Справа № 2-а-10428/08
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30
вересня 2008 р. Справа
№ 2-а-10428/08

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

головуючого
судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі
судового засідання: Подолян Наталії
Вікторівні

за участю представників сторін:

позивача :
Пудовкіної Д.П.

відповідача
: ОСОБА_1

прокурора :
Хоменчук В.О.

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: Прокурора Ленінського району в особі Територіального
управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у
Вінницькій області

до: ОСОБА_1

про:
стягнення фінансових санкцій 510 грн.

ВСТАНОВИВ
:

Прокурор
Ленінського району м.Вінниці звернувся з
позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в інтересах держави та
урядового органу державного управління, що діє в складі Мінтрансзв'язку і йому
підпорядковується - Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в
особі його структурного підрозділу - територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області до
ОСОБА_1 про стягнення штрафу в сумі 510 грн.

Обґрунтовуючи
вимоги прокурор та представник позивача зазначили, що дана санкція нарахована
відповідачу згідно положень ст.60 Закону України "Про автомобільний
транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року (далі Закон №2344-III від
05.04.2001 року) в зв'язку з тим, що під час перевірки автотранспорту,
належного ОСОБА_1, виявлено порушення ст.39 Закону №2344-III від 05.04.2001
року, а саме: експлуатація транспортного засобу як таксі (про що свідчить
розпізнавальне облаштування автомобіля) без наявності ліцензійної карти.

В судовому
засіданні прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили
позов задовольнити.

Натомість,
відповідач під час слухання справи проти позову заперечив. Суду пояснив, що
його автомобіль не облаштований як таксі та він не є перевізником пасажирів. На
момент перевірки він не надавав ніяких послуг по перевезенню. На момент
перевірки він підвозив свою доньку на базар. Також відповідач зазначив, що він
не надає послуги з перевезення пасажирів і не є власником транспортного засобу.
Даний транспортний засіб належить його братові.

Розглянувши
матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення учасників процесу,
дослідивши надані докази, судом встановлено, що позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

04.08.2007
року працівниками ГДІАТ у Вінницькій області
складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом №039467 про те, що ОСОБА_1 експлуатував легковий
автомобіль, облаштований як таксі, без наявності ліцензійної карти (а.с.3).

На підставі
зазначеного акту, в зв'язку з порушенням відповідачем приписів ст.39 Закону
України №2344-III від 05.04.2001 року, 13.08.2008 року т.в.о. начальника
територіального управління згідно положень ст.60 Закону України №2344-III від
05.04.2001 року винесена постанова №031912 про застосування до ОСОБА_1
фінансових санкцій в сумі 510 грн.

Вирішуючи
даний спір, судом перевірено, чи прийнято дане рішення з дотриманням ч.3 ст.2
КАС України, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Відповідно до
ст. 29 ЗУ „Про автомобільний транспорт” автомобільним перевізником, що здійснює
перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який
відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає
послугу за договором перевезення пасажира транспортним
засобом, що використовується ним на законних підставах..

Згідно із ч.
1 ст. 39 вищевказаного Закону автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати
і пред'являти особам,
які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються
пасажирські перевезення.

До документів
для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі належать: для
автомобільного перевізника - ліцензія,
інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія
відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, інші документи,
передбачені законодавством України.

Так, ст.1
Закону України №2344-III від 05.04.2001 року визначено: "таксі - легковий
автомобіль, обладнаний розпізнавальним
ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим
таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у
верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з
квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та
правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та
їхнього багажу в індивідуальному порядку".

Позивачем,
всупереч положень ч.2 ст.71 КАС України, не надано доказів в підтвердження
того, що автомобіль, який експлуатувався позивачем, під час здійснення
перевірки та складання акту №039467 від 04.08.2007 року, облаштований як таксі,
з дотриманням усіх вимог, що визначені ст.1 Закону.

Окрім цього,
ст.60 Закону України №2344-III від 05.04.2001 року встановлює відповідальність
за порушення законодавства про автомобільний транспорт лише до автомобільних
перевізників. Разом з цим, позивачем не надано доказів, що відповідач
відноситься до категорії автомобільних перевізників, в тому числі з урахуванням
ознак, визначених ст.1, 29 Закону.

Також судом
встановлено, що позивачем не дотримано вимог п.29 Порядку здійснення контролю
на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
№1567 від 08.11.2006 року, а саме копія постанови (копія постанови
видається не пізніше ніж протягом трьох днів після
її винесення уповноваженій особі
суб'єкта господарювання) не
видана відповідачу після її винесення
під розписку та не надіслана рекомендованим листом із повідомленням.

На підставі
викладеного, суд прийшов до висновку, що у позові прокурора Ленінського району
м.Вінниці в інтересах держави та урядового органу державного управління, що діє
у складі Міністерства транспорту та зв'язку України і йому підпорядковується -
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі його
структурного підрозділу - територіального управління Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області до ОСОБА_1 про
стягнення фінансових санкцій слід відмовити повністю.

Відповідно до
ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ
:

В задоволенні позову Прокурора
Ленінського району в особі Територіального управління Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій 510 грн.
відмовити повністю.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після
закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
03.10.09

Суддя Загороднюк Андрій Григорович