Справа № 22-а-4109/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Кузнєцова М.Л.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2008 року Справа
№ 22-а-4109/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка
І.В.,

Дяченко С.П.,

при секретареві Скопинській А.О.

розглянула апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганської області на постанову
Стахановського міського суду Луганської
області від 14 лютого2008р. у справі № 2-а-151/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Стахановської міської ради
Луганської області, Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень
неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги, і

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Стахановського
міського суду Луганської області від 14 лютого2008р.позовні вимоги
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області(далі УПСЗН), Головного управління Державного
казначейства України в Луганській області про визнання бездіяльності суб'єкта
владних повноважень неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової
допомоги задоволені частково: визнана неправомірною бездіяльність УПСЗН щодо
несплати грошової допомоги в розмірі, визначеному ч.5 ст.15 Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2004, 2007 роки та
стягнуто з УПСЗН за рахунок Державного бюджету України на користь позивача грошову
допомогу за 2004 та 2007 роки в розмірі
2297,55 грн. В задоволенні позовних вимог про визнання дій УПСЗН щодо несплати
грошової допомоги за 2005, 2006 р. та стягнення заборгованості за
вищезазначений період та визнання незаконною бездіяльності Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області та зобов'язання перерахувати УПСЗН кошти в
розмірі 6453,75 грн. для виплати щорічної допомоги за 2004-2007 роки
відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управління праці
та соціального захисту населення Стахановської міської ради Луганської області
подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та
місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач є членом сім'ї померлого ветерана війни і згідно ч. 5 статті 15 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право
на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком і
згідно вказаного Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з відповідача на користь позивача необхідно стягнути
недоплачену разову грошову щорічну допомогу до 5 травня за 2004, 2007р.р.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,
перевірила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції
необхідно залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив,
що позивач є членом померлого ветерана війни, у зв'язку з чим та відповідно до
вимог ст. 15 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” має право на отримання щорічної разової грошової допомоги
до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком станом на 05.05.2004 року
встановлена у розмірі 92,45 грн.

Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на
2007 рік» мінімальна пенсія за віком станом на 05.05.2007року встановлена у
розмірі 410,06 грн.

Статтею 2 Закону України
“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено,
що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії
складається з цього закону та інших актів законодавства України; права та
пільги для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не
можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів
державної влади, які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим
законом є недійсними

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України
передбачено, що «Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод»

Фактично позивач отримав від УПСЗН у 2004 р. - 65,0 грн.,
2007р. - 150,0 грн. При цьому відповідач керувався положеннями ст. 96 Закону
України “Про державний бюджет України на 2007 рік” та ст. 44 Закону України
«Про державний бюджет на 2004 рік».

Положення статті 44, якою визнано 2004 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється членам
сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників
війни, визнаних за життя інвалідами в розмірі
65,00 гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. N 20-рп/2004.

Положення пункту 13 статті 71 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”, яким на 2007 рік зупинено дію частини
п'ятої ст. ст. 12, 13, 14, 15 Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту” визнані неконституційними рішенням
Конституційного Суду України у
справі № 6-рп від 09.07.2007 р.

Посилання відповідача на необхідність застосування
Законів „Про державний бюджет..» на відповідні роки та на вищу юридичну силу
даних Законів над Законом, який надав позивачеві певне майнове право, є
безпідставним, таким, що суперечить діючому законодавству і Конституції,
засадам адміністративного судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні права та
свободи гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на ту
обставину, що виплата вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2004, 2007
роки, є також безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі
підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової
допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у
передбаченому законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно визначеності
розміру даної грошової допомоги в двох різних Законах. Враховуючи рішення Конституційного суду, наведене вище, а також
приймаючи до уваги вимоги Конституції
України щодо верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту
вже встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне
право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і законом
„Про державний бюджет".

Посилання відповідача на ту обставину, що Законом „Про
Державний бюджет на 2007 рік" було зупинено дію ч. 5 ст. 15 Закону „Про
статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" в частині
визначення розміру допомоги до Дня Перемоги, також суперечить закону, з
наведених вище підстав.

Отже суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача
на користь позивача недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги за 2004
рік в сумі 397,25 грн. (92,45 грн. х 5 = 462,25 грн. - 65,0 грн.), за 2007 рік
в сумі 397,25 грн. (410,06 грн. х 5 = 2050,3 грн. - 150,0 грн.), застосував ст.
28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 5
ст. 15 Закону України «“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту”.

Відповідно до ст. 3 Конституції України «Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення
прав і свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
місцевого суду, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування
постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196,
198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
судів,

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганської області відмовити.

Постанову Стахановського
міського суду Луганської області від 14 лютого2008р. у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Стахановської
міської ради Луганської області, Головного управління Державного казначейства
України в Луганській області про визнання бездіяльності суб'єкта владних
повноважень неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення. Ухвала може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:

Судді: