Справа № 22-а-12710/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М. Головуючий
у 1 інстанції - Ісаєнко Ю.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2008 року справа №
22-а-12710/08

зал судового засідання №
2 у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової Г.М.

суддів: Шаптала Н.К., Горбенко
К.П.

при секретарі

Білоус К.І.

розглянувши у відкритому за участю представників: позивача
відповідача апеляційну скаргу

судовому засіданні ОСОБА_1 - особисто не з'явився Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледар Донецької області

на постанову

Донецького окружного адміністративного суду

від

26 серпня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-14998/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України
в м.Вугледар Донецької області

про

перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії управління Пенсійного Фонду
України в м.Вугледар Донецької області щодо відмови у призначені пенсії по інвалідності згідно з
ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно зі ст. 50 цього ж Закону, та зобов'язати
Управління Пенсійного Фонду України в м.Вугледар Донецької області провести перерахунок державної пенсію як інваліду,
захворювання якого пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи для інвалідів 3 групи в розмірі
6 мінімальних пенсій за віком, а також призначити щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі:
інвалідам 3 групи - 50 відсотків, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2008
року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледар
Донецької області задоволено повністю, а саме: визнано протиправними дії управління Пенсійного Фонду України в
м.Вугледар Донецької області щодо відмови в перерахуванні позивачу основної та
додаткової пенсії відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та зобов'язано Управління здійснити перерахунок пенсії позивачеві з 01.08.2007
року.

Не погодившись з таким
судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледар
Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач отримує
пенсію як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи
(надалі ЧАЕС), його визнано інвалідом 3
групи (категорія 1), а тому згідно Закону України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, розмір
пенсії ОСОБА_1, як інваліда 3 групи, повинен дорівнювати 6 мінімальним пенсіям
за віком і йому необхідно сплачувати щомісячну додаткову пенсію в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної
скарги.

Представник відповідача до суду не з'явився, був повідомлений належним
чином.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а
постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних
підстав.

Згідно ч. 3 ст. 46
Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги,
що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

ОСОБА_1 належить (віднесений) до першої категорії як особа, яка потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, є інвалідом третьої групи, що підтверджується посвідченням, наявним у
матеріалах справи (а.с. 7-9).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно
до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацем другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно
шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону
передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг
визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Розділ 8 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон)
передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії
особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам,
віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам третьої групи -
50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно
до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та
умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у
зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як
віднесеного до категорії 1.

Згідно частини третьої ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про
прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України
„Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня
2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум
використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за
віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 і діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу,
а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на
відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях
загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 58 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" затверджений на 2008 рік прожитковий мінімум
на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1
січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1
жовтня - 498 гривень.

Також, п. 28 розділу II
Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" були внесені зміни, у тому числі, до ст.ст. 50, 54 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", та встановлено розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, зокрема для
інвалідів 2 групи - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
- 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України №
10-рп від 22.05.2008 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду
України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61,
62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення
змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року №
107-УІ і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100
розділу II Закону України „Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" визнані такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), у тому числі, положення п. 28 розділу II Закону України „Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що, зокрема, зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий .рівень, і сформулював правову позицію,
згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії
громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку
держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за
спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що
пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної
допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень,
тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Колегія суддів виходить з того, що конституційні
принципи, на яких базується здійснення прав
і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями І, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8,
частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції
України, набуте у сфері пенсійного забезпечення,
не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного
права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Колегія суддів, з огляду на частину 2 статті 8 КАС України,
якою принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини, зазначає, що по спорам даної категорії, де
судами було встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, зазначено у рішеннях суду у справах „Проніна
проти України", „Кечко проти України".

Також, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України „Про виконання
рішень і застосування практики Європейського суду" від 23.02.2006 р.,
рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною
відповідно до статті 46 Конвенції. Згідно ст. 17 Закону України „Про виконання
рішень і застосування практики Європейського суду" суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 5 резолютивної частини
Рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року
зазначено, що положення Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін
до деяких законодавчих
актів України" ( 107-17 ), визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, що
узгоджується зі статтею 152 Конституції України, якою встановлено, що Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним
Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції обгрунтовано
дійшов до висновку щодо проведення такого перерахунку пенсії з 01 серпня 2007
року, оскільки на підставі ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, у разі
виникнення права на підвищення пенсії - її розмір перераховується з першого
числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо
відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа
включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними
документами подано ним після 15 числа.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правильно встановлені
обставини справи та ухвалено постанову
з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Повний текст виготовлено 21
листопада 2008 року.

Керуючись статтями 184, 195, 196,
198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Вугледар
Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від
26 серпня 2008 року у справі № 2-а-14998/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Вугледар Донецької області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання до перерахунку та виплаті пенсії з 01.08.2007 року
- залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
виготовлення повного тексту у відповідності до ч. 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий: Г.М.Міронова

Судді:
Н.К.Шаптала

К.П.Горбенко