Справа № 22-а-14387/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Мясоєдова
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17
листопада 2008 року справа №
22-а-14387/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, надана заява про розгляд справи за відсутності
позивача

від відповідача:

не з'явився, надане клопотання про розгляд справи за
відсутності представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення
Лутугинської районної державної адміністрації,
м. Лутугино

на постанову Луганського окружного адміністративного суду

від

6 червня 2008 року (повний текст постанови
виготовлений 11 червня 2008 року)

по адміністративній справі

№ 2-а-6000/08 (суддя Мясоєдова С. С.)

за позовом

ОСОБА_1, п. Розкішне

до

Управління праці та соціального захисту
населення Лутугинської районної державної адміністрації, м. Лутугино

про

визнання дій незаконними, зобов'язання
провести перерахунок та стягнути недоотриману щорічну разову грошову допомогу
на оздоровлення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 18 лютого 2008 року до Луганського окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 1-2) до Управління праці
та соціального захисту населення Лутугинської районної державної адміністрації,
м. Лутугино (далі по тексту - УПСЗН Лутугинської
районної державної адміністрації) про визнання незаконними дій
відповідача щодо призначення та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 рік, зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, стягнення з
відповідача недоплаченої суми на щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі
2130 грн., зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати перерахунок та
виплату щорічної допомоги на оздоровлення при підвищенні мінімальної заробітної
плати постійно.

Позивачем 5 червня 2008 року була надана заява про
уточнення позовних вимог (арк. справи 23) з визначенням суми недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2180 грн.

Постановою Луганського
окружного адміністративного суду від 6 червня 2008 року (арк. справи
30-31) позовні вимоги ОСОБА_1. були задоволені
частково. Суд першої інстанції визнав протиправними дії УПСЗН Лутугинської районної державної адміністрації щодо
недонарахування та виплати ОСОБА_1. щорічної допомоги на оздоровлення за 2007
рік, визнав право ОСОБА_1. на перерахунок
розміру грошової допомоги на оздоровлення, та зобов'язав УПСЗН Лутугинської
районної державної адміністрації здійснити перерахунок розміру щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік. Також, суд першої інстанції
стягнув на користь ОСОБА_1. з УПСЗН Лутугинської
районної державної адміністрації недоотриману суму на оздоровлення за
2007 рік 1880 грн., про відмову в задоволенні іншої частини позовних вимог
судом першої інстанції в резолютивній частині постанови не вказано.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати
постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Позивач надав через канцелярію суду заяву про розгляд
справи за його відсутності (арк. справи 48).

Відповідач про час, місце та дату судового розгляду був
повідомлений належним чином, проте своїм правом бути присутнім на судовому розгляді
не скористався.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила
наступне.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого
1991 року, в редакції Закону України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі
змінами та доповненнями станом на час існування спірних правовідносин, визначає
основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я
та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених
територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення.

ОСОБА_1. віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи та є інвалідом 2 групи, що підтверджено посвідченням, довідками МСЕК
(арк. справи 4-8, 49).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,
що відповідач за 2007 рік виплачував йому компенсацію на оздоровлення, в
розмірі, меншому ніж передбачено статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно довідки відповідача (арк. справи 25) позивачу було
сплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік у березні 2007 року в
розмірі 120 грн.

Абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції
Закону України від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР передбачено, що
щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам ІІ групи в
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Згідно частин 3, 5, 7 статті 48
вказаного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за
місцем їх проживання органами соціального захисту населення, виплата
здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що при виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення
керувався статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої
роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої
влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.
Проте, в цій статті функції щодо встановлення розміру щорічної допомоги на
оздоровлення Кабінету Міністрів України не делеговані, а лише зазначено про те,
що Кабінет Міністрів України може затвердити порядок застосування передбачених
законом пільг.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня
2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що інвалідам 2 групи виплата
щорічної допомоги на оздоровлення повинна здійснюватися в розмірі 120 грн.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і свободи людини і громадянина,
гарантії цих прав і свобод.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 1 листопада 1996 року визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено,
що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

При розгляді даної категорії спору апеляційним судом
встановлено, що вищенаведена постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року була прийнята всупереч вимог статей 48, 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тому посилання скаржника на цю постанову апеляційним судом не
приймаються та оцінка правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
здійснюється на підставі пункту 1
частини 1 статті 92 Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

При визначенні щорічної допомоги на оздоровлення за 2007
рік апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України N
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 30 статті 71 Закону України „Про Державний
бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року № 489-V, яким було зупинено на 2007 рік дію частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», внаслідок чого положення статті 48
підлягають застосуванню у 2007 році у редакції
Закону України від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР. Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що виплата повинна була здійснюватися в порядку,
встановленому абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат станом на день виплати.

За даними відповідача позивачу щорічна допомога на
оздоровлення за 2007 рік була виплачена, як інваліду 2 групи, у березні 2007
року в розмірі 120 грн. Тому, сума недоплаченої позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік складає 1880 грн. (400 грн. х 5 - 120 грн., де 400
грн. - це мінімальний розмір заробітної плати встановлений на період з 1 січня 2007 року по 31 березня 2007 року статтею 76 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" від 19 грудня 2006 року № 489-V), як і було правильно визначено судом першої інстанції.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за
рахунок державного бюджету, проте судом першої інстанції не було вказано про
стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність бюджетного фінансування для здійснення соціальних виплат, з огляду
на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в
незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стосовно позовних вимог позивача - зобов'язання
відповідача в подальшому здійснювати виплату щорічної допомоги на оздоровлення
в розмірі, передбаченому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія
суддів зазначає, що оскільки в межах Кодексу адміністративного судочинства України
захисту підлягає порушене право позивача, внаслідок чого зобов'язання
відповідача в подальшому робити виплату щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі, передбаченому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є
безпідставним, оскільки встановлює обов'язки на майбутнє без наявності спірних
правовідносин, які можуть бути в подальшому припиненні або змінені в сторону
зменшення шляхом внесення змін до закону. Згідно частини 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Судом першої інстанції в
постанові позовні вимоги в цій частині розглянуті не були. Крім того, в
порушення вимог статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України судом
першої інстанції в резолютивній частині постанови не вказано про відмову в
задоволенні іншої частини позовних вимог, при тому що в абзаці 1 резолютивної
частини постанови вказано про часткове задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що
суд першої інстанції прийняв по суті вірно, проте з порушенням норм
матеріального та процесуального права, що з врахуванням приписів статті 201
Кодексу адміністративного судочинства України обумовлює зміну постанови суду.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Лутугинської районної державної
адміністрації, м. Лутугино на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 6 червня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-6000/08 - задовольнити частково

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 6 червня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-6000/08 - змінити.

Доповнити абзац 4 резолютивної частини постанови
Луганського окружного адміністративного суду від 6
червня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-6000/08 після слів «за 2007
рік - 1880 грн.» висловом «за рахунок коштів Державного бюджету України».

Доповнити резолютивну частину постанови Луганського
окружного адміністративного суду від 6 червня 2008
року по адміністративній справі № 2-а-6000/08 абзацом 5 наступного змісту:

«В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.»

В іншій частині постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 6 червня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-6000/08 залишити без змін.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового
рішення у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені,
підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому
засіданні 17 листопада 2008 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова складена в
повному обсязі та підписана колегією суддів 18 листопада 2008 року.

Головуючий: В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко