Справа № 2"а"-165/07
Суддя: Попова О.М.
Дата ухвалення: 2007-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 «а»-165
ПОСТАНОВА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

21.08.2007 року
Ленінський районний суд р. Луганська в складі: головуючого судді: Поповій О.М.,
при секретарі: Шестакові В.І.,

розглянувши
у судовому засіданні в м. Луганську адміністративну справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Луганській області, про стягнення
заборгованості по грошовій компенсації за формене обмундирування, матеріальної
допомоги за період з 1996 року по 2005рік, компенсації за невикоритсану
відпустку -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до УМВС України в Луганській області, посилаючись
на те, що він проходив службу в ОВС та його було звільнено 28.01.2005 р. При
звільненні з ним не був зроблений повний розрахунок по заборгованості по
форменому обмундируванню в сумі 2815,69 грн., матеріальну допомогу за період з
1996 року по момент звільнення, компенсацію за невикористану відпустку.

Просить
суд стягнути на його користь з УМВС України в Луганській області заборгованість
по форменому обмундируванню в сумі 2815,69 грн., матеріальну допомогу за період
з 1996 року по момент звільнення, компенсацію за невикористану відпустку .

Позивач
у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі дав суду
відповідні пояснення.

Представник
відповідача УМВС України в Луганській області у судовому засіданні вимоги
позову визнав частково, надавши суду докази в обгрунтування своєї позиції, та
дав суду відповідні пояснення.

Суд
вислухавши пояснення позивача представника УМВСУ в Луганській області,
дослідивши і вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає вимоги позову
підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено судом, позивач дійсно проходив службу в ОВС та його було звільнено
28.01.2005 р №27 о/с на підставі наказу начальника УМВС України в Луганській
області № №186 о/с від 28.01.2005 р.

Згідно
Указу Президента України "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу і оплати праці співробітників органів внутрішніх
справ" 926/96 від 4.10.96 року Наказу МВС України 779 від 11.09.2001 р.
"Про виконання Указу Президента України від 31.08.2001 р. 771 "Про
внесення змін в Указ Президента України ось 04.10.1996 р.926" мені
зобов'язані були виплачувати щорічно матеріальну допомогу у розмірі місячного
грошового забезпечення. Виплата матеріальної допомоги носить обов'язковий
характер з державного бюджету України.

Згідно
довідки УМВС України в Луганській області №9/703 від 31.03.2006 року (л/с 22)
інформацію про фактичну виплату матеріальної допомоги є тільки з 2002 до 2005; до
2002 року інформація у вигляді рапортов
про надання матеріальної допомоги була знищена, так як відповідно до п.5 п.п
5.3 ст.195 Наказу МВС України від 04.06.2002 року термін зберігання
бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерських записів є 3 роки,
таким чином встановити факт неотримання матеріальної допомоги у суду за цей
період не має можливості, що підтверджується актом знищення (л/с 24) №9/392 від
31.03.2003 року.

Також
суд вважає що Відповідач правомірно не виплачував матеріальну допомогу без
наявності достатніх асигнувань з Державного бюджету України, так як УМВС
України в Луганській області є державним органом виконавчої влади, який
відповідно до ст.24 Закону України «Про міліцію» фінансується з державного
бюджету, відповідно є розпорядником бюджетних коштів другої черги.

Відповідно
до ст. 95
Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються
будь-які витрати держави на потреби всього суспільства, розмір і цільове
призначення цих витрат.

Також
п.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України визначає, що при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в
частині, що не суперечить положення Конституції України, Бюджетного Кодексу і
Закону про Державний бюджет України.

Відповідно
до п. 5 ст. 51 Бюджетного Кодексу України розпорядники бюджетних коштів, яким є
Відпоівдач, приймають бюджетні зобов'язання і проводять витрати бюджетних
зобов'язань тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
Зобов'язання узяті розпорядником бюджетних коштів без відповідних бюджетних
асигнувань, або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним Кодексом
України або Законом України «Про Державний бюджет», не є бюджетним
зобов'язанням. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не
можуть здійснюватися.

Відовідно
до Законів України "Про Державний бюджет України на 2001 рік",
"Про Державний бюджет України на 2002 рік", "Про Державний
бюджет України на 2003 рік", "Про Державний бюджет України на 2004
рік", "Про Державний бюджет України на 2005 рік", "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" містять відповідно статті 57, 53,
59, 78, 73 і 75: "Встановити, що керівники бюджетних установ і організацій
(військових формувань) містять чисельність працівників (військовослужбовців) і
здійснюють фактичні витрати на матеріальну допомогу, лише в рамках фонду
заробітної платні (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ і
організацій (військових формувань) в кошторисах доходів і витрат."

Суд
відповідно до п.4 ст.9 КАС у разі невідповідності нормативно-правового акту
Конституції України, закону України суд застосовує нормативно-правовий акт який
має вищу юридичну силу.
В данному випадку вищу юридичну силу має Бюджетний кодекс України,
та Закони України «Про державний бюджет на 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 p.p.» ніж Указ
Президенту України №926 від 04.10.1996 року, так як Указ Президенту України є
підзаконим нормативно-правоим актом, який не може суперечити вищевказаним
Законам України

А тому
суд вважає, що невиплата матеріальної допомоги Відповідачем без наявності на це
асигнувань Відповідачем є правомірним, більш того виплата матеріальної допомоги
без асигнувань, затверджених МВС України є нецільовим використанням бюджетних
коштів -бюджетним правопорушенням, відповідно до ст. 119 БК України, що є
підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої чинним
законодавством, ст. 118 БК України, зокрема ст.210 Кримінального Кодексу
України.

Також
позивач просить стягнути компенсацію за неотримане речове майно у розмірі
2815,69 грн. В обгрунтування цих позовних вимог позивач посилається на довідку
надану Відповідачем (л/с7) про виплату грошової компенсації замість належних
предметів форменного обмундурувння №280 від 24.06.2005 року. Відповідно до ст.
16 Закону України «Про міліцію» Працівники міліції мають єдиний формений одяг,
зразки якого затверджуються Кабінетом Міністрів України, що видається
безплатно, і відзнаки. Працівникам міліції видається службове посвідчення.
Компенсація за компенсацію за неотримане речове майно передбачена п.4.6. Наказу
МВС України «Про затвердження Положення про забезпечення речовим майном осіб
начальницького та рядового складу ОВС України і війсковослужбовців внутрішніх
військ МВС України» від 05.12.2003 року, але суд приймає до уваги доводи
Відповідача про неналежне фінансування, так як Відповідач є державним органом
виконавчої влади, який відповідно до ст.24 Закону України «Про міліцію»
фінансується з державного бюджету, відповідно є розпорядником бюджетних коштів
другої черги.

Відповідно
до ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які витрати держави на потреби всього суспільства, розмір і
цільове призначення цих витрат.

Також
п.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України визначає, що при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в
частині, що не суперечить положення Конституції України, Бюджетного Кодексу і
Закону про Державний бюджет України.

Відповідно
до п. 5 ст. 51 Бюджетного
Кодексу України розпорядники бюджетних коштів, яким є Відпоівдач приймають
бюджетні зобов'язання і проводять витрати бюджетних зобов'язань тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання узяті
розпорядником бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань, або з
перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним Кодексом України або Законом
України «Про Державний бюджет», не є бюджетним зобов'язанням. Витрати
державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Суд
відповідно до п.4 ст.9 КАС у разі невідповідності нормативно-правового акту
Конституції України, закону України суд застосовує нормативно-правовий акт який
має вищу юридичну силу.
В данному випадку вищу юридичну силу має Бюджетний кодекс України,
та Закони України «Про державний бюджет на 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 p.p.» ніж наказ МВС
України №1489 від05.12.2003 року.

Також
відповідно Закону України N 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів» від 17 лютого 2000 року яким було призупинено дію частини другої статті
9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей" (2011-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 p., N 15, ст. 190) в частині
одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість замість речового
майна.

Недостатність
фінінсування для забезпечення особового складу форменним обмундуруванням та
компенсацією за неотримане речове майно підтверджуються копіями асигнувань з
МВС України на 2001-2005 рока
(л/с40, 42, 43, 44, 45), згідно з якими фінансування УМВС України
в Луганській області було відсутнє зовсім на статтю витрат на забезпечення
обмундуруванням. А тому суд вважає, що відповідач діяв у рамках закону.

А тому
суд вважає в частині позовних вимог стосовно стягнення компенсації за невикористані
предмети форменного обмундурування
у розмірі 2815,69 грн. позов не підлягає задоволенню.

Щодо
Компенсації за невикористанні відпуски за період з 1998 2005 року, Позивач в
обгрунтування своїх позовних вимог у частині неотриманої копенсації за невикористанії
відпустку посилається на довідки УМВС України в Луганській області списки
працівників, яки не використали відпустки за минулі роки та довідку УМВС
України в Луганській області, але суд їх не приймає до уваги, у звязку з тим,
що вищевказані довідки та списки надані позивачем спростовуються довідками УМВС
України в Луганській області (л.с. 64,) №7802 від 14.11.06 за підписом
заступника начальника УМВС України в Луганській області - начальника Слідчого
Управління УМВС України в Луганській області Трофіменка В.М. в якому зазначено,
що Позивачу надавалася відпустка за 2001 рік, у березні 2002 року, у вересні
2002 року за 1998 рік, у 2004 року надавалася відпустка за 2004 рік, данні про
невикористані відпустки до 2001 року відсутні. Ці відомості були надані на
підставі журналу обліку надання відпусток особовому складу слідгого управління
УМВС України в Луганській області.

Таким
чином документально підтверджується невикористання відпусток лише за 2003,
2002, та 4 доби за 2005 p..
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні
щорічної відпустки. Відповідно до ст. 21. порядок обчислення компенсації за
невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України, розділом 2
п. 2 постановою КМУ від 8 лютого 1995 p. N 100
«Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до
якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки
провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані
відпустки. (Абзац перший пункту 2 в редакції Постанови KM N 185
(185-97-п) від 24.02.97)

Працівникові,
який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня
заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з
першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в
якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану
відпустку. (Абзац другий пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою KM
N 1398 (1398-99-п) від 30.07.99).

Відповідно
до довідки №9/703 від 31.03.2005 року середнемісячне грошове забезпечення
Позивача за 2002 рік складає 825,5 грн., 2003 рік - 1128,39 грн., за 2005 рік
6469,56/2 = 3234,78

грн. Таким чином розмір компенсації за 2002 рік складає
826,5 грн., за 2003
рікі 128,39 грн., за 4 доби
2005 року розмір компенсації за невикористану відпустку буде складати -
3234,78/30 діб =107,82 грн. за 1 добу; 4 доби * 107,82 = 431,30 грн.

Разом
компеснація за невикористані відпустки за 2002 p., 2003 p., 4 доби 2005 року
складає: 825,5 + 1128,39 + 431,3 грн. = 2780,39 грн. В цій частині суд вважає
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також
суд вважає що Позивач пропустив річний строк для звернення в адміністративний
суд. Відповідач в своїх письмових запереченнях (л/с31, 32) наполягав на
застосування строку давності звернення до адміністративного суду, який
передбачено ст.99 КАС України. Право вимоги заборгованості по матеріальній
допомозі виникло з моменту видання нормативно-правових актів, регулюючих дані
правовідносини. Позивач був звільнений з ОВД 28.01.2005 року . .

Позивач
дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право порушене з моменту
публікації нормативних актів, на які він посилається в обгрунтування своїх
вимог або з моменту звільнення. Але у данному
випадку річний строк почав спливати з моменту набрання чинності КАС
України, а саме з 01.09.2005 року, відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних
положень КАС України. Позов був поданий 03.02.2006 р. тобто більш ніж 1 рік.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення в адміністративний суд за
захистом прав, свобод і інтересів особи встановлюється річний термін, який,
обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинно була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод або інтересів

Згідно
ч.1 ст. 100 КАС України пропуск терміну звернення в адміністративний суд є
підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін. УМВД України в Луганській області наполягало на
відмові в задоволенні позовних вимог на підставі того, що Позивачем був
пропущений річний термін звернення в адміністративний суд.

Керуючись
ст.ст. 8, 9, 11, 12, 99, 100, 161, 165, 163, 256 КАС України, Указом Президента
України № 926/96 від 04.10.1996 р. "Про умови грошового забезпечення осіб
рядового і начальницького складу і оплати праці працівників ОВС", Указу
Президента № 926 від 4.10.1996 р.,
суд, Бюджетного Кодексу України, Закону України «Про державний бюджет України на
2000 рік», "Про Державний бюджет України на 2001 рік", "Про
Державний бюджет України на 2002 рік", "Про Державний бюджет України
на 2003 рік", "Про Державний бюджет України на 2004 рік",
"Про Державний бюджет України на 2005 рік", "Про Державний
бюджет України на 2006 рік" , Закону України «Про відпустки», постанови
КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої
заробітної плати»,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до УМВС України в Луганській області про визнання неправомірними дій
посадових осіб та про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії посадових осіб УМВС України в Луганській по невиплаті
компенсації за невикористані відпуски за 2002 p., 2003 p., 4 доби 2005 року
у розмірі 2780,39 грн.

Стягнути
з УМВСУ в Луганській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по компенсації
за невикористані відпуски за 2002 p., 2003 p.,
4 доби 2005 року у розмірі 2780,39 грн.

Судові витрати
по справі віднести за рахунок держави.

Постанова
суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного
адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Луганська шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.