Справа № 22-а-16974/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Головіна К.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 грудня 2008 року Справа
№ 22-а-16974/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Старосуда М.І.,

при секретареві Кондрашовій
Н.М.,

за участю представника позивачаОСОБА_1.,

розглянула апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в
м.Слов'янську Донецької області на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2008р. у справі № 2-а-18853/08 за позовом
ОСОБА_2до Управління Пенсійного Фонду України в м.Слов'янську Донецької області
про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, і

В С
Т А Н О В И Л А :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_2до Управління Пенсійного Фонду
України в м.Слов'янську Донецької області (далі УПФУ) про визнання дій
протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії задоволені в повному
обсязі: визнані протиправними дії УПФУ з відмови в перерахуванні позивачеві
пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. 50 цього ж Закону; зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок пенсії позивачеві відповідно до ч. 4 ст. 54, 67
вищезазначеного закону та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровію у
відповідності до ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму,
встановленого для осіб, які втратили працездатність з 01.08.2008 року.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача та позивач в
судове засідання не з'явилися, про час, місце та дату апеляційного розгляду
повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні
вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що задоволенню не
підлягають, просила постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухала доповідь
судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірила матеріали справи,
обговорила доводи апеляційної скарги і вважає, що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено пенсійним серії
НОМЕР_1(а.с. 10), є інвалідом 2 групи, причина інвалідності пов'язана з роботами
по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено довідкою
МСЕК (а.с. 8).

06.08.2008р. позивач звернувся до
відповідача з заявою про перерахунок йому пенсії у відповідності до ст. ст. 50,
54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.7), листом № 322/Я-10-01-03/12542 від
14.08.2008р. позивачеві відмовлено у перерахунку за відсутністю законних
підстав (а.с.6).

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

22 травня 2008 року рішенням
Конституційного суду України № 10-рп/2008 були визнані неконституційними
положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 01
січня 2008 року були внесені зміни зокрема до ст. ст. 50, 54 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, тобто судом першої інстанції правильно застосовані
норми Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції, яка була чинною до внесення
змін Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення
змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду
України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених Законів, що визнані неконституційними та є обов'язковими до виконання на території
України.

Положеннями статті 14 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивача віднесено до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 2 групи,
призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів вважає
вірним та таким, що відповідає Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",
висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення
пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Зазначене посвідчує, що після внесення
змін у частину 3 статті 54 спеціального закону (17 листопада 2005 року),
обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами
загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в
залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального
закону.

Частина 4 статті 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо
яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по
2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Приписи зазначеної норми
співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 жовтня 1997 року № 523 (з наступними змінами та
доповненнями).

Посилання відповідача на частину 5 статті
54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою визначено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії
у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається
Кабінетом Міністрів України, колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати
порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих визначень неможливо.

Наведена частина статті викладена із
змінами згідно із Законами України № 2532-12 від 1 липня 1992 року, та №
3285-12 від 17 червня 1993 року (в редакції Закону № 230/96 від 6 червня 1996
року), тоді як частина третя, яка визначає обчислення і призначення пенсії по
інвалідності змінена Законом № 3108-15 від 17 листопада 2005 року (набрав чинності
13 грудня 2005 року) і регулює безпосередньо правила обчислення пенсій за
нормами статті 54 спеціального закону.

Правовою підставою позовних вимог є
частина 3 статті 67 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” якою зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір
пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, у тому числі віднесеним до
категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування
при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України „Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року №
966-14. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Статтею 58 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України ” від 28 грудня 2007 року № 107-6, що набрав чинності з 1 січня 2008
року („Урядовий кур'єр” від 31 грудня 2007 року № 247), був затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2008
року -470 гривень, з 1 квітня 2008 року - 481 грн., з 1 липня 2008 року - 482
грн., з 01 жовтня 2008 року - 498 грн.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції
посиланням на застосування у межах спірних відносин постанови Кабінету
Міністрів України № 654 від 16 липня 2008 року, спростовується також приписами
пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71 спеціального
закону, відповідно до якого дія його положень не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, а також абзацом
другим преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини першої статті 8 та
пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального Закону якими передбачено що
умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами
про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення законодавства України у
відповідність із Законом (Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування), закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в
частині, що не суперечить цьому Закону.

Правові засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних
гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-3. Статтею 17 даного
Закону до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір
пенсії за віком. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що основні
державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути
нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Стаття 19 зазначає,
що виключно законами України визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційний Суд України неодноразово
розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11
жовтня по справі № 1-21/2005) пов'язану з реалізацією права на соціальний
захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній
життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та
закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях
Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є
видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом
прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22
Конституції України не допускається.

При апеляційному розгляді справи і
постановленні судового рішення у даній справі колегія суддів виходить з того,
що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і
громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені
статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею
8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції
України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване,
звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання
прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права,
закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що судом першої інстанції
вірно застосовано положення ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» при визначення дати зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок пенсію позивачеві.

В решті постанова суду не оскаржена.

З
огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо
необхідності застосування норм спеціального закону у межах спірних відносин
обґрунтованими і вірними, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду, постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального
та процесуального права, підстави
для зміни або скасування судового рішення відсутні, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
195, ст. 196, ст. 198 ч.1 п. 1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п. 1, ст. 206, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в
м.Слов'янську Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2008р. у справі за позовом ОСОБА_2до
Управління Пенсійного Фонду України в м.Слов'янську Донецької області про
визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: