Справа № 22-а-7180/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Скочій Г.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 липня 2008
року Справа
№ 22-а-7180/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Дяченко С.П.,

Ястребової
Л.В.,

при
секретареві Денисенко К.С.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області на постанову Первомайського
міського суду Луганської області від 26 травня 2008р. у справі № 2-а-78/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області про визнання неправомірними дій
незаконними, покладення обов'язку перерахувати та доплатити щорічну разову
грошову допомогу, і

ВСТАНОВИЛА:

09.11.2007р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконною
бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Первомайської
міської ради Луганської області (далі УПСЗН) по невиплаті йому у 2004, 2007
роках щорічної допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, просив визнати відмову щодо
перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2004
та 2007 роки незаконною та стягнути з відповідача недоплачену допомогу за
вказаний період в сумі 2112,65 грн.

Постановою Первомайського міського суду Луганської області від 26 травня
2008р. позов ОСОБА_1 задоволений частково: визнана незаконною бездіяльність
УПСЗН щодо не донарахування та невиплати у 2007 р. щорічної допомоги до 5
травня позивачеві та стягнуто з відповідача на користь позивача недоплачену
щорічну допомогу за 2007 р. в сумі 1770,3 грн., в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН подало апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є учасником
бойових дій, та має право на отримання грошової допомоги у відповідності до
вимог ч. 5 ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Суд вирішив
за 2007 рік стягнути з відповідача не
донараховану та невиплачену частину одноразової допомоги, оскільки відповідними
рішеннями Конституційного Суду були визнанні неконституційними положення відповідної статті Закону України
«Про державний бюджет України на 2007 рік», яка обмежувала виплати за
спеціальним законом. В задоволенні позовних вимог за 2004 рік суд відмовив у
зв'язку з порушенням позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи
апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової з наступних
підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником
бойових дій, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1 (а. с. 4), у зв'язку з чим та на підставі ч. 5 ст. 12
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка
повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

При нарахуванні та виплаті сум одноразової щорічної допомоги до 9 травня за
2004, 2007 відповідач керувався
положеннями відповідних статей «Про державний бюджет України на 2004 рік”, «Про
державний бюджет України на 2007 рік”.

Колегія суддів при апеляційному розгляду виходить за межі апеляційної
скарги, оскільки під час апеляційного провадження встановив допущення порушень
судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели
до неправильного вирішення справи в частині відмови позовних вимог за 2004 рік.
При вивченні матеріалів справи встановлено, що відповідач у запереченнях на
позовну заяву, представник відповідача в своїх поясненнях в судовому засіданні
не надавали суду заяв про відмову у задоволенні позовних вимог за 2004 рік, у
зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду. Суд
допустив порушення вимог ст. 100 КАС України, оскільки без заяв та клопотань
сторін вирішив це питання.

Дія норми ч. 5 ст. 12 Закону України Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту” у 2004 році була чинною та підлягає
застосуванню. У відповідності до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої заробітної плати працівників,
зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік, яка визначається
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі
статистики. За матеріалами Держкомстату середня заробітна плата за попередній
рік - 2003, складала 462,58 гривень. Таким чином, мінімальний розмір пенсії за
віком в 2004 році складав (462,58 грн. х 20%)
92,50 грн., а розмір разової грошової допомоги за 2004 рік, який повинен бути
сплачений склав 92,50 х 5 = 462,60 грн. Замість передбачених законом №
3551-12 п'яти мінімальних пенсій за віком - а саме 462,6 грн., позивачу
виплачено тільки 120,0 грн. (а. с. 37), тобто недоплачена сума складає 462, 6
грн. - 120,0 грн. = 342,6 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Судом першої інстанції правильно стягнуто з УПСЗН на користь позивача
недоплачену суму щорічної разової допомоги до 5 травня 2007 року в розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком, оскільки зупинення дії частини п'ятої статті
12 на 2007 рік, передбачене пунктом 13 статті 71 Закону України від 19.12.2006
р. N 489-V, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від
09.07.2007 р. N 6-рп/2007р. Суд першої інстанції вірно розрахував суму, яка
підлягає виплаті позивачеві, враховуючи положення статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в редакції, яка діяла
на момент спірної виплати за 2007 рік, згідно якої, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному
законом, збільшеному на 1 відсоток. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили
працездатність на 2007 рік відповідно абзацу 5 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік», з 01.04.2007р. складав 406,0 грн. Таким
чином, розмір мінімальної пенсії за віком складав 406,0 грн. +
(406,0 грн. х 0,01) = 410,06
грн., мінімальна пенсія за віком станом на 05.05.2007року встановлена у розмірі
410,06 грн. Замість передбачених Законом № 3551-12 п'яти мінімальних пенсій за
віком - а саме 2050,30 грн., позивачеві виплачено тільки 280,0 грн., тобто
недоплачена сума складає 2050,30 грн. - 280,0 грн. = 1770,30 грн., тобто судом
першої інстанції правильно стягнуто суму недоплаченої щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2007 рік. При цьому колегія суддів у відповідності до
ст. 11 КАС України виходить за межі позовних вимог позивача для необхідності
повного захисту його прав та інтересів, про які він просить, оскільки позивачем
був невірно визначений розмір мінімальної пенсії за віком.

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні
права та свободи гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального
процесуального права при розгляді спору, що привело до частково
неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає
скасуванню та необхідно прийняти нову постанову.

Керуючись ст. ст. 11, 195, 196, 198, 202,
205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області
задовольнити частково.

Постанову Первомайського міського суду Луганської області від 26 травня
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Первомайської міської ради Луганської області про визнання неправомірними
дій незаконними, покладення обов'язку перерахувати та доплатити щорічну разову
грошову допомогу скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області про визнання неправомірними дій
незаконними, покладення обов'язку перерахувати та доплатити щорічну разову
грошову допомогу задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту
населення Первомайської міської ради Луганської області перерахувати та виплатити
ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2004 та 2007 роки.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області за
рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоплачену
щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2004 року в розмірі 342,6 грн. до 5
травня 2007 року в розмірі 1770,3 грн., а всього 2112,9 грн. (дві тисячі сто
дванадцять грн. 90 коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: