Справа № 22-а-1264/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1264/08 р.
Головуючий у першій інстанції: Беспалов О.О.
Доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28
жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Дурицької
О.М., Зайцева М.П.,

при
секретарі:
Бадріашвілі К.С.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги
ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2007 року
по справі за його позовом до Міністерства оборони України про визнання
звільнення незаконним та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного
суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про
визнання звільнення незаконним та відшкодування моральної шкоди.

Постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 27.03.2007 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не
погоджуючись з даною постановою, позивач - ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просять апеляційну
інстанцію скасувати незаконне, на його думку, рішення суду першої інстанції та
постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість постанови, невідповідність висновків суду дійсним обставинам,
справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явились в судове
засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дніпровський
районний суд м. Києва в своєму рішенні прийшов до висновку про наявність
правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Апеляційна інстанція повністю
погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади,
органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач прослужив в Збройних силах України
6 років (з 05 серпня 1975 року по 25 травня 1981 року).

У травні 1981 року його було звільнено з дійсної військової служби за ст. 60
п. „б” - у зв'язку з хворобою, пов'язаної з
проходженням військової служби, та знято з військового обліку.

У липні 1981
р. апелянту була призначена військова пенсія по інвалідності ІІІ групи, а у листопаді 1982 р. Кримським військовим
комісаріатом йому було відмовлено в пенсійному забезпеченні, так як згідно Акту
ВТЕК № 1281 від 22.12.81 р. інвалідність була призначена на один рік.

Позивач
вважає звільнення незаконним, у зв'язку з чим звернувся до суду першої
інстанції за захистом своїх прав.

Суд
першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог, а апеляційна інстанція
приймає правову позицію Дніпровського районного суду м. Києва, виходячи з
наступного:

Наказом
заступника міністра оборони СРСР по будівництву та розквартируванню військ від
25 травня 1981 року № 0117 позивача було звільнено з дійсної військової служби
у відставку за ст. 60 пункту „б” (за хворобою).

Відповідно
до виписки із свідоцтва про хворобу № 226 від 06.06.1981 року ОСОБА_1 визнано
негідним до військової служби з виключенням з військового обліку та зазначено,
що захворювання отримано в період проходження військової служби.

Згідно
зі ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія
суддів знаходить за необхідним звернути увагу на ті обставини, що апелянта було
звільнено з військової служби в 1981 році і про причини звільнення, як ним було
визнано в суді першої інстанції, йому було відомо з часу його звільнення. До суду
першої інстанції з даного приводу позивач звернувся лише 27.11.2006 року, тобто
через 25 років, не зазначивши при цьому поважних причин пропуску строку
позовної давності.

Відповідно
до ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін.

Як
вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про
застосування строку позовної давності, у зв'язку з чим суд першої інстанції
правомірно прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання звільнення є
незаконним та не підлягають задоволенню. Саме за цих підстав вимоги щодо
відшкодування матеріальної та моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2007 року по справі
за його позовом до Міністерства оборони України про визнання звільнення
незаконним та відшкодування моральної шкоди, необхідно
залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
2, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2007
року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

Судді: