Справа № 2-а-573/08
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2008-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОПІЯ Справа
№ 2-а-573/08
ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2008
року Кіровоградський
окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Ясенової Т.І.

при секретарі - Турік Л.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в
Новоукраїнському районі Кіровоградської області про зобов'язання нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну
допомогу, як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду
України в Новоукраїнському районі
Кіровоградської області, в якому просить суд відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з
01.01.2006р. до 31.12.2007р. та зобов'язати управління Пенсійного фонду України
в Новоукраїнському районі Кіровоградської
області нарахувати на її користь недоплачену, як дитині війни, щомісячну
державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733 грн. 30 коп., а також
доплатити невиплачену суму за 2008 рік.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що вона, як
дитина війни, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” з 01 січня 2006 року має
право на отримання щомісячної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком, однак, така допомога відповідачем їй не виплачувалась. Пунктом 17 статті 77 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р. №3235-IV, дію ст.6 Закону
України „Про соціальний захист дітей війни” зупинено
на 2006 рік. Пуктом 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік” від 19.12.2006 року №489-V, дію ст.6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” зупинено на 2007
рік. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007
визнано неконституційним п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет на 2007
рік”, яким зупинено дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” .

При обрахунку суми невиплаченої
допомоги позивач виходив з наступних розрахунків. Розмір соціальної допомоги,
відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст.28 Закону України
„Про загальнобо'язкове державне пенсійне страхування ” мінімальна пенсія за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України
„Про Державний бюджет України на 2006
рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить з 01
січня - 350 грн., з 01 квітня - 359 грн., з 01 жовтня -366 грн. Згідно із Законом України
„Про Державний бюджет України на 2007
рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить з 01
січня - 380 грн., з 01 квітня - 406 грн., з 01 жовтня - 411 грн. Таким чином,
сума невиплаченої соціальної допомоги за 2006-2007 роки становить 2733 грн. 30
коп.

Позивач в судове засідання не з'явилась,
подавши до суду заяву про
розгляд справи за її
відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові
заперечення проти позову, в яких просить
відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заперечень
посилається на те, що рішенням
Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р. визнано неконституційним
п.12 ст.71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким було
припинено дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”. З урахуванням факту
відсутності відповідних рішень Верховної Ради України та розпоряджень Пенсійного
фонду України стосовно відновлення дії
зазначених законодавчих актів України, у редакції, чинній до внесення
змін до них, територіальні управління не мають законних підстав проводити
перерахунок пенсії окремій категорії
громадян, ”Дітям війни”, відповідно до вимог
Закону України ”Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно із ч.1 ст.28 Закону України ”Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” мінімальний розмір пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25, а
у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, застосовується виключно
для визначення розміру пенсій, призначених відповідно
до цього Закону. Таким чином, відсутній механізм
реалізації положень ст.6 Закону
України ”Про соці­альний захист дітей війни”.

З 01 січня 2008 року механізм
реалізації положень ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
врегульовано шляхом внесення Законом України
„Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” змін до
цієї статті, згідно з якими дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”)
до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників війни. Згідно ст.14 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, учасникам війни
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість пенсії підвищується на 10 відсотків від
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і складає 47 грн., тому дітям війни з 01
січня 2008 року виплачувалось щомісячно 47 грн., з 01 квітня 2008 року - 48
грн. 10 коп., а з 01 липня 2008 року - 48 грн. 20 коп.

Зважаючи на те, що позивачем та
представником відповідача подано до суду заяви про розгляд справи за їх
відсутності, та наявність у справі достатніх матеріалів, які свідчать про права та
взаємовідносини сторін, суд визнав можливим розгляд справи без участі
сторін.

Суд, дослідивши доводи позивача та
заперечення відповідача, дослідивши
письмові докази, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України ”Про соціальний захист
дітей війни” від 18.11.2004р. № 2195-IV, дитиною війни
визнається особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2
вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, відноситься до категорії
осіб із статусом дитина війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні ( а.с. 6).

Таким чином, на позивача
повністю розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені Законом України ”Про соціальний захист дітей
війни”.

Відповідно до ст.6 Закону України
”Про соціальний захист дітей війни” № 2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Згідно зі ст.7 Закону України ”Про соціальний захист
дітей війни” фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Пунктом 17 статті
77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” від 20.12.2005р.
№3235-IV, дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” зупинено на 2006 рік.

Законом України
„Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”
від 19.01.2006 року №3367-IV п.17 ст.77 вказаного Закону виключено, а
ст.110 цього ж Закону викладено в новій редакції, згідно якої пільги дітям
війни, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” запроваджуються
у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у
порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань бюджету. Протягом 2006 року Верховною Радою
України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно-правових актів не
видавалось і положення ст.110 Закону України “Про Державний бюджет України на
2006 рік” в зазначеній частині не реалізовані.

Положення Закону
України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” рішеннями Конституційного
Суду України неконституційними не
визнавались.

Відповідно до п.12
ст. 71 та ст.111 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2007 рік”
від 19.12.2006 року №489-V, дію ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. №
6-рп/07 у справі №
1-29/2007 положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" щодо призупинення дії
положення статті 6 Закону України ”Про соціальний захист дітей війни” визнані
неконституційними.

Відповідно до п. 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного
Суду України, зазначене рішення має
преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів
у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, враховуючи
норми ч.2 ст.152 Конституції України, відповідно до якої закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність,
рішення Конституційного Суду України N6-рп/2007 від
09.07.2007 року зворотної дії в часі не має, і на період до 09 липня 2007 року
не поширюється.

Відповідно до ч.2
ст. 19 Конституції України та ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства
України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 95 Конституції
України виключно законом про Державний Бюджет визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Згідно п. п.
3, 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України Управління пенсійного фонду, як головний розпорядник коштів місцевого
бюджету отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі про
Державний бюджет України чи рішення про місцевий бюджет.

Статтею 23
Бюджетного кодексу України передбачено, що управління пенсійного фонду може
здійснювати з бюджету будь-які бюджетні зобов'язання та платежі лише за
наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом про
Державний бюджет чи рішення про місцевий бюджет.

Враховуючи зазначені
норми законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог
позивача в частині стягнення на користь позивача
недоплаченої, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги за
період до 09.07.2007 року.

Згідно пп.2 п.41
розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України” від 28.12.2007 року №107-VI, ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни” викладено в новій
редакції згідно якої, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону
України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”) до
пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників
війни.

Частиною 4 статті
14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
від 22.10.1993 року №3551-XII визначено, що учасникам війни пенсії підвищуються
на 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням
Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 пп.2 п.41 розділу II Закону України “Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” визнано
неконституційним.

Отже, з 22 травня 2008 року категорії осіб зі статусом „Діти війни” поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи соціальної допомоги, які
виплачуються замість пенсії, що підвищуються на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком.

Таким чином, позовні вимоги в частині нарахування на користь
позивача недоплаченої, як дитині війни, щомісячної державної соціальної
допомоги починаючи з 22 травня 2008 року підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині нарахування на користь позивача
недоплаченої, як дитині війни, щомісячної державної соціальної допомоги за період з 01
січня 2008 року до 22
травня 2008 року задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються
на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”
державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно
до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення
спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання
органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань судом не приймається до уваги.

У
справі “Кечко проти України” Європейський Суд з прав людини констатував, що не
приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання
своїх зобов'язань.

Правовідносини,
що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії засновані на принципі юридичної
визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність
певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод
громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду
ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v.
Home Office) принцип
юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання
містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності
держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган
публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це державна
соціальна підтримка дітей війни, така держава чи орган вважатимуться такими, що
діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки,
зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій
політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало
підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно
додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи
поведінки.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 жовтня 2005
року № 8-рп/2005 (справа про рівень
пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що зміст прав і свобод людини - це
умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини,
необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні
показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність,
величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження
змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик
можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто
якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх
кількісної характеристики.

Враховуючи
те, що позивач
є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає
в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на
отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією,
держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний
матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний
правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується
наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства,
в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно
до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, посилання
відповідача на неврегульованість питання
обчис­лення розміру пенсії дітям війни чинним
законодавством, не приймається судом до
уваги, оскільки ст. 6 Закону України ”Про соціальний
захист дітей війни” визначено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пен­сії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. З огляду на викладене, дане питання
цілком врегульоване чин­ним законодавством України.

Крім того, незважаючи на компетенцію деяких органів влади по
наданню обов'язкових роз'яснень щодо виконання вимог законодавства, наявність
чи відсутність будь-яких відомчих чи міжвідомчих
роз'яснень, інструкцій та розпоряджень щодо
механізму виконання норм Закону України не може бути підставою для невиконання цих норм, якщо це тягне за собою
порушення прав та законних інтересів громадян України.

Відповідно до п.1, п.3, п.15 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24.10.2007р. № 1261 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики, одним
з основних завдань якого є забезпечення
своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на
поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок
коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених
законодавством.Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо
та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві
та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Зважаючи на те, що суд не вправі
виконувати функції суб'єкта владних повноважень, покладені на нього законом,
та питання щодо
здійснення перерахунку пенсії відносяться до компетенції органів Пенсійного фонду України,
суд визнав необхідним зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської
області, здійснити перерахунок
щомісячного підвищення до пенсії позивачу починаючи з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, а також починаючи з 22 травня 2008 року, відповідно до ст.6
Закону України „Про соціальний захист дітей війни” та здійснити її виплату.

Оскільки
відповідно до п.34 ст.4 Декрету КМУ № 7-93 від 21.03.1991р. „Про державне мито”
управління Пенсійного фонду України звільняється від сплати державного мита,
судові витрати підлягають компенсації за
рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 86,
94, 159-163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний
позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області про
зобов'язання нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу, як
дитині війни - задовольнити частково.

Зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської
області здійснити перерахунок щомісячного підвищення до пенсії ОСОБА_1
починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а також починаючи з 22
травня 2008 року, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист
дітей війни” та здійснити її виплату.

В решті позовних
вимог відмовити.

Постанова суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова
суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова суду
може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду
через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в
повному обсязі, заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в
порядку ч.5 ст.186 КАС України.

Суддя - підпис.

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського

окружного
адміністративного суду Т.І. Ясенова