Справа № 22-а-11648/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Бахар С. В.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17
листопада 2008 року справа
№ 22-а-11648/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду
у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів:
Міронова Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання Білоус К.
І. за участю представників сторін:
від позивача:
ОСОБА_1. за дов. № 4794 від 11.07.2008 р., від відповідача: ОСОБА_2-
за дов. № 18 від 10.01. 2008 р., від третьої особи: ОСОБА_3. -
за дов. № 19521/10/10-113 від 11.11.2008 р., розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційні скарги Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Маріуполя ,
Суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Маріуполь на
постанову Донецького окружного адміністративного суду від
22 липня 2008 року (повний текст
постанови
виготовлений 25 липня 2008
року) по адміністративній справі № 2-а-10928/08 (суддя Бахар С.
В.) за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності
фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4,
м. Маріуполь до Жовтневої
міжрайонної державної податкової інспекції м.
Маріуполя за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на
предмет спору на боці відповідача Державна податкова
адміністрація в Донецькій області, м. Донецьк про визнання
нечинним та скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій

ВСТАНОВИЛА:

21 травня 2008 року суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа - підприємець ОСОБА_4.
звернулася з адміністративним позовом (арк. справи 2-4) до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.
Маріуполя про визнання нечинним та скасування рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
(арк. справи 116-118) від 22 липня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_4були задоволені частково, визнано частково
недійсним та скасовано податкове повідомлення - рішення Жовтневої МДПІ м.
Маріуполя від 3 вересня 2007 року № в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 6000 грн., в задоволенні іншої частини позовних
вимог суд відмовив, стягнув з Державного бюджету України на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4витрати по сплаті судового
збору у розмірі 2 грн. 20 коп.

Під час судового розгляду 14 листопада 2008 року
Донецьким апеляційним адміністративним судом оголошувалася перерва до 17 листопада
2008 року.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати постанову
суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та
процесуального права, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги
повністю. Під час судового розгляду позивач підтримав апеляційну скаргу,
позивач проти апеляційної скарги відповідача заперечував.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати
постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та
процесуального права, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних
відмовити повністю. Під час судового розгляду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу,
позивач проти апеляційної скарги позивача заперечував.

Представник третьої особи проти апеляційної скарги позивача
заперечував, апеляційну скаргу відповідача підтримав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень встановила наступне.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)
з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

29 липня 2007 року посадовими особами ДПА у Донецькій
області ОСОБА_5 та ОСОБА_6Д. на підставі
направлень № 1593, 1594 від 27 липня 2007 року (арк. справи 5-6) в кафе-барі
"Кристал" була здійснена перевірка СПД фізичної особи - підприємця ОСОБА_4з питань контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами
підприємницької діяльності, за результатами якої був складений акт перевірки №
05990629/23-111-2 про встановлення порушень (арк. справи 7-8). В вищевказаних
направленнях був зазначений вид перевірки - планова. Матеріали перевірки були
надіслані до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя, керівником якої було прийняте рішення № від 3
вересня 2007 року (арк. справи 9, 84)
про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6305 грн. В матеріалах справи відсутні докази
реєстрації ОСОБА_5. та ОСОБА_6Д. у
відповідності з пунктом 7 Указу Президента України "Про деякі заходи з
дерегулювання підприємницької діяльності" № 817/98 від 23 липня 1998
року в журналі реєстрації перевірок
позивача. Перевірка проводилася в присутності адміністратора ОСОБА_7 якою акт
перевірки не був підписаний.

Представником Жовтневої МДПІ м. Маріуполя був наданий
розрахунок штрафних (фінансових) санкцій застосованих оспорюваним рішенням
(арк. справи 25) на загальну суму 6304 грн. 75 коп. здійснений на підставі
висновку до акту перевірки від 29 липня 2007 року, в якому податковим органом
було зазначено про:

- порушення
позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операції в сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг" № 265/95-ВР від 6 липня 1995 року в редакції Закону України від
1 червня 2000 року N 1776-III в частині не проведення через РРО розрахункових
операцій без роздрукування документа встановленого зразка на загальну суму 1260
грн., у зв'язку з чим до позивача згідно пункту 1 статті 17 Закону України
"Про застосування реєстраторів розрахункових операції в сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг" була застосована фінансова санкція в
розмірі 6304 грн. 75 коп. (1260 грн. 95 коп. х 5 = 6304 грн. 75 коп.), в якості
доказів вчинення позивачем вказаного порушення перший та другий відповідач
посилаються на акт перевірки, в якому в підтвердження факту реалізації
міститься посилання на придбання згідно рахунку № 357 (арк. справи 100) чаю,
кофе, цукру, коньяку, пива на загальну
суму 60 грн. 95 коп. та на бланк замовлення банкету № 0038 від 30 липня 2007
року на загальну суму 1200 грн. (арк. справи 10), розписку про отримання
позивачем задатку за банкет (арк. справи 63),

- порушення позивачем пункту 13 статті
3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операції в
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в частині не
відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків суми
коштів, яка зазначена у денному звіті РРО на загальну суму 0,05 грн., у зв'язку
з чим на підставі статті 22 Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операції в сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг" до позивача була застосована фінансова санкція у розмірі 0,25 грн.
(1261 грн. - 1260 грн. 95 коп. х 5).

