Справа № 22-а-5959/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Шальєва В.А.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем
України

19 червня 2008 року справа № 22а-5959/08

м. Донецьк,
бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Старосуда М.І.

суддів Бадахової Т.П.., Ханової Р.Ф.

при секретарі

судового
засідання Чуріковій Я.О.

за участю сторін:

позивача та його представника - ОСОБА_1., ОСОБА_2

представник від відповідача - Козлової В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Волноваської районної державної адміністрації Донецької області;

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду

від 17 квітня 2008 року

по справі № 2а-6410/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідачів Управління праці та соціального
захисту населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької
області

про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення недоотриманої
одноразової компенсації, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом до УПСЗН Волноваської районної
державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії та стягнення недоотриманої одноразової компенсації. згідно ст. 48 Закону України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Постановою Донецького
окружного адміністративного суду від 17 квітня 2008 року у справі № 2а-6410/08
позовна заява задоволена частково: визнані
протиправними дії УПСЗН Волноваської районної державної адміністрації щодо
відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в редакції закону до 01.01.2008 р., стягнути з УПСЗН
Волноваської районної державної адміністрації за рахунок коштів Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1. суму одноразової компенсації у розмірі
23625 (двадцять три тисячі шістсот двадцять п'ять) грн.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове
рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви
відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1
має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1
категорії, визнаний інвалідом ІІ групи, починаючи з 1998 р. (а.с. 11-13).

Статтею
48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, яка діяла до 01.01.2008
р., встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до
учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III
групи - 30 мінімальних заробітних плат.

Разом з
тим, розмір одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від
26 липня 1996 р. № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", та складає для інвалідів 3 групи
189,60 гр., для інвалідів 2 групи - 284,40 гр.

Одноразова компенсація
не була взагалі виплачена позивачу ані за місцем роботи, ані органами
Пенсійного фонду України та органами соціального захисту населення, про що
свідчать відомості, отримані від відповідних установ (а.с. 7, 14, 36).

Позивач 02.11.2007 р. звернувся до відповідача із заявою про виплати
йому зазначеної компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.
Відповідачем було відмовлено у виплаті з посиланням на те, що така виплата
повинна проводитися протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності
(а.с. 8).

Між сторонами немає розбіжностей
щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права.

Як вважає апелянт, при виплаті одноразової компенсації треба керуватись
розміром, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що підлягає не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України
визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод,
основні обов'язки громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. № 836
всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якій встановив розмір
одноразової компенсації як величину кратну
відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначену законом
на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги
в твердій грошовій сумі.

Між тим.
з моменту прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри компенсаційних
виплат залишалися незмінними, у той час як розмір мінімальної заробітної плати
неодноразово змінювався.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справ керується
принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до
адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно
ст. 9 КАС України суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким
чином, оскільки до 1 січня 2006 р. правова норма про розмір одноразової
компенсації, встановлена ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була
діючою, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" та відповідні законодавчі акти з питань
встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанова Кабінету
Міністрів України.

У
відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції
після 01.01.2008 р. одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до
учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з
тим, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про
виплату йому одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат
02.11.2007 р., тобто, в той час, коли стаття 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
діяла у редакції до 01.01.2008 р., якою було встановлено, що одноразова
компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які
стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою,
виплачується в таких розмірах: інвалідам II
групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат.

Отже, на час звернення позивача за виплатою належної йому суми компенсації
дії відповідача з відмови у її виплаті були протиправними, а тому суд при
вирішенні даного спору застосовує норми Закону України „Про статусі соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
редакції, яка діяла на час вчинення протиправних дій.

При
визначенні розміру мінімальної заробітної плати, яка підлягає застосуванню в
даному випадку, суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

Стаття 48
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлює, що виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності
чи втрати годувальника.

Статтею 2
Закону України „Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та
розміру мінімальної заробітної плати на 1998 рік" встановлений розмір
мінімальної заробітної плати з 1 січня 1998 року - 45 гривень, а з липня 1998
року -55 гривень.

Інвалідність позивачу встановлена в 1998 р. Судом встановлено, що на час
встановлення інвалідності позивачу одноразова компенсація виплачена не була, а
отже, було порушено право позивача на отримання виплати, яка гарантована
законодавством України. Визначення розміру одноразової компенсації, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати на час встановлення інвалідності
(02.03.1998 р.), який складає 45 гр., суттєво порушить право позивача на
отримання передбаченої законом компенсації, яка направлена на розв'язання
пов'язаних з Чорнобильською катастрофою проблем медичного і соціального
характеру конкретної особи, яка постраждала внаслідок катастрофи.

У
відповідності до ст. З Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь
і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною
цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою
діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

З
урахуванням вищезазначеного суд першої інстанції при визначенні розміру
одноразової компенсації виходив із розміру мінімальної заробітної плати, який
встановлений на час розгляду справи, тобто, 525 гр.

Отже,
розмір одноразової компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивача,
становить 23625 гр. (525 гр. х 45=23625
гр.).

Суд першої
інстанції у відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України при вирішенні даного спору
вийшов за межі позовних вимог, оскільки це необхідне для повного захисту прав
позивача.

Отже,
колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо застосування
розміру мінімальної заробітної плати, встановлений на час розгляду справи.

Суд
першої інстанції правомірно не задовольнив вимоги позивача про зобов'язання
відповідача провести індексацію недотриманої суми одноразової компенсації, так
як вони не ґрунтуються на вимогах закону.

У
відповідності до ст. 2 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація
громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати
провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим
Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які
вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії;
соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже,
компенсації підлягають втрати частини доходів, які не мають разового характеру.
Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, має одноразовий
характер, тому така компенсація втрати частини доходів за такою виплатою у
відповідності до Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" не провадиться.

Керуючись ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації
Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від
17 квітня 2008 року у справі № 2а-6410/08 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 17 квітня 2008 року у справі №
2а-6410/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Волноваської районної
державної адміністрації Донецької області про визнання
протиправними дій УПСЗН Волноваської районної державної адміністрації щодо
відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в редакції закону до 01.01.2008 р., стягнення з УПСЗН
Волноваської районної державної адміністрації за рахунок коштів Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1. суму одноразової компенсації у розмірі
23625 (двадцять три тисячі шістсот двадцять п'ять) грн. - залишити без
змін

Ухвала
Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя

Судді