Справа № 22-а-7299/08
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня
2008 року
місто Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І.,

суддів: Коваля М.П.,

Маслія В.І.,

при секретарі судового засідання - Калініній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі
Житомирської області та Управління праці та соціального захисту населення
Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову
Лугинського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2007 року в
адміністративній справі №2-а-397/07 за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління Пенсійного фонду
України в Лугинському районі Житомирської області та Управління праці та
соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації
Житомирської області про стягнення невиплачених коштів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2005 року позивач звернувся до Лугинського районного суду
Житомирської області з позовом в якому, посилаючись на порушення відповідачем
положень Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», просив стягнути з Управління
праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації кошти в
сумі 3030,00 грн. за період з 01.09.2002р. по 31.08.2005р. та з Управління
Пенсійного фонду України в Лугинському районі кошти в сумі 15150,00 грн. за
період з 01.09.2002р. по 31.08.2005р. - невиплачених коштів, передбачених
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2007 року вказаний
позов задоволено частково, а саме: присуджено до стягнення з Управління праці і
соціального захисту населення Луганської райдержадміністрації на користь
позивачки 1165,58 грн. невиплачених коштів за період з 30.09.2004 року по
31.08.2005 року, а з УПФ України в Лугинському районі 5873,95 грн. невиплачених
коштів за період з 30.09.2004 року по 13.08.2005 року.

Мотивуючи своє
рішення, суд першої інстанції зазначив, що виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні
даного спору, застосуванню підлягає саме статті Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компернсаціні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
26.07.1996 року №836.

В апеляційній скарзі відповідачі, вказуючи на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, просять, кожен окремо,
скасувати постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2007 року та закрити
провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, зміст судового рішення і
апеляційних скарг та, перевіривши доводи апеляцій наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до
ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я,
створення єдиного порядку визначення
категорій зон радіоактивного забруднених територій, умов проживання і
трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені
та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується копією посвідчення.

Відповідно до
ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення 40% від
мінімальної заробітної плати.

Згідно вимог
ст.39 вказаного Закону України громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні
гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати. Пенсії
непрацюючим громадянам, які проживають на цих територіях, підвищується у
розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

За таких
обставин, колегія суддів вважає правильним та таким, що відповідає закону України
«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» висновок суду першої інстанції, про те, що позивач
має право на виплату зазначених допомог у розмірах, встановлених вказаним
Законом.

Відповідно до
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з
положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за
конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними
актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні
доплат та допомог застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року
«Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Відповідно до
ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено
інше, обчислюється з дні, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що стягнення
недоплаченої грошової допомоги необхідно зробити з 03.10.2004р. по 31.08.2005р.
з Управління праці і соціального захисту населення Луганської
райдержадміністрації та з Управління Пенсійного фонду України в Лугинському
районі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального
і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Лугинський районний суд Житомирської області правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без
задоволення, а постанову суду - без змін.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний адміністративний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі
Житомирської області та Управління праці та соціального захисту населення
Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області залишити без
задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 25
вересня 2007 року в адміністративній справі №2-а-397/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може
бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня складення цієї ухвали у повному обсязі.

Головуючий
__________________
І.Бараненко

Судді: __________________ М.Коваль

__________________ В.Маслій

0 УХВАЛУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ ОБСЯЗІ
10 ЖОВТНЯ 2008 РОКУ