Справа № 22а-1561/08
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2008-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2008 року м.
Одеса

Колегія
суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого
- Димерлія О. О.

суддів -
Стас Л. В., Кравець
О.О.

при секретарі
- Мішиєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області на постанову Роздільнянського районного суду в
Одеській області від 11 вересня 2006 року та на ухвалу Роздільнянського
районного суду в Одеській області від 27 квітня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в
Одеській області про визнання нечинним рішення про відмову в призначенні пенсії
за вислугу років та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2006 року позивач звернувся
до суду з вищевказаним адміністративним позовом та просив: визнати нечинним
рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та
зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років.

Постановою Роздільнянського
районного суду в Одеській області від 11 вересня 2006 року позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що на
момент звернення з проханням призначити пенсію за вислугу років, позивач досяг
45-тирічного віку та мав загальний трудовий стаж більше 26 років, в тому числі
в органах внутрішніх справ 15 років 10 місяців та 6 днів. Таким чином суд
вважає, що позивач має право на пенсію за вислугу років згідно п. «б» ст. 12
Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб».

Ухвалою Роздільнянського районного
суду в Одеській області від 27 квітня 2007 року було замінено боржника
начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області
на його правонаступника Головне Управління Пенсійного Фонду України в Одеській
області у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №
2-а-74/2006 від 14.03.2007 р., виданого Роздільнянським районним судом в
Одеській області.

У поданих апеляційних скаргах Головне управління
Пенсійного фонду України в Одеській області з посиланням на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають
значення для вирішення справи, просить скасувати оскаржувані постанову та
ухвалу суду та постановити нові - про відмову у задоволенні позову та відмову у
задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія судів вважає,
що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного
судочинства підставами для скасування постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або
питання.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (в редакції станом на
25.03.2005 р.) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом,
особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим
Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в
державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту,
податкової міліції, кримінально-виконавчої системи України мають право на
довічну пенсію за вислугу років.

Згідно п. «б» ст. 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» особи
офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за
цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і
досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних
звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин,
вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного
діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають
загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12
календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах
внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до начальника УМВС України в Одеській області щодо
призначення йому пенсії за вислугу років згідно п. «б» ст. 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Судова колегія погоджується з судом
першої інстанції щодо неправомірності відмови відповідача щодо призначення
позивачу пенсії за вислугу років.

На момент звернення за призначенням
пенсії позивач досяг 45 років, загальний трудовий стаж складав 26 років, в тому
числі вислуга років в органах УМВС України 15 років 10 місяців та 6 днів. Таким
чином, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач має право на тримання
пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб».

Посилання відповідача на те, що на
момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ він не досяг 45 років та
не мав загального трудового стажу 25 років, не ґрунтується на вимогах чинного
законодавства України.

Так, Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»
№ 51-IV від 04.07.2002
р., внесено зміни до п. «б» ст. 12 вказаного Закону, яка до 06.08.2002 р.
встановлювала право на пенсію за вислугу років тільки тим військовослужбовцям,
які на момент звільнення досягли 45 років.

Отже з 06.08.2002 р.
військовослужбовці, які мають право на пенсію за вислугу років згідно п. «б»
ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших
осіб», отримають її незалежно від підстав та часу
звільнення при досягненні 45-річного віку та наявності відповідного стажу.

Крім того, згідно
Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 15.04.2005 р. «Про окремі питання
застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення
військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького
і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» передбачено,
що п. «б» ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» передбачений виняток із
загального правила, встановленого п. «а» ст. 12 цього Закону щодо досягнення на
день звільнення зі служби відповідної кількості років вислуги та трудового
стажу.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено, що для отримання пенсії за вислугу років за п. «б» ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» не вимагається
досягнення особою на момент звільнення зі служби 45 річного віку та наявність
відповідного стажу роботи.

Виходячи з наведеного, судова
колегія дійшла до висновку, про те, що позивач необґрунтовано позбавлений
відповідачем права на отримання пенсії за вислугу років згідно Закону України
«Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», оскільки на момент
звернення для нарахування пенсії він відповідав усім вимогам, встановленим п.
«б» ст. 12 вказаного Закону.

З огляду на наведене, постанова суду першої інстанції в
повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи,
судом вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова
оцінка.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб» встановлено, що пенсійне забезпечення
осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців
надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членів їх сімей згідно з цим Законом здійснюється
зокрема Міністерством внутрішніх справ України в порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 99 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на
умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової
служби, та деяких інших осіб», пенсії призначаються (нараховуються) органами
Пенсійного фонду України. Виплата пенсій, у тому числі призначених до введення
в дію цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду через установи ВАТ
«Ощадний банк України».

Крім того листом Міністерства
внутрішніх справ України № 4572/кв від 19.03.2007 р. «Про методичні
рекомендації щодо порядку виконання судових рішень про перерахунок та доплату
пенсій» встановлено, що з 1 січня 2007 р. органам Пенсійного фонду України
передано функції з призначення і виплати пенсій військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач у 2007 році звернувся з виконавчим листом по виконанню постанови
Роздільнянського районного суду в Одеській області від 11 вересня 2006 року щодо
нарахування йому пенсій за вислугу років.

Виходячи з наведених положень
чинного законодавства України, судова колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції, викладеним в Ухвалі від 27 квітня 2007 року, про те, що в
процесі виконання Постанови суду від 11 вересня 2006 року необхідно замінити
боржника УМВС України в Одеській області на Головне управління Пенсійного фонду
України в Одеській області.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі вибуття однієї з сторін державний
виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама
заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну
сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його
вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, в якій вони були б
обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у спірних
відносинах з 01.01.2007 р. Головному управлінню Пенсійного фонду України в
Одеській області передані функції щодо призначення та виплати пенсій згідно з
Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»
та таким чином у цьому випадку воно є правонаступником УМВС України в Одеській
області в частині пенсійного забезпечення військовослужбовців.

Отже, судова колегія погоджується з судом першої
інстанції, що в процесі виконання постанови суду від 11.09.2006 р. виникло
правонаступництво в частині передачі повноважень по призначенню та виплаті
пенсій військовослужбовцям, та зазначені функції перейшли до Головного
управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України
в Одеській області з 01.01.2007 р. є уповноваженою особою щодо нарахування та
виплати пенсій військовослужбовцям та отримує з Державного бюджету України
відповідні кошти на здійснення цих виплат.

З огляду на наведене, судом першої інстанції цілком
обґрунтовано була задоволена заява старшого державного виконавця ОСОБА_1. про
заміну боржника на його правонаступника.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують,
оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні позивачем фактичних обставин і
норм матеріального права.

За таких обставин підстав для скасування постанови та
ухвали суду та задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись: ст. ст. 185, 195, 199, 200, 205, 206 КАС
України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову
Роздільнянського районного суду в Одеській області від 11 вересня 2006 року та
ухвалу Роздільнянського районного суду в Одеській області від 27 квітня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській області про визнання нечинним рішення про
відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання призначити пенсію
за вислугу років - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її
проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця.

Головуючий суддя:

Судді: