Справа № 22-а-12447/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції -
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

(в порядку письмового провадження)

19 листопада 2008 року справа
№ 22-а-12447/08

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М

суддів:

Горбенко К.П., Шаптала Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської районної у місті Луганську ради

на постанову

Артемівського районного суду м. Луганська

Від

30 вересня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-252/2008

за позовом

ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2

До

Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у
місті Луганську ради, Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області

про

визнання неправомірними дій, стягнення недоотриманих сум на оздоровлення,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2008 року Альохін Леонід Миколайович, який діє в
інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом до управління праці та соціального захисту населення
Артемівської районної у місті Луганську ради, Головного управління Державного
казначейства України в Луганській області в якому просив визнати дії управління
праці та соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську
ради щодо відмови у виплаті заборгованості на оздоровлення інваліду ЧАЕС за
2003-2005, 2007 та 2008 роки неправомірними та стягнути з відповідача суму у
розмірі 7493 грн. 30 коп. за вказані роки.

Постановою Артемівського районного суду м. Луганська від 30 вересня 2008 року позов ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до управління праці та соціального захисту
населення Артемівської районної у місті Луганську ради, Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області про визнання
неправомірними дій, стягнення недоотриманих сум на оздоровлення було задоволено
частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення
Артемівської районної у місті Луганську ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_2
заборгованості по компенсаційним виплатам на оздоровлення за 2003, 2004, 2005 ,
2007 та 2008 роки згідно розмірів, встановлених ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,-
неправомірними. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 суму щорічної
допомоги за 2003, 2004, 2005, 2007 та 2008 роки у розмірі 7493 грн.30 коп. за
рахунок державного бюджету. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, управління праці
та соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську ради
подало апеляційну скаргу, в якій просять постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Суд першої інстанції при розгляді
справи встановив, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення Артемівської районної у місті Луганську ради як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції (надалі ЧАЕС), категорія
1, визнаний інвалідом 2 групи, у зв'язку з чим користується правами та
пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачена
щорічна грошова допомога на оздоровлення
в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: у 2003 році - 205 грн.; у 2004 році - 237
грн., у 2005 році - 262 грн., в 2007 році - 420 грн., у 2008 році - 525 грн.

В
порушення зазначених норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі
позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: за
2003 2004 роки по 21,50 грн., за 2005
рік - 26,70 грн., за 2007, 2008 роки по 120 грн.

На
підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на
2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсації і
допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп від 09.07.2007 року.

Таким
чином, судом першої інстанції було встановлено, що фактично за 2003, 2004,
2005, 2007 та 2008 роки відповідачем
було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 7493 грн.30 коп.

Представники сторін подали до суду
заяви з проханням розглянути справу за їх відсутністю в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги і наданих заперечень, колегія суддів вважає її такою, що не
підлягає задоволенню, а судове решення вважає за необхідне залишити без змін, з
наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції при
розгляді справи встановив, що ОСОБА_2 є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та є інвалідом 2
групи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 від 02
жовтня 1997 року, наявною у матеріалах справи (а.с. 7,8).

Відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка виплачується інвалідам другої
групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір такої
допомоги встановлений для інвалідів 2 групи в 26,70 грн., а з 2005 року -
постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений в
120 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами №№ 836, 562
усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину,
кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на
час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій
грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів другої групи - 26,70 гривень та з
2005р. 120 грн. відповідно.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №№ 836, 562.

Що стосується задоволення судом
першої інстанції позовних вимог позивача в частині виплати щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 рік, то колегія суддів погоджується з цим висновком,
оскільки підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI текст статті 48 був
викладений в новій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та
смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України".

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008
щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були
визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),
положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких
законодавчих актів України". У вказаному рішенні Конституційного суду
України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів
України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22 травня 2008 року. Рішення
Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України",
визнаних неконституційними.

Таким чином, з 22 травня 2008 року
була відновлена дія норм статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими особам
постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та віднесеним до
інвалідів 2 групи, до яких відноситься позивач, повинна була призначатися
та виплачуватися відповідачем щорічна допомога на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Таким чином, дії відповідача в
частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 21,50
гривень за період 2003, 2004 роки, 26,70 грн. за 2005 рік та 120 гривень за
2007, 2008 роки суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Крім того, слід зазначити, що суд
першої інстанції обгрунтовано не послався на загальну позовну давність, яка
встановлена ст. 257 ЦК України, оскільки вказані спірні відношення
розглядаються за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача про
пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не є
обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод та інтересів.

Проте, згідно ч. 1 тієї ж статті адміністративний позов
може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, іншим законом - Цивільним Кодексом України у п. 3 ч.
1 ст. 268 встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги
та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 207, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення
Артемівської районної у місті Луганську ради
на постанову Артемівського районного суду м. Луганська від 30 вересня
2008 року у справі № 2-а-252/08 - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського районного суду м. Луганська від 30 вересня 2008
року у справі № 2-а-252/08 за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до
управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної у місті
Луганську ради, Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області про визнання неправомірними дій, стягнення недоотриманих сум
на оздоровлення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий: Г.М. Міронова

Судді:
Н.К.Шаптала

К.П.Горбенко