Відповідно до
пункту 1 частини 1 статті 8, статті 9
Закону України „Про державну податкову службу в Україні” № 509-ХІІ від 4
грудня 1990 року в редакції Закону України № 3813-ХІІ від 24 грудня 1993 року
зі змінами та доповненнями на державні податкові адміністрації в областях серед
інших покладена функція контролю за додержанням порядку проведення готівкових
розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку. Для виконання
зазначеної функції податковим адміністраціям зазначеним законом надані права
передбачені статтею 11. Серед прав, наданих податковим органам, передбачено
право здійснення планових та позапланових виїзних перевірок. Підстави та
порядок проведення органами державної податкової служби планових та
позапланових виїзних перевірок визначені статтею 11-1 Закону України "Про
державну податкову службу в Україні". Згідно частини 1 статті 11-1 цього
Закону плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та
зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної
податкової служби. Право на проведення планової виїзної перевірки платника податків
надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня
проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням
дати початку та закінчення її проведення, що відповідачем, при визначенні у
направленнях на перевірку (арк. справи 5-6) виду перевірки - планова, дотримано не було, та відповідні докази
повідомлення позивача про планову перевірку суду не надані, до того ж як
вбачається з матеріалів справи, попередньо планова перевірка позивача була
проведена відповідачем в період з 22 травня 2007 року по 31 травня 2007 року,
за результатами якої був складений акт перевірки № 1129/17-2/ від 31
травня 2007 року (арк. справи 54-62).

Крім того, за поясненнями свідка - посадової особи ДПА у Донецькій області
ОСОБА_5. - підставою для внесення позивача до плану-графіку перевірок
на липень 2007 року відділу оперативного контролю управління
контрольно-перевірочної роботи ДПА у Донецькі області (арк. справи 181-183)
було зазначено “низький виторг”, в той час як надані третьою особою в
обґрунтування своїх доводів документи свідчать про протилежне. Так, представник
ДПА у Донецькій області посилався на
звіти позивача про використання реєстраторів розрахункових операцій (арк. справи
178-180), в яких за березень 2007 року сума розрахунків склала 21498 грн. 78
коп., за квітень 2007 року - 22215 грн. 51 коп., за травень 2007 року - 23140 грн. 84 коп., тобто наявна тенденція
к збільшенню сум розрахунків позивача, а не у
зменшенню. Посилання третьої особи на те, що оцінювалися лише розрахунки
за певним касовим апаратом, який використовувався в кафе-барі «Кристал»,
оскільки кількість розрахунків за цим
апаратом зменшилася за вказані місяці, колегією суддів не приймається,
оскільки, по-перше, законодавством
взагалі не передбачені подібні критерії складання планів перевірок,
по-друге, господарська діяльність оцінюється за підсумками місяця відносно
конкретного суб'єкта підприємницької діяльності, а не за кожним касовим
апаратом окремо. До того ж ні відповідач, ні третя особа не довели законність
своїх дій по включенню до плану перевірок позивача.

Частиною 7 статті 11-1 Закону України „Про державну
податкову службу в Україні” визначено, що перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених Законами України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та
“Про державне регулювання виробництва й обігу спирту етилового, коньячного,
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” вважаються позаплановими перевірками. Позапланова виїзна перевірка здійснюється
відповідно до частини 7 статті 11-1 зазначеного Закону за рішенням керівника
податкового органу, яке оформляється наказом згідно до частини 9 статті 11-1
Закону України “Про державну податкову службу в Україні”.

