Справа № 22-а-11672/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Семенюк Т.Б.
Cуддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22
жовтня 2008 року справа №
22-а-11672/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді

Арабей Т.Г.

суддів: при секретарі розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу на постанову від по справі за позовом
до третя особа

Геращенко І.В., Малашкевич С.А. Літвіновій Л.О.

Управління праці та соціального захисту населення
Ровеньківської міської ради
Ровеньківського міського суду Луганської області 07
серпня 2008 року №
2-а-60/08 ОСОБА_1Управління праці та
соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Головне управління
Державного казначейства в Луганській області визнання дій незаконними, виплату компенсації на оздоровлення, щорічної
грошової допомоги, та компенсації за невикористану путівку, -

про

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 11.03.2008р. звернувся до суду з вищевказаним
позовом, який був у подальшому доповнений.

Постановою Ровеньківського міського суду
Луганської області 07 серпня 2008 року у справі № 2-а-60/08 позов ОСОБА_1до
Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради,третя особа- Головне управління Державного казначейства в Луганській
області про виплату компенсації на
оздоровлення за 2005-2007 роки та щорічної грошової допомоги за 2004-2007 роки
та компенсації за невикористану путівку, було задоволено частково, а саме:
визнані дії відповідача незаконними та стягнуто недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2005 та 2007 роки
у сумі 3603,30 грн., стягнуто недоотриману щорічну допомогу до 5 травня за 2004
та 2007 роки у сумі 3500,08 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду змінити, та винести нову постанову, якою у частині
задоволення позовних вимог про стягнення недоотриманих грошових коштів
на оздоровлення та недоплаченої
одноразової грошової компенсації як інваліду ІІ групи
- відмовити.

Відповідач
та третя особа у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце
апеляційного розгляду були повідомлені належним чином.

Позивач
та його представник у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце
апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, письмово просили
розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила.

Позивач дійсно має статус
постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом
ІІ групи і перебуває на обліку у Управління праці та соціального захисту
населення Ровеньківської міської ради.

Відповідно до ст. 48 Закону України
“Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”, передбачена щорічна допомога на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІ групи - 5 мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати встановлюється на момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:

за 2005
рік - в сумі 26,70 грн.,

за 2007
рік - в сумі 120 грн.

Крім того, згідно ч. 5
статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» має право на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня
у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до п. 9 ст.7 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особами, які є учасниками
війни, є особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали
інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків
Чорнобильської катастрофи.

Фактично позивач отримав від
відповідача у 2004 році - 160 грн., у
2007 році - 360 грн., при цьому відповідач керувався положеннями Законів
України “Про державний бюджет України ” на відповідний рік.

Між
сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої
інстанції, в апеляційній скарзі відповідач
посилається на невірне застосування норм матеріального права, оскільки при виплаті зазначених сум він діяв в межах
повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія
суддів вважає апеляційну скаргу відповідача такою, що задоволенню не підлягає,
з наступних підстав.

Згідно
до ч. 1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі,
органів державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею
63 Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону щорічна допомога на оздоровлення
сплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання
громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія
суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтею 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога
на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІ групи -5 мінімальних заробітних
плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для
інвалідів ІІ групи з 2005р. - в сумі 120
грн.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2005, 2007 роки, а не вказані Постанови КМУ.

Конституція
- Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які
Держава надає громадянам.

Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі 26,70 грн. за 2005 та за 2007 рік у розмірі 120 грн.
є неправомірні, а тому підлягають стягненню за 2005р.-1423,30
грн.(290х5-26,70); за 2007р.-2180 грн.(460х5-120), а всього 3603,30 грн.

Колегія
суддів вважає, що в задоволені позовної заяви в частині стягнення недоотриманих
грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік слід відмовити, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України
“Про Державний бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не
визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Крім
того, правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для
їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення
до них визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”.

Відповідно
до ч. 5 ст. 13 цього Закону щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи
виплачується разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, відповідно до статті 17
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, а виплата
разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16
цього Закону, відповідно до статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці
та соціального захисту населення, внаслідок чого колегія суддів не приймає
посилання скаржника на те, що з Управління здійснюється безпідставне стягнення
грошових коштів.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно
до принципу верховенства права та законності-суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
держави. Крім того, як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України №
9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя»,- судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, Постанови Верховної
ради України, Постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України), підлягають
оцінці на відповідно як Конституції України так і закону.

Фактично позивач отримала від Управління
праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради в 2004 році
- 160 грн., в 2007 р.-360
грн., при цьому відповідач керувався положеннями Закону України “Про державний
бюджет України» на відповідний рік.

Рішеннями
Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 і від 9 липня
2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають частинам 2 і 3 ст. 22
Конституції України, серед інших, положення статті 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік», і ст. 29 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007р.» відповідно в частині зменшення розмірів виплат учасникам
бойових дій в порівнянні з тими, які встановлені Законом про ветеранів.

Таким чином, посилання відповідача, що при нарахуванні
Черепкову В.Д. щорічної грошової допомоги до 5 травня протягом 2004 року, слід
керуватися ст. 44 Закону України “Про
Державний бюджет на 2004 рік”, а не Законом України “Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. є безпідставним.

Тому відповідача належить зобов'язати нарахувати позивачу
недоплачену суму щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій в розмірі
579,60 грн. (92,45 х 8-160).

Крім того, неправомірність дій відповідача при
нарахуванні позивачу грошової допомоги до 5 травня протягом 2007 року в розмірі
360 гривень, встановлених ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2007
рік”, а не в розмірі 2920,48 грн.
(410,06 х 8-360) згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. є очевидною.

Проте, ст. 34
Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про державний бюджет
України на 2006 рік” до теперішнього часу не визнані неконституційними
Конституційним Судом України. За таких обставин твердження суду першої інстанції
про їх невідповідність Конституції України є передчасними, бо це є прерогативою
саме Конституційного Суду України. Тому не можна стверджувати, що дії
відповідача в цій частини були протиправними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог про
стягнення з управління одноразової щорічної допомоги за 2005 та 2006 роки.

Апеляційний
розгляд справи здійснений, виходячи з зазначених норм, з урахуванням Рішення
Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України», а саме з врахуванням
зауважень Суду, якими визначено, що в межах свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може
вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні
зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату
певних надбавок і дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної
влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є
чинними.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність порядку сплати щорічної
допомоги за 2004, 2007 роки у зв'язку із
прийняттям Конституційним Судом України рішень з огляду на те, що судові рішення
ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від надходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги.

Таким
чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду
не вбачається.

Керуючись
ст. 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Донецької області
- залишити без задоволення.

Постанову
Ровеньківського міського суду Луганської
області від 07 серпня 2008 року по справі № 2-а-60/08 за позовом ОСОБА_1до
Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради
Луганської області про визнання дій незаконними, виплату компенсації на
оздоровлення, щорічної грошової допомоги, та компенсації за невикористану
путівку - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді: І.В.
Геращенко

С.А.Малашкевич