Справа № 22-а-10364/08
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Курова О.І.
Суддя-доповідач - Ястребова Л.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем
України

16 жовтня 2008 року справа №
22а-10364/08

м. Донецьк,
бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ястребової Л.В.

суддів Колеснік Г.А., Ляшенко Д.В.

при секретарі

судового
засідання Запоржцевої Г.В.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - не з»явився, надійшла заява про розгляд
справи за їх відсутністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької області

на постанову Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області

від 04 серпня 2008 року

по справі № 2а-60/08

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до відповідачів Управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської ради Донецької області

про визнання відмови в виплаті разової
допомоги неправомірною та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької області з позовною заявою до Управління
праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької області ради про визнання відмови в виплаті
разової допомоги неправомірною та стягнення заборгованості.

Постановою Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від
04.08.2008 року у справі № 2а-60/08 позовна заява задоволена частково: визнані
неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області в
виплаті ОСОБА_1 разової грошової допомоги на оздоровлення за 2004,2005,2007
роки неправомірною. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4946,50 грн. за
рахунок коштів Державного Бюджету України. В іншій частині позову відмовлено за
необґрунтованістю.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати судове
рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви
відмовити.

Доводи апеляційних скарг обґрунтовують невірним застосуванням судом першої
інстанції норми діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1 - є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що
підтверджується посвідченням, яке діє на всій території України постійно.

Перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції, категорія 1, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення, зокрема, інвалідам 3 групи - 4-х мінімальних заробітних
плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на
момент виплати.

Фактично відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2004 рік - в сумі 21 грн. 50 коп.,

за 2005 рік - в сумі 90 грн.,

за 2006 рік - в сумі 90 грн.,

за 2007 рік - в сумі 90 грн.

Між сторонами немає розбіжностей
щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом,
в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права.

Як вважає Управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області, при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення треба керуватись розміром такої допомоги,
який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №
836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, а з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від
12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права
шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального
Закону щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами соціального
захисту населення за місцем проживання громадянина.

Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету
за рахунок субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо
реалізації механізму фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”
та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №
562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.

Статтею 48
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, інвалідам 3 групи - 4-х мінімальних заробітних
плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону
визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними
постановами встановлені конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій
сумі, зокрема, для інвалідів 3 групи з 2004 р. - 21 грн. 50 коп., та з 2005р.
- в сумі 90 грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу
Президента України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від
27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної
плати на 2004, 2005, 2007 роки, а не
вказані Постанови КМУ.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 21 грн. 50 коп. за 2004 рік та у
розмірі 90 грн. за 2005, 2007 роки, суд першої інстанції обґрунтовано визнав
неправомірними.

На підставі викладеного керуючись Конституцією України, Законом України
“Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167,
ст. 195, ст. 196, п.3 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації Макіївської
міської ради Донецької області на постанову Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 04.08.2008 року у справі № 2а-60/08- залишити
без задоволення.

Постанову
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 04.08.2008 року у
справі № 2а-60/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької області про визнання відмови в виплаті
разової допомоги на оздоровлення неправомірною та стягнення недоотриманої суми
допомоги на оздоровлення за 2004,2005, 2007 роки - залишити без задоволення.

Ухвала Донецького
апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення
в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя

Судді