Справа № 22-а-2706/08
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П о с т а н о в а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 року
місто Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І.,

суддів: Зайцева М.П.,

Коваля М.П.,

при секретарі судового засідання - Калініній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Замостянського районного суду
міста Вінниці від 15 лютого 2007 року в адміністративній справі №2-а-50/07 за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення
Вінницької міської ради про стягнення коштів на оздоровлення,

в с т а н о в и в :

У липні 2007 року позивач звернулася до Замостянського районного суду міста
Вінниці з позовом в якому, посилаючись на порушення відповідачем положень
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», просив стягнути з Головного управління праці та
соціального захисту населення Вінницької міської ради кошти в розмірі
п'ятнадцяти мінімальних заробітних плат, як допомогу на оздоровлення за
2003-2005 роки.

Постановою Замостянського районного суду міста Вінниці від 15 лютого 2007
року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, вказуючи на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить скасувати постанову Замостянського районного
суду міста Вінниці від 15 лютого 2007 року та прийняти нове судове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, зміст судового рішення і
апеляційної скарги та, перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що правовідносини,
які виникли між сторонами врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України
№836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 26 липня
1996 року.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової
або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з
незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених
законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку визначення
категорій зон радіоактивного забруднених територій, умов проживання і
трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені
та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986р., що підтверджується копією посвідчення.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога
на оздоровлення розраховується, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.7 ст.48 вищевказаного Закону розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним та таким, що відповідає
закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» висновок суду першої інстанції, про те, що
позивач має право на виплату зазначених допомог у розмірах, встановлених
вказаним Законом.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними
актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні
доплат та допомог застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а з 12.07.2005р. Постановою Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №562, які істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Разом з тим, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку звернення
до адміністративного суду, тобто лише за 2005 рік.

Так згідно ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду
за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.4 ч.1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її
та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Беручи до уваги те, що при вирішенні справи суд першої інстанції порушив
зазначені вище норми матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, постанову Замостянського районного суду міста Вінниці від 15
лютого 2007 року належить скасувати та прийняти нове судове рішення, яким
частково задовольнити позовні вимоги.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 171, 198, 202, 205, 207
КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Замостянського районного суду міста Вінниці від 15 лютого 2007
року в адміністративній справі №2-а-50/07 скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління праці та соціального захисту населення
Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на
оздоровлення за 2005 рік.

В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову
Замостянського районного суду міста Вінниці від 15 лютого 2007 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї
може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення цієї постанови у повному обсязі.

Головуючий
__________________
І.Бараненко

Судді: __________________ М.Зайцев

__________________
М.Коваль

ДАНУ ПОСТАНОВУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ
ОБСЯЗІ 24 ЖОВТНЯ 2008 РОКУ