Справа № 22-а-18930/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач
- Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

«25» грудня 2008 року справа №
22-а-18930/08

м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Старосуда М.І.

суддів Ханової
Р.Ф., Василенко Л.А.

при секретарі судового засідання Кондрашовій Н.М.

за
участю позивача ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Волноваської районної державної адміністрації Донецької області

на постанову Донецького
окружного адміністративного суду

від 02 жовтня
2008 року

по справі №
2-а-16222/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідача управління
праці та соціального захисту населення Волноваської районної державної
адміністрації Донецької області

про визнання
дій протиправними та стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2000
-2008 роки, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2008 року у справі № 2-а-16222/08 позовна
заява ОСОБА_1. задоволена повністю, в наслідок чого, визнані дії управління
щодо відмови ОСОБА_1. в виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005
роки в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та у 2007 - 2008 рр. в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат протиправними; стягнуто з управління за
рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1. недоотримані
кошти на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 роки у сумі 7 761 (сім
тисяч сімсот шістдесят одна) гривня 60 коп.

Відповідачем
подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду від
02.10.2008 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних
вимог позивача.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1. -
учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС першої категорії, що
підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, є інвалідом ІІІ групи, що
підтверджується довідкою МСЕК. З 10.02.2000 р. по 21.12.1991 року вважався
учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Перебуває
на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Волноваської
районної державної адміністрації Донецької області як особа, яка є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, категорія
1, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні
плати, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії - п'ять
мінімальних заробітних плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати
встановлюється на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2003 рік
- в сумі 26 грн. 70 коп.

за 2004 рік
- в сумі 120 грн.

за 2005 рік
- в сумі 120 грн.

за 2007 рік
- в сумі 90 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи,
встановлених судом першої інстанції, в апеляційній скарзі вказується на
порушення норм матеріального права.

Як вважає
апелянт, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба керуватись
розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року - Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Колегія
суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею 19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення,
визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63
Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення
сплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання
громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія
суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтею 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІІ групи - чотири мінімальні заробітні
плати, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії - п'ять
мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч
нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені конкретні
розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у
відповідності до пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр
нормативних актів” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007, 2008 роки, а не
вказані Постанови КМУ.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому постанова
підлягає залишенню без змін.

Керуючись Конституцією України, Законом України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195,
ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212,
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И ЛА :

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної
державної адміністрації Донецької області на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 02 жовтня
2008 року у справі № 2-а-16222/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2008 року у справі № 2-а-16222/08 - залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді