Справа № 22а-5683/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №
Головуючий суддя у 1-ій
інстанції Петушков С. А.
Доповідач Семененко Я.В.
(справа
№ 2а-195/08)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
Семененка Я. В.

суддів - Баранник Н.П., Юхименка О.В.

при
секретарі - Галоян О.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради

на постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 14 березня 2008
року у справі № 2а-195/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради про стягнення
щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2008 року Громовий Микола Юхимович звернувся до
Олександрійського міськрайонного суду з адміністративним позовом, в якому просив ухвалити рішення про стягнення з
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради на його користь недоплачену суму на оздоровлення за період
2000-2007 років у розмірі 9776,50 гривень. Посилався на те, що він є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідом
другої групи, у зв'язку з чим перебуває на обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради, а тому відповідно до
ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII
йому передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачем, всупереч вимогам вищезазначеного Закону, було виплачено на
користь позивача в період з 2000 по 2007 рік, включно, значно занижені суми
компенсації на оздоровлення, без урахування встановленого на території України
розміру мінімальної заробітної плати починаючи з 2000 року та по 2007 рік,
включно.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 14 березня 2008
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради на користь позивача 7876,50 грн. -
невиплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2005 та 2007 роки. У
задоволенні позову щодо стягнення недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2006 рік відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних
вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради посилалось на те,
що судом не враховано того, що виключно Законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків. Судом не прийнято до уваги Постанови КМУ №836
від 26.07.1996р. та №562 від 12.07.2005р., якими визначено граничні виплати
особам, що постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду,
обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги
учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто, позивачем порушено питання щодо правомірності дій
відповідача, який в даних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, при
нарахуванні ним та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення.

Так, позивач вказуючи на неправомірність дій відповідача,
посилався на те, що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” № 796-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам
ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії інвалідам другої групи у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ). Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального захисту
населення.

Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради наполягало на тому, що граничні розміри виплат,
особам які постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, визначені
Постановою КМУ, які і підлягають до застосування при визначені розміру щорічної
допомоги на оздоровлення.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення, як особа, що постраждала внаслідок
ліквідації катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 1 категорії та є інвалідом другої групи, не існує.

Апелянт,
зокрема посилався на те, що допомога на оздоровлення виплачена позивачу у
розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 р. №836
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року №562, тому підстав для її виплати в більшому
розмірі немає.

Доводи апеляційної скарги Управління праці та соціального
захисту населення Олександрійської міської ради стосовно правильності
визначення позивачу розміру щорічної допомоги на оздоровлення, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки
встановлений ще в 1996 році постановою КМУ № 836 розмір щорічної
допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає
розміру, встановленому іншими законами України.

Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати, відповідно
до Закону України № 1766-ІІІ від 01.06.2000 року був встановлений з 1 липня
2000 року у розмірі 118 грн. на місяць. Законом України № 2896-ІІІ від
13.12.2001 року розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2002 року
встановлений у розмірі 140 грн. на місяць, а з 1 липня 2002 року у розмірі 165
грн. Законом України від 26.12.2002 року
№ 372-ІV розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2003 року у
розмірі 185 грн. на місяць, а з грудня 2003 року встановлений у розмірі 205
грн. Законом України № 1344- ІV від 27.11.2004 року розмір мінімальної
заробітної плати з 1 вересня 2004 року встановлений у розмірі 237 грн. на
місяць, а з 1 січня 2005 року Законом України № 2285-ІV від 23.12.2004 року
розмір мінімальної заробітної плати був встановлений у розмірі 262 грн., з 01
квітня 2005 року - в розмірі 290
грн., з 1 липня 2005 року - 310
грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн., Законом
України №489-16 розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2007р. встановлений
у розмірі 400грн., з 01.04.2007р. - 420грн., з 01.07.2007р. - 440грн., з
01.10.2007р. - 460грн.

Зазначені нормативні акти свідчать про те, що розмір
мінімальної заробітної плати зростав кожен наступний рік. При цьому, вказані
закони не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону № 796-ХІІ.
Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному до
2006 року будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами
при вирішенні даного
спору, застосуванню підлягає не Постанова КМУ № 836, а саме стаття 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України № 1344- ІV від 27.11.2004 року № 2285- ІV
від 23.12.2004 року та № 3235- ІV від 20.12.2005 року.

Таким чином, колегія судів дійшла висновку про
безпідставність тверджень Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради про відсутність правових підстав у суду першої
інстанції щодо застосування вимог Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без
врахування Постанов КМУ від 26 липня 1996 року №836 та від 12 липня 2005 року
№562, якими визначено граничні розміри компенсаційних виплат на оздоровлення.

Таких висновків дійшов і суд першої інстанції, зробивши
висновок про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку та
виплаті щорічної грошової допомоги на оздоровлення позивачу у розмірах
встановлених законом.

Колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання
щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а оскільки відповідачем вказане право не
визнається, то має і право на стягнення не отриманої частини такої грошової
допомоги з відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про
те, що виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
повинно здійснюватися в межах бюджетного фінансування та вважає їх
необґрунтованими з наступних підстав.

Право позивача на отримання щорічної допомоги у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат не залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і
закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно
держава, через створені нею органи, в даному випадку органи соціального захисту
населення, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у
розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що органи
державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України», рішення від
08.11.2005р.).

За
таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

На підставі
викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради залишити без задоволення, а Постанову
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня
2008 року у справі № 2а-195/08 без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня
виготовлення повного тексту ухвали.

(Повний текст ухвали виготовлено 31.10.2008р.)

Головуючий Я.В.
Семененко

Судді О.В.
Юхименко

Н.П.
Баранник