Справа № 22-а-6371/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у I інстанції: Мартинишин Я.М. Справа № 22-а-6371/08
районний суд м. Львова ряд. стат. звіту № 47
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2007 року у
справі № 2-а-2904/07 за її позовом до управління Пенсійного фонду України у
Личаківському районі м. Львова про перерахунок пенсії,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у
якому просила зобов'язати відповідача управління Пенсійного фонду України у
Личаківському районі м. Львова (далі - УПФУ у Личаківському р-ні) перерахувати
її пенсію відповідно до законодавства України, покликаючись на те, що при
призначенні їй пенсії було неправильно
враховано співвідношення російського рубля до української гривні та
неврахований середньомісячний заробіток за 1996-1997 роки під час роботи у
Російській Федерації у кооперативі “Беркут”..

Оскаржуваною
постановою Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2007 року у
справі № 2-а-2904/07 у задоволенні позову було відмовлено за безпідставністю
вимог.

Відмовляючи
у задоволенні вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачці
призначено пенсію згідно із вимогами Закону України “Про пенсійне
забезпечення”. Для обчислення пенсії враховано заробіток з 01.01.1991 року по
30.06.1995 року, оскільки із 01.07.1995 року по 30.09.1996 року та з 01.04.1997
року по 10.12.1997 року заробітна плата у кооперативі “Беркут”, де працювала
позивачка, їй не нараховувалася, внески до Пенсійного фонду Російської
Федерації не сплачувалися, а отже на час звернення позивачки до органів
Пенсійного фонду України розмір її пенсії було обраховано вірно.

Крім
того, судом було зроблено висновок про відсутність підстав для зобов'язання
відповідача брати до уваги періоди роботи позивачки у районах Крайньої Півночі
за відсутності у неї відповідних документів, що підтверджують право на пільги.

Одночасно
суд першої інстанції вважав, що на момент призначення пенсії позивачці
відповідачем було вірно визначено індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії у перерахунку заробітку
позивачки, отриманого у російських рублях, до гривні.

Позивачка ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі просить
зазначену постанову суду скасувати і направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції. У обґрунтування своїх вимог покликається на те, що судове
рішення не ґрунтується на матеріалах справи та діючому пенсійного
законодавстві, оскільки суд не взяв до уваги лист головного управління
Пенсійного фонду України від 22.05.2005 року № 561/П-20, з якого вбачається, що
кооператив “Беркут” зареєстрований у Пенсійному фонді м. Мегіон 27.09.1991 року
та сплачував страхові внески з 01.01.1991 року по 30.06.1995 року та з
01.10.1996 року по 30.03.1997 року.

Крім того, судом не було взято до уваги положення пункту
43 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють у районах Крайньої
Півночі і місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого
Держкомпраці та президією ВЦРПС 11 березня 1960 року, згідно якої при
призначенні пенсії за віком та по інвалідності за період роботи з 1 березня
1960 року один рік роботи зараховується за один рік і шість місяців, що
відповідає її випадку, оскільки такі пільги надаються працівникам, які уклали
трудові договори про роботу у цих районах на п'ять років, а трудовий договір
ОСОБА_1 був укладений 10 вересня 1986 року і пролонговувався постійно, що судом
враховано не було, як і не було враховано записів у трудовій книжці, яка є
відповідно до статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним
документом, що підтверджує стаж роботи.

Одночасно звертає увагу апеляційного суду на те, що судом
першої інстанції не була взята до уваги довідка про одержану заробітну плату за
періоди роботи у районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та проігноровано положення статті 65 Закону України “Про
пенсійне забезпечення”.

Також судом, на думку апелянтки, не було належним чином
враховано зміну номінальної вартості російських грошових знаків у
співвідношенні 1000:1 з 01.08.1998 року.

УПФУ у Личаківському р-ні подало апеляційному суду
письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1, у яких просить залишити
оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу - без
задоволення.

При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що
відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в
галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав учасниць Угоди здійснюється за законодавством держави, на
території якої вони проживають.

Стаття 3 цієї ж Угоди передбачає, що всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава,
яка надає забезпечення, взаємні розрахунки не проводяться, а відповідно до
статті 6 Угоди призначення пенсії проводиться за місцем проживання, для
визначення право на пенсію враховується трудовий стаж, набутий на території
будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання
чинності цієї Угоди. Обчислення пенсії проводиться із заробітку(доходу) за
періоди роботи, які зараховуються до страхового стажу. У випадку, коли у
державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу)
визначається із офіційно установленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до вимог статті 56 Закону України “Про
пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на
підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і
кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на
підставі членства в колгоспах та інших кооперативах незалежно від характеру й
тривалості роботи.

Згідно із положеннями статті 66 Закону України “Про
пенсійне забезпечення” у заробіток для обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім
виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці.

УПФУ у Личаківському р-ні не включило заробіток за період
з 01.07.1995 року по 31.12.1996 року, оскільки згідно із відповіддю головного
уповноваженого відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по м. Мегіон
від 03.04.2000 року № 01-199 за вказаний період начислення заробітної плати в
будівельно-монтажному кооперативі “Беркут” ( м. Мегіон, Російська Федерація) не
проводилося та страхові внески не сплачувалися.

Щодо вимог про зарахування періоду роботи з 01 березня
1960 року з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, то таких
вимог позивачка ОСОБА_1 при розгляді у суді першої інстанції не заявляла, хоча
дана обставина УПФУ у Личаківському р-ні була врахована при розрахунку її
страхового стажу.

Крім того, позивачці ОСОБА_1 було проведено деномінацію
заробітку у співвідношенні 1000:1 відповідно до указу Президента Російської
Федерації від 04.08.1997 року № 822.

Представник
позивачки ОСОБА_2 у ході апеляційного розгляду вимоги, викладені у апеляційній
скарзі, підтримав повністю, давши пояснення, аналогічні до викладеного у самій
скарзі.

Представники УПФУ у Личаківському р-ні у судовому
засіданні вимоги апелянта заперечили, вважають оскаржувану постанову суду
законною та обґрунтованою, просять залишити її без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача та учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить
до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких
міркувань.

Відповідно
до положень частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних вимог.

З
позовної заяви ОСОБА_1 (а.с. 3) вбачається, що її вимоги до відповідача
зводилися до необхідності проведення перерахунку пенсії через неправильне
врахування УПФУ у Личаківському р-ні співвідношення російського рубля до
української гривні, а також неврахування заробітку за 1996-1997 року у
кооперативі “Беркут”. Покликання на невірне визначення відповідачем стажу її
роботи через неврахування пільгового обрахування стажу за періоди роботи у
районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі
у позовній заяві відсутні.

У
матеріалах справи відомостей про доповнення, зміну чи уточнення позовних вимог
позивачкою ОСОБА_1 щодо невірного визначення стажу за періоди роботи у районах
Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі немає.

Відповідно
до вимог частини 3 статті 195 КАС Украйни суд апеляційної інстанції не може
розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З
огляду на це, колегія суддів не приймає до уваги вимоги позивачки ОСОБА_1,
викладені у апеляційній скарзі, у частині неврахування відповідачем її права на
пільгове обчислення страхового стажу у зв'язку із роботою у районах Крайньої
Півночі.

Одночасно
колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки у період
з 01.07.1995 року по 31.12.1996 року заробітна плата у кооперативі “Беркут”
позивачці не нараховувалася, внески до Пенсійного фонду Російської Федерації не
сплачувалися, то відповідно до вимог статей 56, 66 Закону України “Про пенсійне
забезпечення” УПФУ у Личаківському р-ні правомірно не врахувало ці періоди при
обчисленні її пенсії.

Щодо вимог про невірне врахування УПФУ у Личаківському
р-ні зміни номінальної вартості російських грошових знаків у співвідношенні
1000:1 з 01.08.1998 року, то з наявних у матеріалах справ копій документів з
пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що такі вимоги є безпідставними і
обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідачем було
правомірно приведено заробіток позивачки у Російській Федерації у відповідність
із номінальною вартістю російських грошових знаків після грошової реформи,
проведеної відповідно до указу Президента Російської Федерації від 04.08.1997
року № 822, на підставі статті 6 Угоди про гарантії прав громадян
держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення.

Передбачених положеннями статті 204 КАС України підстав
для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд колегією
суддів не встановлено.

З
огляду на наведене колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянта
не спростовують висновків суду, який при вирішенні даного публічно-правового
спору правильно встановив фактичні
обставини справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2007 року у
справі № 2-а-2904/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій