Справа № 22-а-4553/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач
І інстанції суддя Горбенко К.П.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем
України

24 квітня 2008 року Справа
№ 22-а-4553/08

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.

суддів: Сіваченка І.В.

Дяченко С.П.

при секретареві Безруковій В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянула апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Старобешівської районної державної
адміністрації Донецької області на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2008 року у
адміністративній справі № 2а-2647/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Старобешівської районної державної
адміністрації Донецької області про
стягнення недоотриманої суми щорічної грошової допомоги, і

В С Т А Н О В
И Л А :

У
грудні 2007р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення
недоотриманої суми щорічної грошової допомоги, посилаючись на те, що він є
інвалідом 3 групи і згідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому щорічно до 5
травня повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі 7 мінімальних
пенсій за віком, яка відповідачем виплачувалася, але не в повному обсязі,
просив стягнути недоплачену допомогу у сумі 6742,0 грн. за 2003-2007роки.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2008 року позов
ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації Донецької області про стягнення недоотриманої
суми щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2003-2007 роки задоволено
частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість
недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2004 рік у
розмірі 517,5 грн. та за 2007 рік у розмірі 2570,42 грн.. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не
погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце розгляду
апеляційної справи повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі просив
суд розглянути справу без його участі.

Позивач
в судовому засіданні вважав, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані та
задоволенню не підлягають, просив рішення суду першої інстанції залишити без
змін.

Суд
першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом війни
ІІІ групи і згідно ч. 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право
на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи
мінімальних пенсій за віком.

Виплати
позивачеві грошової допомоги у 2003, 2005, 2006 роках. нараховані та здійснені
відповідачем на підставі ст.ст. 28, 30, 34 Закону України «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік і є правомірними, оскільки зазначеними статтями
Законів України встановлені відповідні розміри щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня і на час прийняття
рішення судом першої інстанції вони не визнанні неконституційними.

Суд
дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути
недоплачену разову грошову щорічну допомогу до 5 травня за 2004р. у сумі 517,5
грн., за 2007р. - 2570,42 грн., керуючись Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія
суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом
війни 3 групи, у зв'язку з чим та відповідно до вимог 13 Закону України “Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5
травня) в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Згідно
з Законом України «Про державний бюджет України на 2004 рік» мінімальна пенсія
за віком станом на 01.01.2004року встановлена у розмірі 92,45 грн.

Згідно
з Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» мінімальна пенсія
за віком станом на 05.05.2007року встановлена у розмірі 410,06 грн.

Статтею
2 Закону України “Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство України про
статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього закону та інших
актів законодавства України; права та пільги для ветеранів війни, встановлені
раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної
заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують права і пільги
ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

Крім
того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що «Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів,
або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод»

Фактично
позивач отримав від управління праці та соціального захисту населення
Старобешівської районної державної адміністрації Донецької області в 2003 р. -
100,00 грн., в 2004 р. - 130,00 грн., в 2005 р. - 270,00 грн., в 2006 р. -
270,00 грн. та у 2007 р. - 300,00 грн. При цьому відповідач керувався
положеннями ст. 28 Закону України «Про державний бюджет на 2003 р.», ст. 44
Закону України “Про державний бюджет України на 2004 рік”, ст. 34 Закону
України “Про державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про державний бюджет
України на 2006 рік”, ст. 96 Закону України “Про державний бюджет України на
2007 рік”.

Оскільки
ст. 28 Закону України “Про державний бюджет України на 2003 рік”, ст. 34 Закону
України “Про державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про державний бюджет
України на 2006 рік” до теперішнього часу не визнані неконституційними
Конституційним Судом України, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано і
законно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення
недоотриманих коштів за 2003, 2005, 2006 роки.

Положення
ст. 44 Закону України «Про державний бюджет на 2004рік» визнане
неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2004
від 01.12.2004р.

Отже
суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь позивача
недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги в сумі 517,5 грн. (92,5
грн. х 7), застосував ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ч. 5 ст. 13 Закону України «“Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”.

Положення
пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”,
яким на 2007 рік зупинено дію в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини
третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого
частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду
України у справі № 6-рп від 09.07.2007 р.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правильно донарахував щорічну грошову
допомогу до 9 травня за 2007 рік згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 28 Закону України
“Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та ч. 5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і стягнув
з відповідача на користь позивача недоплачену суму щорічної разової грошової
допомоги інваліду війни в сумі 2570,42 грн.

Відповідно
до ст. 3 Конституції України «Права і свободи людини та їх гарантії визначають
зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави».

Згідно
ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Також
колегія суддів, вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо скасування
рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 99 КАС України
безпідставні і необґрунтовані, оскільки ч. 1 ст. 100 КАС України встановлено,
що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмов
у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, а ч.
3 цієї ж статті зазначено, що позовні вимоги приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного
суду. Із матеріалів справи встановлено, що при розгляді справи в суді першої
інстанції відповідачем не ставилося
питання щодо відмови в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропущенням
строку на звернення до суду, тому суд 1 інстанції правильно розглядав справу,
не застосовуючи ст..99 КАС України.

Приймаючи
викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини справи
та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись
ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія судів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту населення Старобешівської
районної державної адміністрації в Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2008 року у
адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Старобешівської районної державної адміністрації Донецької області про стягнення недоотриманої
суми щорічної грошової допомоги без
змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: