Справа № 22-а-6991/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Тітова Т.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17липня 2008
року Справа
№ 22-а-6991/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Василенко Л.А.,

суддів Шаптала Н.К.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Денисенко К.С.,

за участю
представника відповідача Жорової Н.А.,

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької
області на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від
18 квітня 2008 року у справі № 2-а-15/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області, Головного управління
Державного казначейства України в Донецькій області про стягнення коштів на оздоровлення,
і

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1звернувся до суду з позовом
до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської
ради Донецької області (УПСЗН),
Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про
стягнення коштів на оздоровлення, мотивуючи
позовні вимоги тим, що він є ліквідатором наслідків аварії 1 категорії, інвалідом
ІІ групи на Чорнобильській АЕС і має право на отримання щорічної компенсації на
оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач
виплатив йому компенсацію на оздоровлення за 2000 - 2004 роки по 26,70 гривень щорічно, за 2005-2007 роки по
120,0 гривень щорічно, загальна сума недоплат компенсації на оздоровлення за
2000 - 2007 роки складає 9691.2 грн.

Постановою Добропільського міськрайонного
суду Донецької області від 18 квітня 2008року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: з
відповідача на користь позивача стягнуто недоплачені суми на оздоровлення за
2000-2005, 2007 роки у сумі 8061,5 грн., в задоволенні позовних вимог за 2006
р. відмовлено.

Не
погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, не враховано, що відповідач здійснював виплати на
оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які є обов'язковими для
виконання.

Представник відповідача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та дала
пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Позивач та
представник відповідача Головного управління Державного казначейства
України в Донецькій області в судове засідання не прибули, про час, дату та
місце апеляційного розгляду справи сповіщені належним чином, подали суду
клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, має 2 групу
інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Суд дійшов до
висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті допомоги на
оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону відповідач повинен
виплатити позивачеві суму недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2005, 2007 роки. В задоволенні
позовних вимог за 2006 рік відмовлено, оскільки виплати проведені у відповідності
з діючим законодавством, а саме, у відповідності до Закону України «Про
державний бюджет України на 2006 рік»

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника
відповідача, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням нової
з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був
віднесений до категорії 1, має 2 групу інвалідності, що підтверджується копією
посвідчення НОМЕР_1 та довідкою НОМЕР_2 (а. с. 6, 7), у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і згідно до ст. 48 цього Закону йому повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 2 групи, допомоги у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
26,7 грн., з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в120,0 грн.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Зазначеними Постановами № 836 та № 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який
встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру
мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати)
установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема,
і для інвалідів 2 групи - 26,7 грн. та з 2005 року - 120,0 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не Постанови № 836 та № 562.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про стягнення недотриманих сум на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку відносно правомірності
дій відповідача при нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2006
році, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48
спеціального Закону зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно з п.37
ст.77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний бюджет
України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний неконституційним.

Проте, суд першої інстанції допустив помилку щодо зобов'язання УПСЗН
провести перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2000-2002
роки. Ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виплату щорічної
допомоги на оздоровлення здійснюють органи соціального захисту населення, але
починаючи з жовтня 2003 року, відповідно до п.2 Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 04.03.2002 року №256 (із
змінами та доповненнями), а також згідно Закону України №2638-Ш від
11.07.2001року. Тому в частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на
оздоровлення за 2000-2002 роки необхідно відмовити.

Керуючись ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст.202, п.3 ч.1 ст.205,
ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької
області задовольнити частково.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18
квітня 2008року у справі № 2-а-15/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області, Головного управління
Державного казначейства України в Донецькій області про стягнення коштів на
оздоровлення скасувати.

Визнати неправомірним відмову Управління праці та соціального захисту
населення Добропільської міської ради
Донецької області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги
на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Добропільської
міської ради Донецької області за
рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотримані кошти
на оздоровлення за 2003 рік в сумі 998,30 грн., за 2004 рік в сумі 1283,3 грн.,
за 2005 рік в сумі 1540,0 грн., за 2007 рік в сумі 1980,0 грн, а всього за
2003, 2004, 2005, 2007 роки у розмірі 5801,6 грн. (п'ять тисяч вісімсот одна
грн. 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: