначення пенсії по інвалідності змінена Законом № 3108-15 від
17 листопада 2005 року (набрав чинності 13 грудня 2005 року) і регулює
безпосередньо правила обчислення пенсій за нормами статті 54 спеціального
закону.

Колегія судів зазначає, що даною
нормою визначений для даної категорії нижчий розмір державних пенсій. Таким
чином, якщо нормами статті 49 спеціального закону передбачений максимальний
розмір, то частиною 4 статті 54 даного закону нижчий розмір державної пенсії
для інвалідів, віднесених виключно до першої категорії, та у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції посиланням на застосування у межах
спірних відносин постанов Кабінету Міністрів України, спростовується також
приписами пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71
спеціального закону, відповідно до якого дія його положень не може
призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону,
а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини першої
статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального Закону якими
передбачено що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення
законодавства України у відповідність із Законом (Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування), закони України та інші нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком
визначений лише ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне
страхування" і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого
для осіб що втратили працездатність.

Колегія суддів не бере до уваги положення частини третьої ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з
якої випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно
з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком не є
підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права
на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50
та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 2 ч.1 Закону України "Про прожитковий мінімум"
від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для
встановлення розмірів мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії
за віком.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" від 19 грудня 2006 року № 489-5, був затверджений прожитковий мінімум
на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня
- 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року №
749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий
мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому,
зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом
п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає
відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, для позивача як інваліда 3 групи, особи, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, нижчий розмір державної пенсії
повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній
справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і
право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6,
статтею 8, частиною 2 статті 19,
статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією
забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань,
виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав дії УПФ
щодо відмови нарахувати та виплатити
пенсію позивачу у розмірах визначених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
неправомірними та зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплату
пенсії позивачу у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у
розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком з 21.11.2007 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись
статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 24 січня 2008 року у справі №
2-а-2082/08 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в
Тельманівському районі Донецької області «про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії» - залишити без задоволення, а постанову суду
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді:

Головуючий у 1 інстанції - Шальєва
В.А.

Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.

Україна

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

11 листопада 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-10835/08

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Колеснік Г.А., Ястребової Л.В.

при секретарі за участю представника позивача

Агейченковій К.О.
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському районі Донецької
області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

24 січня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-2082/08

за позовом

ОСОБА_2

до

Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області

про

визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

Керуючись статтями 184, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тельманівському
районі Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 24 січня 2008 року у справі №
2-а-2082/08 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в
Тельманівському районі Донецької області «про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії» - залишити без задоволення, а постанову суду
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: