Справа № 22-а-12829/08
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2008-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

6 листопада 2008
року справа
№ 22-а-12829/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

Старосуда
М.І.

при секретарі судового засідання

Кірсановій М.В.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1 - особисто

від першого відповідача: від другого відповідача:

Меркулова І. В. - за дов. від 9 січня 2008 року не з”явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради

на постанову Торезького міського суду Донецької області

від

9 вересня 2008
року

по адміністративній справі

№ 2-а-273/08 (суддя
Сенчишин Ф.М.)

за позовом

ОСОБА_1

до

1)Управління
праці та соціального захисту населення Торезької міської ради 2)Головного
управління Державного казначейства України в Донецькій області

про

визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні
дії

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Торезького міського суду Донецької області від 9 вересня 2008
року позов ОСОБА_1 -
задоволений частково, внаслідок чого визнані дії Управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області при
визначенні ОСОБА_1 сум щомісячних виплат на дитину шкільного віку - ОСОБА_2, батьки якого стали
інвалідами II групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи за період з травня 2002 року по грудень 2005 року включно, та з січня 2007 року по січень 2008 року
включно такими, що не відповідають вимогам п. 8
ч. 1 ст. 30 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" 796-ХІ від 28 лютого 1991 року, протиправними, визнані дії Управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області щодо припинення з
лютого 2008 року ОСОБА_1 щомісячних
виплат на дитину шкільного віку - ОСОБА_2, батьки якого стали інвалідами II групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, такими, що не відповідають вимогам п. 8 ч. 1 ст. 30 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" 796-ХІ від 28 лютого 1991 року - протиправними, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької області
здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату недоплачених сум
щомісячних виплат на дитину шкільного віку - ОСОБА_2, батьки якого стали інвалідами II групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи за період з травня 2002
року по грудень 2005 року включно, та з січня 2007 року по серпень 2008 року включно в загальному розмірі 18568
(вісімнадцять тисяч п'ятсот шістдесят вісім) гривень 08 (вісім) копійок та зобов'язано Управління праці та соціального захисту
населення Торезької міської ради Донецької області
здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячних виплат на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у розмірі мінімальної заробітної плати починаючи з
вересня 2008 року і до досягнення ОСОБА_2
вісімнадцятирічного віку, чи закінчення Торезького гірничого технікуму ім. О.Ф.
Засядька, чи внесення змін до законодавства, що регулюють порядок та розмір
таких виплат в залежності від того, яка подія настане раніше. У задоволенні
позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Постанова,
виходячи із приписів спеціального Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28
лютого 1991 року № 796-12 (з наступними змінами та доповненнями), вмотивована
необхідністю їх застосування у межах спірних відносин.

В
апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Позивач
під час апеляційного перегляду просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Сторони
були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду
справи.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила
наступне.

Позивач,
ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією аварії на
Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 від 25 квітня 2002 року
(арк. справи 10).

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, соціального
захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (надалі - спеціальний закон).

ОСОБА_1 має сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

З 2000 року ОСОБА_2
не знаходився і не знаходиться на повному державному забезпеченні (зазначені обставини сторонами не оскаржуються та доказуванню
не підлягають) і має статус дитини, яка потерпіла
від Чорнобильської катастрофи (що підтверджується копіює відповідного
посвідчення, виданого 4 вересня .1996
року - (арк.справи 12). ОСОБА_2 в 2006
році закінчив Торезьку загальноосвітню школу І-VІ ступенів № 18 та
отримав базову загальну середню освіту.

З 1 вересня 2006 року і на час розгляду справи в
суді першої інстанції навчається на
денному відділенні Торезького гірничого технікуму ім. О.Ф. Засядька.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
ОСОБА_1 має право на отримання на сина, як на дитину шкільного віку, батьки якої стали інвалідами І або II групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи , щомісячних виплат у розмірі мінімальної заробітної
плати. Такі виплати відповідачем УПСЗН були здійснені позивачу у розмірах,
визначених Кабінетом Міністрів України:

за період з січня 2000 року по грудень 2006 року
включно - по 3 грн. 30 коп.;

в січні-березні 2007 року - по 6 грн. 40 коп.;

в квітні 2007 року - 11 грн. 52 коп.;

за період з травня 2007 року по січень 2008 року
включно - по 32 грн.

В лютому 2008 року
здійснення зазначених виплат позивачу - ОСОБА_1 було припинено з посиланням на те, що у зв'язку зі вступом її сина
до технікуму змінився його статус і він не є дитиною шкільного віку.

Згідно із ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з
метою, з якою
цеповноваження
надано; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст.
30 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", потерпілим дітям та їх
батькам надаються наступні компенсації та пільги: щомісячна виплата мінімальної
заробітної плати сім'ям на кожну дитину шкільного
віку..«батьки яких стали інвалідами І або II групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, замість
виплати, передбаченої пунктом 6 цієї статті, якщо вказана дитина не знаходиться на повному державному забезпеченні.

Постановами Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та від 20 квітня
2007 р. № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
встановлено конкретні розміри щомісячної виплати сім'ям на кожну дитину шкільного віку, яка стала інвалідом або
перебуває на диспансерному обліку у
зв'язку з захворюванням внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також дітям шкільного віку, батьки яких стали інвалідами
І або II групи чи померли внаслідок Чорнобильської катастрофи, замість виплати, передбаченої
підпунктом 2 цього пункту, якщо такі діти не перебувають на повному державному
забезпеченні, зокрема в розмірі 3 грн. 30 копійок (за грошовою реформою 1996 року), а починаючи з 25 квітня
2007 року в розмірі 32 грн.

Колегія
суддів вважає, що позиція відповідача є неправомірною, оскільки
ґрунтується виключно на постановах
Кабінету Міністрів України, проте як закони мають вищу юридичну силу.

Відповідно
до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі не
відповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Крім того, колегія
суддів погоджується з судом першої інстанції щодо безпідставного посилання відповідача на те, що Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
відповідні роки виключають можливість застосування
встановлених в цих Законах розмірів мінімальної заробітної плати для розрахунку
щомісячних виплат, встановлених п.
8 ч. 1 ст. 30 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні
гарантії” передбачено, що мінімальний розмір заробітної плати визначається виключно Законами
України. Зі змісту вказаних Законів не вбачається обмежень щодо можливості
застосування розміру мінімальної заробітної плати, встановленої цими Законами з метою реалізації норми ст.
30 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Між тим, з моменту прийняття 26 липня 1996 року постанови Кабінету Міністрів № 836,
встановлені нею розміри щомісячних виплат до
прийняття 20 квітня 2007 року постанови Кабінету Міністрів України № 649, залишалися незмінними, у той час, як
Верховною Радою України неодноразово змінювався
розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет» Тому позовні вимоги до відповідача в цій частині також судом першої
інстанції задоволені правомірно.

Вирішуючи заявлені
позовні вимоги щодо щомісячних виплат за період з січня 2000 року по квітень 2002 року включно, колегія суддів зазначає, що зазначені вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
щомісячні виплати на дітей шкільного віку, батьки яких стали інвалідами І або II групи чи померли
внаслідок Чорнобильської катастрофи, хоча і здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи з
травня 2002 року (а.с. 44), відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ від 4 березня 2002 року № 256.
Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги до
неналежного відповідача у справі і у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог, що
стосуються щомісячних виплат за період з січня по грудень 2006 року включно, то
згідно п. 37 ст. 77 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року № 3235 - IV, з метою приведення окремих
норм законів у відповідність із цим законом зупинено на 2006 рік дію в частині
виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати п. 8 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", Зазначена правова норма була чинною на час виникнення
спірних правовідносин та є чинною й на
час розгляду справи в суді. Відповідно відповідач УПСЗН Торезької міської ради
правомірно нарахував та здійснив щомісячні виплати на дитину позивач в
зазначений період в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 року. За наведених обставин у задоволенні позовних вимог в
цій частині суд першої інстанції правомірно відмовив.

Колегія суддів не
приймає до уваги посилання відповідача на те, що згідно ст. 71 Закону
України "Про державний бюджет України на 2007 рік", зупинена дія на
2007 рік відповідних положень
ст. 30 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в частині виплат компенсацій і допомоги у розмірах кратних мінімальній заробітної плати,
оскільки зазначена норма визнана неконституційною
рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Крім того вирішуючи питання про те, чи є син позивача
ОСОБА_2 є дитиною шкільного віку, оскільки дитиною є особа до досягнення нею
18-річного віку. Законодавство про освіту розрізняє дві категорії дітей - діти
дошкільного віку та діти шкільного віку. Причому, якщо нижня вікова межа для дітей шкільного віку
законодавцем визначена, то верхня межа не визначена і обмежується 18 роками, виходячи з граничного
віку дитини. Посилання відповідача на те, що син позивача
не є дитиною шкільного віку, оскільки він закінчив
школу і набув іншого статусу не приймається до уваги, оскільки законодавець визначаючи
категорію осіб, на яких здійснюються виплати, зазначив саме "дітей
шкільного віку", а не "учнів
загальноосвітніх навчальних закладів", чий статус дійсно змінюється після
закінчення такого закладу та вступу до іншого навчального закладу.

Колегія
суддів не приймає посилення скаржника про те, що позивачем пропущено строк позовної давності,
оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 Цивільного Кодексу
України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смерті.

З огляду
на зазначене, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на застосування у межах спірних
відносин річного строку для звернення до суду, оскільки приписами частини 2
статті 99 КАС України, передбачено його застосування у випадку якщо законом не
встановлено інше. Інше як свідчить аналіз даних норм не встановлено.

Колегія
судів вважає, що скаржником не наведено доводів, які могли б бути підставою для
скасування чи зміни судового рішення

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при
прийнятті постанови були дотримані норми матеріального права.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської
ради на постанову Торезького міського
суду Донецької області від 9 вересня 2008 року у справі №2-а-273/08
- залишити без задоволення.

Постанову
Торезького міського суду Донецької
області від 9 вересня 2008 року у справі
№2-а-273/08 - залишити без змін.

Вступна
та резолютивна частини ухвали постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у
судовому засіданні 6 листопада 2008 року. Ухвала у повному обсязі складена 6
лтстопада 2008 року.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в
повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді:
Л.А. Василенко

М.І. Старосуд

З
оригіналом згідно:

Суддя
Р.Ф. Ханова