Справа № 22-а-3141/08
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2008-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
Справа: № 2-а-39607
Головуючий 1 інстанції: Перцова Т.С.
Доповідач: Філатов Ю.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008 р.
Справа № 22-а-3141/2008

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Філатов
Ю.М., судді Водолажська Н.С., Гуцал М.І.

при секретарі Житєньовій
Н.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу позивача, ОСОБА_1
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2007 року
по справі НОМЕР_1

за позовом

ОСОБА_1

до

Державного комітету України у справах національностей та релігії,
Міністерства внутрішніх справ України

про

відміну рішення про відмову в наданні статусу біженця в Україні та
зобов'язання прийняти рішення про надання статусу біженця в Україні

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Державного комітету
України у справах національностей та релігії, в якому просить скасувати рішення
Державного комітету України у справах національностей та міграції від
06.03.2007 року за №930 про відмову в наданні йому статусу біженця в Україні та
зобов'язати Державний комітет України у справах національностей та релігії,
який є правонаступником Державного комітету України у справах національностей
та міграції прийняти рішення про надання йому статусу біженця в Україні. Свої
вимоги обґрунтовує з посиланням на ст.ст.1, 16 Конвенції про статус біженця від
28.07.1951 року та протоколу до неї 1967 року, ст.1 Закону України „Про біженців".

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2007
року по справі НОМЕР_1 в задоволені позову відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2008р.
залучено до участі у справі в якості другого відповідача Міністерство
внутрішніх справ України, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від
30.07.2008р. № 692, згідно якої виконання завдань з реалізації державної
політики в сфері міграції покладено на Міністерство внутрішніх справ України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, позивача та
представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець
ІНФОРМАЦІЯ_2 за національністю ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин ІНФОРМАЦІЯ_4 свідоцтво
про народження НОМЕР_2 08.08.2006р. звернувся до управління міграційної служби
в Одеській області із заявою про надання статусу біженця, в якій вказав, що
йому загрожує небезпека в ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки на Батьківщині він не має ні
домівки, ні рідних. Також в заяві вказував, що під час правління в ІНФОРМАЦІЯ_4
Наджибулли його батьки та старший брат знаходились на державній службі і були
членами Народно-демократичної партії ІНФОРМАЦІЯ_4. Старший брат - ОСОБА_4 -
служив в ІНФОРМАЦІЯ_5 пізніше став ІНФОРМАЦІЯ_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, а потів виїхав
вчитися до ІНФОРМАЦІЯ_7 Коли приблизно у 1991-1992 рр. до влади прийшли
моджахеди (пізніше таліби), родині позивача, члени якої завжди знаходились і
службі у держави і відстоювали інтереси НДПА, стало небезпечно жити в
ІНФОРМАЦІЯ_4, вони були вимушені виїхати до ІНФОРМАЦІЯ_8 З ІНФОРМАЦІЯ_8виїхав,
в зв'язку з приходом влади талібів і прибув до Москви до одного з братів. Через
деякий час приїхав до України в ІНФОРМАЦІЯ_7 де проживав його брат. До
ІНФОРМАЦІЯ_4 повертатися не бажає, оскільки для нього існує там небезпека через
те, що його батьки та старший брат були членами НДП та працювали в державних
органах влади за часів правління Наджибулли.

Наказом Управління міграції в Одеській області № 50 від 08.08.2006 року
заява громадянина ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 була прийнята до розгляду, заявнику
видано довідку про подання особою заяви про надання їй статусу біженця.

Після співбесіди з позивачем, Управлінням міграції в Одеській області
видано наказ № 56 від 01.09.2006 року, відповідно до якого заявнику видано
довідку про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання йому статусу біженця.

Наказом Управління міграції в Одеській області № 66 від 06.10.2006 року
продовжено оформлення особової справи № 06/50 - на громадянина ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1до отримання необхідних документів, підготовки особової
справи до направлення в Держкомнацміграції України для прийняття остаточного
рішення.

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та міграції
від 06.03.2007 року № 930 позивачу відмовлено в наданні статусу біженця з
посиланням на абз.5,7 ст.10 Закону України „Про біженців", як особі,
стосовно якої встановлено, що переслідування за ознакою політичних переконань
відсутні та у зв'язку з перебуванням в третій безпечній країні.

Підставою для прийняття цього рішення, як вбачається з матеріалів особової
справи № 06/50 стало те, що необхідних аргументів на підтвердження обставин,
які загрожували на батьківщині ОСОБА_1 не надав, не навів жодного конкретного
факту, або інших доказів того, що його побоювання, в разі повернення
батьківщину, є обґрунтованими та відповідають вимогам, визначеним абзацом 2
статті Закону України «Про біженців».

Із аналізу матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_1 разом з
братами та сестрами у ІНФОРМАЦІЯ_9 виїхав до ІНФОРМАЦІЯ_8 Небезпека, наполягає
позивач, була у тому, що їх могли вбити, як членів родини працівників
поваленого уряду, оскільки до 1991 року рідні позивача були членами НДПА та
займали високі посади при Наджибуллі. При цьому, батьки позивача залишились
мешкати ІНФОРМАЦІЯ_4. Однак влада в ІНФОРМАЦІЯ_4 змінилась в 1992 році, у
зв'язку з цим не зрозуміло від кого втікав позивач в ІНФОРМАЦІЯ_9. Більш того,
ОСОБА_1 наполягав, що його батько був членом НДПА та займав високу посаду в
демократичному уряді. Однак, як повідомив сам позивач, після зміни влади в
країні батьки залишились мешкати в ІНФОРМАЦІЯ_4 з чого слідує, що реальної
загрози для свого життя вони не відчували. Дітей же відправили до
ІНФОРМАЦІЯ_8через військовий конфлікт.

До того ж ОСОБА_1 на співбесіді, при заповнені анкети особи, яка звернулася
з заявою про надання статусу біженця та в судовому засіданні повідомив, що в
політичних, релігійних, військових або громадських організаціях особисто не
перебував. Фізичне насильство за ознаками раси, національності, релігійної
належності, політичних поглядів в країні постійного проживання до позивача не
застосовувалось. На батьківщину ж повертатися не бажає, оскільки там немає ні
домівки, ні рідних (стор. 2 особової справи). Крім того, позивач має на меті
одружитися з громадянкою України (стор. 7 особової справи).

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України „Про біженців"
передбачено, що особа, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів
для вирішення питання щодо надання статусу біженця зобов'язана: подати до
відповідного органу міграційної служби відомості, необхідні для вирішення
питання щодо надання статусу біженця...". Відповідно до Позиції ООН „Про
обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців" 1998 року, факти в
підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або
доказів викладеного. Докази можуть бути як усні так і документальні. У
відповідності до загальних правових принципів доказового права, обов'язок
доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві
про надання статусу біженця заявник повинен доказувати достовірність своїх
тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Обов'язок доказу
здійснюється заявником, який має надавати правдиві обґрунтування фактів, що
стосуються заяви для того, щоб на основі цих фактів могло бути прийнято
відповідне рішення. Це означає, що заявник повинен переконати посадову особу компетентного
органу у правдивості своїх фактичних тверджень.

Відповідно до п. 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення
статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати
свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за
конвенційними ознаками.

Статтею 1 Закону України "Про біженців" визначено, що біженець -
особа, яка не є громадянином України
і внаслідок цілком обґрунтованих
побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до
певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває
за межами країни
своєї громадянської належності та
не може користуватися захистом
цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства
(підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного
проживання, не може
чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених
побоювань.

Відповідно до абзацу 7 Закону України "Про біженців" до заяви про
надання статусу біженця додаються документи, які посвідчують особу
заявника, а також документи та
матеріали, що можуть бути
доказом наявності умов
для набуття ним
статусу біженця.

Отже особа, яка звертається із заявою про надання статусу біженця повинна
надати конкретні документи, які б давали підстави вважати реальною наявність
цілком обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань.

У даному випадку, відповідно до висновку спеціаліста (а.с. 19-21),
позивачем не надано доказів, що побоювання позивача стати жертвою переслідувань
за певною соціальною та політичною групою.

Згідно абзацу 6 ст. 12 Закону України "Про біженців" рішення про
відмову в оформленні документів
для вирішення питань щодо надання
статусу біженця приймаються за заявами,
які є очевидно необґрунтованими,
тобто якщо у заявника відсутні
умови, передбачені абзацом другим
статті 1 цього Закону.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідачем було додержано
процедуру розгляду заяви позивача, визначену Тимчасовою інструкцією про
оформлення документів, необхідних для вирішення питань про надання, втрату,
позбавлення статусу біженця, затвердженою наказом Державного комітету України у
справах національностей та міграції № 20 від 29.04.2002р.

Відповідно до п. 5 абз. 2 ст. 7 Закону України "Про біженців" до
компетенції органів міграційної служби
областей належить розгляд заяв про надання статусу біженця та підготовка письмового висновку
щодо надання або відмови у наданні
статусу біженця.

Отже, виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що Державний комітет
України у справах національностей та релігії діяв в межах повноважень, наданих
Законом України "Про біженців" та з дотриманням процедури, визначеної
Тимчасовою інструкцією про оформлення документів, необхідних для вирішення
питань про надання, втрату, позбавлення статусу біженця, затвердженою наказом
Державного комітету України у справах національностей та міграції № 20 від
29.04.2002р.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Позивачем не було доведено необґрунтованість та незаконність прийнятого
відповідачем рішення. Не було доведено, шляхом надання документів та
матеріалів, а не тільки шляхом пояснень, наявності реальної загрози стати жертвою
переслідувань за ознаками, визначеними у ст. 1 Закону України "Про
біженців"

На підставі викладеного
судова колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права, керуючись ст.ст. 160, 167, 195,
196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України

ухвалила:

Постанову Харківського окружного адміністративного суду
від 20.12.2007 року по справі НОМЕР_1 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Роз'яснити сторонам, що ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскарження безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її
повного тексту.

Справу направити до суду першої інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 10.11.2008р.

Головуючий суддя підпис Філатов Ю.М.

Судді
підпис
Водолажська Н.С.

підпис
Гуцал М.І.

ЗГІДНО З
ОРИГІНАЛОМ:

Суддя
Ю.М. Філатов