Справа № 22а-1062/08
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2008-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-1062/08
Головуючий суддя у 1-ій інстанції -
Категорія статобліку - 48
Кухарь С.В.(справа №2а-2386/07)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
Поплавського В.Ю.(доповідач)

суддів -
Уханенка С.А., Стежко В.А.,

при
секретарі - Кочковій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської ради

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2007
року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Комунарської
районної адміністрації Запорізької міської ради про стягнення
недоплаченої одноразової грошової допомоги учасникам бойових дій, -

в с т а
н о в и л а:

В травні 2007 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління
праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради та просив зобов'язати
відповідача по справі виплати на його користь недоплачену разову грошову
допомогу за 2006-2007 роки у розмірі
3890 грн. Пізніше позивач збільшив розмір позовних вимог, а саме виплати
на його користь недоплачену разову грошову допомогу за 2004-2005 роки у
розмірі 1752,25 грн. В обґрунтування
позову вказує на те, що має статус учасника бойових дій і користується всіма
правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії
осіб, а тому відповідно до ч.1 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22
жовтня 1993 року йому щорічно до 05 травня повинна
виплачуватись одноразова грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком. Фактично за 2004-2007 рік призначена грошова допомога всупереч вимогам
Конституції України, Закону України № 3551-XII виплачувалась не в повному обсязі.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2007
року адміністративний позов було задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача
на користь ОСОБА_1 5642 грн. 25 коп.
недоплаченої щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій за 2004-2007 роки.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що винесена з
порушенням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову
постанову.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм
матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач має статус учасника бойових дій на підставі посвідчення НОМЕР_1 виданим
Комунарським РВК м. Запоріжжя 18 травня 1996 року (а.с.5) і має право на разову грошову допомогу до 05
травня в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, згідно Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993 року № 3551-XII.

Статтею 17-1 Закону № 3551-XII передбачено, що щорічна виплата разової грошової допомоги до 05 травня в
розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюється органами праці
та соціального захисту населення через відділення зв'язку або установи банків
(шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем
отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи
одержання грошового утримання.

ОСОБА_1 було фактично виплачено відповідачем одноразову
допомогу, передбачену Законом №3551-ХІІ у 2004,
2005, 2006 та2007 роках у розмірі 120 грн.,
250 грн., 250 грн. та 280 грн. відповідно.

Суд
першої інстанції вірно встановив, що розмір мінімальної пенсії згідно з Законом
України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» на 2004 рік встановлено
у розмірі 92,45 грн. Мінімальна пенсія за віком на 2005 рік встановлена в
розмірі прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, що
передбачено Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005
рік» у розмірі 332,00 грн. Мінімальна пенсія за віком станом на 05 травня 2006
року встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила
працездатність, що передбачено ст. 65 Законом України «Про державний бюджет на
2006 рік» та складає 359,00 грн. Мінімальна пенсія за віком станом на 05 травня
200 року встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу, яка
втратила працездатність, що передбачено ст. 62 Законом України «Про державний бюджет
на 2007 рік» та складає 525,00 грн.

Відповідно до статті 22 Конституції України
, при прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

За таких обставин, суд правильно вказав на те, що разова
допомога позивачу має бути виплачена у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону
№3551-ХІІ .

Проте, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд
не звернув уваги на обмеження встановлені процесуальним та спеціальним
законами.

Так, ч.2 ст. 99 КАС України
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

В 2004 році ОСОБА_1 було виплачено допомогу у розмірі 120
грн., а відповідно до ч.4 ст. 17-1 Закону №3551-ХІІ
він мав право звернутися за нею та отримати
її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснювалась виплата допомоги.
Відтак, з цього моменту він повинен був дізнатися про порушення свого права.

За таких обставин, суд мав відмовити позивачу в частині
виплати недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2004-2005 роки.

Крім того, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 за 2006 рік, суд
першої інстанції не врахував положень п.18 ст. 77 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" ,
якою дію частини п'ятої статей 12 , 13
, 14 та 15
Закону №3551-ХІІ було зупинено на 2006 рік в
частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам
війни згідно із Законом України від 20.12.2005 р. №3235-ІV
. Суд же ці положення закону
залишив поза увагою та задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши з
відповідача недоотриману позивачем допомогу на оздоровлення за чотири роки.

Посилання суду першої інстанції на рішення
Конституційного Суду України № 20-рп від
01.12.2004 р. щодо невідповідності Конституції України ст.44 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2004 рік» не є підставою для задоволення
позову, оскільки визнані неконституційними положення втрачають чинність з дня
ухвалення рішення, а саме з 01.12.2004 року та не стосуються розмірів виплати
разової грошової допомоги, які були встановлені у 2006 році.

Суд першої інстанції вірно встановив, що
Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської
ради є належним відповідачем по справі, оскільки
відповідно до Закону №3551-ХІІ виплату разової грошової допомоги до 05 травня,
здійснюються органами праці та соціального захисту.

За таких обставин, судом першої інстанції невірно були застосовані норми
матеріального права, що призвело до невірних висновків та прийняття
неправильного рішення.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати постанову та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2007 в
частині стягнення з управління праці та соціального
захисту населення Комунарської
районної адміністрації Запорізької міської ради
на користь ОСОБА_1 недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2004 рік у сумі
342 грн. 25 коп., за 2005 рік у сумі 1410
грн., за 2006 рік у сумі 1545 грн. - підлягає скасуванню. В цій частині
позовних вимог необхідно позивачу відмовити у зв'язку з пропуском річного
строку на звернення до суду, відсутністю поважних причин для його поновлення та
відсутністю заяви про його поновлення.

Постанову суду в частині стягнення недоплаченої допомоги
за 2007 рік - необхідно залишити без змін.

Керуючись
п.3 ч.1 ст. 198, ст.202 КАС України, колегія суддів, -

п о с т
а н о в и л а:

Апеляційну
скаргу управління праці та соціального захисту
населення Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської ради - задовольнити частково.

Постанову Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2007 в частині стягнення з управління
праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької
міської ради на користь ОСОБА_1 недоплаченої
одноразової грошової допомоги за 2004-2006 роки - скасувати та в цій частині
позовних вимог відмовити.

В частині стягнути з управління праці
та соціального захисту населення Комунарської
районної адміністрації Запорізької міської ради
на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу за 2007 рік в сумі
2345 грн. - залишити без змін.

Постанова
суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з моменту виготовлення повного тексту.

Судді: