Справа № 22-а-32/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
22-а-32/08 ряд.ст.зв. № 47
Головуючий по 1-й інстанції: Сарбей В.Л.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
№ 2-а-218/07
Доповідач: Олендер І.Я.
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2008 року м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду

в складі:

головуючого-судді Олендера І.Я.,

суддів Шавеля Р.М.,
Заверухи О.Б.

при секретарі Соколовській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мЛьвові
апеляційну скаргуОСОБА_1на постанову
Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2007 року
в справі № 2-а-218/07 за адміністративним позовомОСОБА_1до Хмельницького слідчого
ізолятора управління Державного департаменту України з питань виконання покарань
в Хмельницькій області про порушення конституційних прав людини і громадянина, зобов'язання виконання чинного
законодавства, -

встановила:

13 квітня 2007 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області
прийнято постанову по справі № 2-а-218/07 за
адміністративним позовомОСОБА_1до Хмельницького слідчого ізолятора управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань в Хмельницькій області про
порушення конституційних прав людини і громадянина, зобов'язання виконання
чинного законодавства, якою в задоволені позову було відмолено.

Прийняту постанову суд першої інстанції мотивував тим, що будь-яких
порушень в діях посадових осіб Хмельницького СІЗО №29 Управління
Державного департамент) України з питань виконання покарань Хмельницькій
області, щодо розгляду інформаційних запитів позивача, судом не встановлено,
оскільки такі відповідають вимогам ч.2 ст.32, ст.37 Закону України „Про
інформацію" та ч.2 п.1 Інструкції, затвердженої постановою КМУ від 27.11.1998 року „Про порядок обліку,
зберігання, використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв
інформації, які містять конфіденційну інформацію , що є власністю держави", оскільки відомості
про надання яких клопотав позивач є
конфіденційною інформацією, що є власністю держави.

Вказану
постанову суду в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_1, який в поданій
апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова суду першої
інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим просить
постанову скасувати та постановити нову, якою його позовні вимоги задовольнити.

Як на доводи в своїй апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1 покликається на те, що судом неправильно застосовано
вимоги ст.34 Конституції України та ст.ст.23,32,33,37 Закону України „Про
інформацію", ст.ст. 19,20 Закону України „Про звернення громадян"
оскільки він має право на отримання
інформації про нього, зокрема тієї, що знаходиться в справі, що заведена
відповідачем з приводу утримання його під вартою, і ненадання йому такої
зі сторони відповідача, зокрема у
вигляді копій документів, що знаходяться у ній, суперечить вище вказаним нормам
законодавства, порушує його права, як людини та громадянина та завдає йому
моральних страждань. Покликання ж суду першої інстанції на вимога підзаконних нормативних актів на його думку
також є незаконними, оскільки в даній ситуації слід застосовувати вимоги
законів та конституції, що мають вишу юридичну силу. Також судом не було надано оцінки бездіяльності
відповідача, щодо належного розгляду та надання відповіді на його неодноразові звернення. Крім того, судом
в мотивувальній частині постанови не
зазначено

2

встановлені судом обставини із посиланням на
докази, та не зазначено мотиви з яких суд виходив при прийнятті
постанови.

Апелянт - позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Хмельницького СІ УДЦУ
ПВП в Хмельницькій області в судове засідання не явились, хоча належним чином
були повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду, тому на підставі
ч.4 ст.196 КАС України такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вбачає підстави для її часткового задоволення.

Як вбачається з
адміністративного позову та змін і доповнень до такого, що подано позивачем
(а.с.2-3,11-12) він ставив три вимоги на задоволенні яких він наполягав, а саме
1) визнати дії та бездіяльність відповідача при розгляді інформаційних запитів
позивача від 26.10.2006 року та 31.10.2006 року незаконним; 2) визнати дії та
бездіяльність відповідача при розгляді
заяви-претензії позивача від 20.11.2006 року незаконним; 3) зобов'язати
відповідача на протязі десяти календарних днів надати позивачу копії документів
вказаних в інформаційному запиті позивача від 30.10.2006 року та надати
позивачу можливість ознайомитись зі всіма матеріалами особової справи позивача.

З матеріалів
справи, а саме з наданих позивачем інформаційних запитів (а.с.4-5) вбачається,
що він звертався з такими до відповідача 25 жовтня 2006 року та 31 жовтня 2006
року з метою отримати інформацію, яка знаходиться в його особовій справі, яка
була заведена на позивача в звязку з
його утриманням під вартою, і такі він подав в порядку Закону України „Про інформацію", а 07
листопада 2006 року ним відповідачу було подано заяву-пертензію (а.с.7) в
порядку Закону України „Про зверення громадян", в якій він вимагав виконати вимоги раніше поданих
запитів.

Відповідно до
вимог ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду
даної справи в суді першої інстанції відповідач, який заперечував проти доводів
позивача, всупереч вимог вище вказаної норми Кодексу адміністративного
судочинства України не представив суду доказів, що ним належним чином було
виконані вимоги ст.32 Закону України „Про інформацію", щодо розгляду
інфомраційних запитів позивача, відповідно до яких термін вивчення запиту на
предмет можливості його задоволення не
повинен перевищувати десяти календарних днів. Протягом вказаного терміну
державна установа письмово доводить до відома запитувача, що його запит буде
задоволено або що запитуваний документ не підлягає наданню для ознайомлення.
Задоволення запиту здійснюється протягом місяця, якщо інше не передбачено
законом. Аналогічний термін розгляду встановлюється і щодо запиту про надання
письмової інформації.

Так відповідач
не надав ні суду першої інстанції ні під час апеляційного розгляду, доказів, що
ним надано письмову відповідь, протягом встановленого терміну, позивачу, з якої
б вбачалось, що відповідач, як державна установа довів до відома позивача, що
його запит буде задоволено або що запитуваний документ не підлягає наданню для
ознайомлення, як і надання письмової інформації у вигляді копій документів.

Наявна в справі
відповідь (а.с.6), на думку колегії суддів, також не відповідає вимогам ст.32
Закону України „Про інформацію", оскільки відповідно до нього не можна
зробити висновок чи задоволено запит позивача чи його відхилено.

Аналогічно,
колегія суддів вважає, що зі сторони відповідача було допущено порушення вимог
ст.ст. 19,20 Закону України „Про звернення громадян" в частині нерозгляду
у встановлені строки та ненадання відповіді на заяву позивача датовану 20
листопада 2006 року (а.с. 7).

3

При цьому слід зазначити, що відповідач не заперечував факт отримання
від позивача, як інформаційних
запитів так і заяви-претензії.

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної
скарги в цій частині, та вважає, що вимоги позивача, щодо визнання дій та
бездіяльності відповідача, щодо нерозгляду та ненадання в передбачені законами
терміни та строки відповіді на його
інформаційні запити та заяву-претензію протиправними, - підставними.

Поряд з цим колегія судів апеляційної інстанції вважає, що решта вимог
позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.2 ст.32 Закону України „Про інформацію",
громадянин має право звернутись до державних органів і вимагати надання
будь-якого офіційного документу, незалежно від того, стосується цей документ
його особисто чи ні, крім випадків обмеження доступу, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст.37 Закону України „Про інформацію", не
підлягають обов'язковому наданню для ознайомлення за інформаційними запитами
офіційні документи, які містять у собі конфіденційну інформацію.

Згідно ч.2 п.1 Інструкції, затвердженої постановою КМУ від 27.11.1998 року
„Про порядок обліку, зберігання, використання документів, справ, видань та
інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію , що
є власністю держави", конфіденційною є в тому числі інформація, якій
надано гриф обмеженого доступу „Для службового користування".

Як вбачається з покликань позивача та заперечень відповідача документи,
копії яких просить надати позивач, містяться в особовій справі щодо нього, якій
у відповідності з п.3.2.1 Інструкції про роботу відділів ( відділень, груп,
частин ) спеціального обліку слідчих ізоляторів (тюрем), затвердженої Наказом
Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23 березня 2000
року № 3 8дек та Додатку 1 до нього, надано гриф обмеженого доступу „Для
службового користування", тобто такі є конфіденційними.

Таким чином колегія суддів вважає, що такі, згідно ст.37 Закону України
„Про інформацію" не підлягають обов'язковому наданню для ознайомлення
позивачу, як і не підлягають обов'язковому наданню копії таких документів.

З огляду на наведене вище колегія суддів вважає, що в цій частині доводи
апеляційної скарги та вимоги позивача задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів вважає, що вимога позивача про зобов'язання
відповідача на протязі десяти календарних днів надати позивачу копії документів
вказаних в інформаційному запиті
позивача від 30.10.2006 року є безпідставною, оскільки ним взагалі не доведено,
що він з таким звертався до відповідача, копія такого в матеріалах справи
відсутня та позивачем не долучалась.

Колегія суддів вважає, що покликання відповідача у своїх запереченнях, щодо
застосування ним вимог Інструкції про роботу відділів ( відділень, груп,
частин) спеціального обліку слідчих ізоляторів (тюрем), затвердженої Наказом
Державного департаменту України тз
питань виконання покарань від 23 березня 2000 року № 3 8дек та Інструкції,
затвердженої постановою КМУ від 27.11.1998 року „Про порядок обліку,
зберігання, використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв
інформації, які містять конфіденційну
інформацію, що є власністю держави", є обгуртованими, оскільки такі не
суперечать вимогам Конституції України та Закону України „Про інформацію",
як нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, а навпаки розроблені з метою
їх реалізації.

Крім
того колегія суддів звертає увагу на те, що незважаючи на необовязковість
надання для ознайомлення позивачу документів, з якими він вимагав відповідача
його ознайомити, він з такими ознайомлювався, що ним самим не заперечується, і
це також свідчить про відсутність порушень його прав, в цій частині, зі сторони
відповідача.

Враховуючи вище
наведене, колегія суддів вважає, що дії відповідача, в частині що стосується відмови у наданні для
ознайомлення позивачу документів, що знаходяться в матеріалах особової справи,
заведеної на нього відповідачем - державним органом системи виконання покарань,
як на особу, що утримувалась під вартою, матеріалам якої надано гриф обмеженого
доступу „Для службового користування", та які є конфіденційними, та дії
щодо відмови у надані копій таких документів, є правомірними.

Відповідно до
ст.159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до
ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може
вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції ґрунтується на неповно, не об'єктивно і всебічно не
з'ясованих обставинах, не відповідає вимогам
ст.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України, прийнята з порушенням
норм матеріального права, доводи апеляційної скарги її частково спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13
квітня 2007 року в справі № 2-а-218/07 за
адміністративним позовомОСОБА_1до Хмельницького слідчого
ізолятора управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Хмельницькій області про
порушення конституційних прав людини і
громадянина, зобов'язання виконання
чинного законодавства, - скасувати та прийняти нову.

ПозовОСОБА_1до Хмельницького слідчого ізолятора управління Державного
департаменту України з питань виконання покарань в Хмельницькій області про
порушення конституційних прав людини і громадянина, зобов'язання виконання
чинного законодавства, задовольнити частково.

Визнати
протиправними дії та бездіяльність Хмельницького слідчого ізолятора управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань в Хмельницькій
області, в частині нерозгляду та ненадання в передбачені ст.32 Закону України
„Про інформацію" та ст.20 Закону України „Про звернення громадян"
терміни відповіді на інформаційні запити від 26 жовтня, 31 жовтня 2006 року та
заяву-претензію від 20 листопада 2006 року ОСОБА_1

В задоволені решти позовних вимог
позивача - відмовити за безпідставністю.

Постанова
набирає законної сили негайно після проголошення.

На постанову
апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після проголошення, а
у разі складення постанови в повному
обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя :
І.Я. Олендер

Судді: Р.М.
Шавель

О.Б. Заверуха