Стаття 11-2 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” визначає умови допуску
посадових осіб органів державної податкової служби до проведення позапланових
виїзних перевірок. Згідно зазначених норм посадові особи органів державної
податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової
виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та
іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку
копії наказу керівника податкового
органу про проведення позапланової
виїзної перевірки, в
якому зазначаються підстави
проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата
закінчення. Факт відсутності наказу
відповідачем не спростовується з посиланням на вид перевірки - планова та
відсутність необхідності в цьому наказі, в той час як умови проведення планової
перевірки ним також дотримані не були.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2007 року
посадовими особами Державної податкової адміністрації у Донецькій області була
проведена перевірка позивача без прийняття відповідного рішення керівником
податкового органу, оформленого наказом, тобто в порушення вимог частини 7
статті 111, статті 112 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" у перевіряючих не було законних підстав для
проведення позапланової виїзної перевірки з питання дотримання позивачем вимог
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”. Умови проведення планової
перевірки посадові особи ДПА у Донецькій області також не дотрималися та
підстав включення позивача до плану-графіку перевірок не довели.

Щодо замовлення банкету з наданням передплати та
попереднього отримання послуг харчування з вживанням алкогольних напоїв (як
свідчить рахунок - коньяку) посадовими особами податкового органу, які діяли
при цьому як приватні особи, оскільки не надали ні службових, ні інших
посвідчень, то попереднє проведення подібних дій перед перевіркою дотримання
порядку проведення готівкових розрахунків не передбачено жодним нормативним
актом та є порушенням вимог вище наведеної статті 19 Конституції України, до
того ж ці дії ніяким чином не узгоджуються з порядком проведення планової
перевірки, на проведенні якої наполягає відповідач. Порушення порядку
проведення перевірки та здійснення дій перед перевіркою не передбачених законом
позбавляють права посадових осіб відповідача та третьої особи посилатися на акт
перевірки та інші докази в підтвердження встановлених порушень, оскільки за
частиною 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом
при вирішенні справи до уваги не беруться. Тобто, порушення позивачем порядку
проведення розрахункових операцій на суму 1200 грн. - банкет, 60 грн. 95 коп. -
харчування податкових інспекторів у кафе, 0,05 грн. не видана перевіряючим
здача, які зафіксовані в неналежному порядку, є недоведеним, оскільки акт
перевірки, як доказ у даному випадку судом
не приймається.

Статтею 1 Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” №
265/95-ВР від 6 липня 1995 року в редакції Законів України № 227/96-ВР від 6
червня 1996 року та № 1776-ІІІ від 1 червня 2000 року зі змінами та
доповненнями станом на час проведення перевірки передбачено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами), які
здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Статтею 2
вказаного Закону передбачено, що розрахункова операція - це приймання від
покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів
тощо за місцем реалізації товарів (послуг),
видача готівкових коштів
за повернутий покупцем товар
(ненадану послугу). Пунктом 1
частини 1 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг” визначено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій та/або
в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг)
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити
розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через
зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та
переведені у фіскальний
режим роботи реєстратори розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних розрахункових
документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Розділом 3
Правил обов'язкової сертифікації послуг харчування, затверджених наказом Держстандарту України від 27 січня
1999 р. N 37 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1999 р.
за N 235/3528, передбачено, що громадське
харчування - це сукупність підприємств різних організаційно-правових форм
господарювання і власності, громадян-підприємців, які займаються виробництвом,
реалізацією та організацією споживання кулінарної продукції, борошняних
кондитерських та булочних виробів, а послуга громадського харчування - це результат
діяльності підприємств та громадян-підприємців з задоволення потреб споживача в
харчуванні та проведенні дозвілля.

У сфері громадського харчування реалізується продукція
власного виробництва та придбані з метою організації харчування товари. До
банкету робиться закупівля товарів (продуктів) для приготування конкретних
страв і їх кількості, а потім в обумовлений час продається продукція власного
виробництва та покупні товари, тобто розрахункова операція у визначенні
вищенаведених нормативних актів відбувається саме в момент фактичного надання
послуг по харчуванню, а не в момент замовлення банкету з внесенням авансу.
Пунктами 3.1, 3.2 розділу 3 Положення
про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 р. N 614 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 р. за N 105/5296, передбачено, що
розрахунковий документ, а саме фіскальний касовий чек на товари (послуги),
серед обов'язкових реквізитів повинен мати: кількість, вартість придбаного
товару (отриманої послуги), вартість одиниці виміру товару (послуги),
найменування товару (послуги),
позначення форми оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та
суму коштів за даною формою оплати,
загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека,
перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО", що можливо
відобразити тільки при фактичному наданні послуги та реалізації виготовлених
продуктів харчування. Згідно розділу
1 Положення про форму та зміст
розрахункових документів сума розрахунку - це сума готівкових коштів, яка
отримана від покупця за продані товари (послуги) або видана йому при поверненні
товару (рекомпенсації послуги, прийнятті цінностей під заставу, виплаті
виграшів у державні лотереї та в інших випадках), або сума безготівкових коштів
у разі застосування платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо. Тобто, всі
вимоги вищенаведених нормативних актів пов'язані з наданням послуги та
реалізацією товарів, а не виключно з отриманням грошей за майбутню послугу. Тим
більше, що установлені в даному Положенні вимоги до змісту розрахункових
документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі
відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери
призначення, документ не є розрахунковим (пункт 2.1 розділу 2 Положення), та
відповідно операція без надання послуг та реалізації товарів не може бути
розрахунковою. Крім того, пунктом 4.4 Порядку реєстрації, опломбування та
застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги),
затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня
2000 р. N 614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001
р. за N 105/5296, передбачено, що реєстрація продажу товару (оплати послуги)
через реєстратори розрахункових операцій проводиться одночасно з розрахунковою
операцією. Розрахунковий документ повинен видаватися покупцеві не пізніше
завершення розрахункової операції.

Згідно частини 1 статті 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Аванс - це сума, яка
сплачується в рахунок грошового зобов'язання заздалегідь, та не носить
забезпечуваного характеру, який є у передплати. Тобто, факт сплати авансу не
підтверджує факту укладання угоди.
Відповідно до частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України правочин
щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, тобто
видача письмового документу про отримання авансу офіціантом не суперечить
наведеним нормам.

Відповідно до пункту 2.2 Порядку
реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за
товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації
України від 1 грудня 2000 р. N 614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 5 лютого 2001 р. за N 105/5296, реєстрація РРО здійснюється в органі
державної податкової служби за місцезнаходженням (місцем проживання) суб'єкта
підприємницької діяльності. У разі використання реєстратора розрахункових
операцій на території іншої адміністративно-територіальної одиниці його
необхідно до початку використання взяти на облік в органі державної податкової
служби за місцем використання. Проте дана вимога міститься тільки в названому
Порядку, а не Законі та застосовується до суб'єктів підприємницької діяльності,
а не до підприємств спільної діяльності без створення юридичної особи, що не
мають статусу філій чи інших відокремлених підрозділів.

З огляду на те, що згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,
суд дійшов до висновку, що факт вчинення позивачем порушення вимог
законодавства, у зв'язку з чим було прийнято оспорюване рішення відповідачем не
доведений.

Відповідач
приймаючи спірне рішення № від 3 вересня 2007 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій на суму 6305 грн. при відсутності підстав для
його прийняття, при проведенні перевірки
з порушеннями вимог законодавства, при перевищенні повноважень посадовими
особами, які здійснили перевірку,
порушив права позивача, захист яких передбачений Конституцією України,
Кодексом адміністративного судочинства України та іншими нормативними актами.
Судом першої інстанції висновки щодо незаконності проведення перевірки були
зроблені, але висновок щодо часткового задоволення позовних вимог щодо
скасування результатів незаконної перевірки суперечив цим висновкам, до того ж
судом першої інстанції помилково було частково визнано недійсним податкове повідомлення-рішення,
в той час як спірним було рішення про застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

На
підставі викладеного, позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Маріуполь до
Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя про
скасування рішення № від 3 вересня 2007 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій на суму 6305 грн. підлягають задоволенню
повністю, постанова суду першої
інстанції від 22 липня 2008 року - скасуванню, апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню, оскільки постанова суду скасована, а позовні
вимоги - задоволені, апеляційна скарга позивача також задовольняється частково,
у зв'язку з тим, що одночасна зміна та скасування постанови суду не передбачено
законом.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені
судові витрати з Державного бюджету України. Позивач сплатив при поданні позову
за квитанцією (арк. справи 1) судовий збір в розмірі 3 грн. 40 коп. та при
поданні апеляційної скарги за квитанцією (арк. справи 128) судовий збір 3 грн.
40 коп., таким чином зважаючи на повне
задоволення апеляційним судом позовних вимог позивача та часткове задоволення
апеляційної скарги позивача, присудженню до сплати з бюджету на користь
позивача - суб'єкта підприємницької діяльності підлягають 4 грн. 25 коп. (3
грн. 40 коп. + 85 коп.)

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.
Маріуполя на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня
2008 року по адміністративній справі № 2-а-10928/08 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4, м. Маріуполь на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 липня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-10928/08 задовольнити частково.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-10928/08 - скасувати.

Позовні
вимоги суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4, м. Маріуполь до Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції м. Маріуполя про скасування рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій задовольнити.

Скасувати
рішення Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції м. Маріуполя № від 3 вересня 2007 року про
застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 6305 грн.

Стягнути
на користь суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з Державного бюджету України судовий збір
на суму 4 грн. 25 коп.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у повному
обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені та
підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому
засіданні 17 листопада 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Постанова
складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 19 листопада 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко