Справа № 22-а-11096/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач
Головуючий у 1 інстанції - Люклянчук В.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

08
жовтня 2008 року справа
№ 22-а-11096/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М.

Суддів: при секретарі

Горбенко К.П. Яманко В.Г. Білоус
К.І.

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області

на постанову

Стахановського міського суду
Луганської області

Від

07 серпня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-507/08

за позовом

ОСОБА_1

До

Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області

Про

стягнення недоотриманої щорічної
допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до управління праці та
соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області про
визнання бездіяльності незаконною та стягнення щорічної грошової допомоги до 5
травня за 2004-2007 роки.

Постановою Стахановського міського
суду Луганської області від 07 серпня 2008 року
позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганської області про стягнення недоотриманої
щорічної допомоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність
управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області щодо недонарахування та невиплати у 2007 році щорічної
грошової допомоги до 5 травня та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі
1175 грн.18 коп.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач є учасником війни та перебуває на
обліку у відповідача, тому у відповідності до статті 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну
грошову допомогу до 5 травня у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Особи, які беруть участь у
справі, до апеляційного суду не прибули, були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу
задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з
наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції
при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є учасником війни, у зв'язку з чим та
відповідно до вимог ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту” має право на отримання щорічної грошової допомоги до 9
травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Фактично позивач
отримав від управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області: у 2007 році -
55 грн., за 2004 рік допомога не виплачувалась. При цьому відповідач керувався
положеннями Закону України «Про
державний бюджет України” на відповідний рік.

Колегія суддів відзначає, що суд
першої інстанції правильно дійшов до висновку про визнання дій неправомірними
за 2007 рік, оскільки Положення пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України у справі № 6-рп від 09.07.2007 р.

Так, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону
України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” розмір
мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
визначеного законом для осіб, що втратили працездатність. Станом на 05.05.2007
року розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність (Закон
від 19.12.2006 р. № 489-У зі змінами, внесеними Законом від 15.03.2007 р. №
749-У) становив 406 грн., а для визначення мінімального розміру пенсії він
повинен збільшуватися на один відсоток.
Отже, мінімальний розмір пенсії за віком станом на 01.04.2007 рік
складав 410 грн. 06 коп.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача при нарахуванні ОСОБА_1
щорічної грошової допомоги до 5 травня протягом 2007 року в розмірі 55
гривень, встановлених Законом України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, а не
в розмірі 1230,18 грн. (410,06 х 3) згідно абз.5 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. із змінами та
доповненнями, є очевидною. Відповідача належить зобов'язати нарахувати ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної грошової допомоги як учаснику війни в розмірі 1175,18
гривень (410,06 х 3 - 55).

Суд першої інстанції неправильно
дійшов до висновку щодо невизнання дій неправомірними за 2004 рік, оскільки
Положення ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет на 2004 рік” визнане
неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2004
(v020p710-04) від
01.12.2004 року.

В даному випадку суд першої
інстанції не повинен був застосовувати
норму частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України
з огляду на приписи п. 3 частини 3 статті 268 ЦК України, якими зазначено, що
позовна давність не поширюється на вимогу
про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. У
частині 2 вказаної статті зазначено, що
річний строк звернення до суду встановлюється за умови, якщо не встановлено
інше. До того ж, суд розглянув справу у відсутності сторін, тому припустився
порушень норм процесуального права, а
саме статті 100 Кодексу адміністративного судочинства стосовно вирішення
питання про застосування строків звернення до адміністративного суду.

Таким чином, неправомірність дій
відповідача при ненарахуванні ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня
протягом 2004 року в розмірі 277 грн. 50 коп. (92,50
х 3) згідно Закону
України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від
09.07.2003 року, є очевидною. Відповідача належить зобов'язати нарахувати
ОСОБА_1 зазначену суму щорічної грошової
допомоги як учаснику війни.

Колегія суддів зазначає, що Закони
України “Про державний бюджет України на 2005 рік”, “Про державний бюджет
України на 2006 рік” до теперішнього часу не визнані неконституційними
Конституційним Судом України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з
відповідача за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1необхідно стягнути
недоотриману одноразову грошову допомогу за 2004, 2007 роки, виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком у загальній сумі - 1452, 68 грн.: у 2004
році - (92,50 х 3) = 277,50 грн.; у 2007 році - (410,06 х 3) - 55 грн. = 1175,18 грн.

Відповідно
до ст. 3 Конституції України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають
зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Приймаючи викладене до уваги, колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції хоча і повно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи,
але порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської
області на постанову Стахановського міського суду Луганської області від 07
серпня 2008 року у справі № 2-а-507/08 задовольнити частково.

Постанову Стахановського
міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року у справі №
2-а-507/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області про стягнення
недоотриманої щорічної допомоги - скасувати.

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради області щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня за 2004 рік та виплати допомоги у розмірі
55 гривень за 2007 рік.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області за рахунок державного бюджету на користь
ОСОБА_1 недоотримані суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за
2004 та 2007 роки у загальній сумі 1452, 68
грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом одного місяця після набрання законної сили до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий: Г.М.
Міронова

К.П.Горбенко

Судді:

В.Г.Яманко