Справа № 22а-6140/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-6140/08 р. Головуючий суддя у 1-ій
Категорія статобліку - 50
інстанції - Попович С.М.
Доповідач - Семененко Я.В. (№ НОМЕР_408)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
грудня 2008 року м. Дніпропетровськ

Колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді
- Семененка Я.В.

суддів
- Баранник Н.П., Юхименка О.В.

при секретарі -
Галоян О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня
2008 року по справі № НОМЕР_4/08 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по щорічній
допомозі на оздоровлення, яка передбачена ст. 48 Законом України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” від 28.02.1991 р. № НОМЕР_1, на отримання якої він має право, як учасник ліквідації ЧАЕС І-ї категорії 2 групи
інвалідності. Вказував, що відповідач за 2007 р.р. виплатив йому 120грн.
допомоги на оздоровлення. Між тим, вказаним Законом визначено, що він, як
ліквідатор наслідків на ЧАЕС 1 категорії 2 групи інвалідності має право на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних
плат. Посилаючись на те, що мінімальна заробітна плата у 2007 році становила
460грн., позивач просив стягнути з відповідача недоплачену суму щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі 2180грн.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 14 квітня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено та стягнуто з відповідача недоплачену суму щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік у розмірі 2180грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Управління праці та
соціального захисту населення Олександрівська міська рада подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило
скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якої
відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу
застосування норм законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат
щорічної допомоги учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто,
позивачем порушено питання щодо
правомірності дій відповідача, який в даних правовідносинах, при нарахуванні
ним та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, є суб'єктом владних
повноважень.

Так, позивач, вказуючи на неправомірність дій відповідача, посилався на те, що розмір сум,
які підлягають до сплати, повинні розраховуватися у відповідності до ст..48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Управління праці та соціального захисту населення наполягало на
тому, що граничні розміри виплат, особам які постраждали внаслідок ліквідації
аварії на ЧАЕС, визначені Постановою КМУ, які і підлягають до застосування при
визначені розміру щорічної допомоги на оздоровлення.

Спору між сторонами щодо наявності у позивача права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, що постраждала
внаслідок ліквідації наслідків
катастрофи на ЧАЕС та має статус
учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії і є інвалідом 2 групи,
не існує.

Апелянт,
зокрема посилався на те, що допомога на оздоровлення виплачена позивачу у
розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 р.
№НОМЕР_3 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із змінами і доповненнями, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №НОМЕР_2, тому підстав для її
виплати в більшому розмірі немає.

З
такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується з наступних
підстав.

Статтею
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС інвалідам другої групи у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент здійснення виплати. Щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення.

Разом
з тим, ст..71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»
зупинено дію статті 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007 рік в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано
неконституційним п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на
2007 рік», яким зупинено дію Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині
виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальних заробітних
плат.

Таким чином, з 09.07.2007р. у позивача виникло право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення
за 2007 рік у розмірах, які визначені ст..48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Між тим, відповідач будь-яких дій на виконання вимог Рішення
Конституційного Суду України та вимог ст..48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не вчинив, чим припустився неправомірної бездіяльності.

Колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у
розмірах встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а оскільки відповідачем
вказане право не визнається, то має
і право на стягнення не отриманої частини такої грошової допомоги з
відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинні
здійснюватися в межах бюджетного фінансування та вважає їх необґрунтованими з
наступних підстав.

Право позивача
на отримання щорічної допомоги у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат не залежить від наявності чи
відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане
державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава,
через створені нею органи, в даному випадку органи соціального захисту
населення, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у
розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те,
що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно, з урахуванням
встановлених обставин справи, стягнув з відповідача різницю між виплаченою
сумою щорічної допомоги на оздоровлення та тією сумою, яка мала бути виплаченою
позивачу у 2007 році відповідно
до вимог Закону.

Таким чином,
колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість
висновків суду першої інстанції, а носять характер особистого тлумачення
апелянтом окремих норм матеріального права.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без
змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову Олександрійського міськрайонного суду від 14.04.2008р. по справі №
НОМЕР_4 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 16.12.2008р..).

Головуючий: Я.В.
Семененко

Судді: Н.П.
Баранник

О.В.
Юхименко