Справа № 22-а-2786/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2008-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуюча у I інстанції: Волоско І.Р. Справа № 22-а-2786/08
районний суд м. Львова ряд. стат.
звіту № 47
№
Суддя-доповідач:
ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного
суду в складі :

головуючого-судді - Онишкевича
Т.В.,

суддів - Улицького
В.З., Багрія В.М.,

при секретарі - Гідеї
К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 12
червня 2007 року у справі № 2-а-119/2007 за їх позовом до управління Пенсійного фонду України у
Галицькому районі м. Львова про визнання дій неправомірними, перерахунок пенсії
та стягнення недоотриманої додаткової пенсії, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому після уточнення своїх вимог просив визнати дії управління
Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова (далі - УПФУ у
Галицькому р-ні) щодо відмови у перерахунку щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до
ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” протизаконними, зобов'язати відповідача
зробити перерахунок такої пенсії з січня 2007 року по травень 2007 року включно
та починаючи з червня 2007 року виплачувати вказану пенсію у розмірі,
визначеному згідно із перерахунком. Крім того, просив стягнути з відповідача
955,18грн. недоотриманої додаткової пенсії за період з січня 2007 року по
травень 2007 року включно.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним
позовом, у якому після уточнення своїх вимог просила визнати дії УПФУ у Галицькому
р-ні щодо відмови у перерахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до ст. 51
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” протизаконними, зобов'язати відповідача
зробити перерахунок такої пенсії з червня 2004 року по травень 2007 року
включно та починаючи з червня 2007 року виплачувати вказану пенсію у розмірі,
визначеному згідно із перерахунком. Крім того, просила стягнути з відповідача
3441,71грн. недоотриманої додаткової пенсії за період з червня 2004 року по
травень 2007 року включно.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому після уточнення своїх вимог просив визнати дії УПФУ у
Галицькому р-ні щодо відмови у перерахунку щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до
ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” протизаконними, зобов'язати відповідача
зробити перерахунок такої пенсії з червня 2004 року по травень 2007 року
включно та починаючи з червня 2007 року виплачувати вказану пенсію у розмірі,
визначеному згідно із перерахунком. Крім того, просив стягнути з відповідача
5755,83грн. недоотриманої додаткової пенсії за період з червня 2004 року по
травень 2007 року включно.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 12
червня 2007 року у справі № 2-а-119/2007 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_1 було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із
того, що позивачі мають право на отримання додаткової пенсії відповідно до
вимог ст.ст. 49, 50, 51 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, що не заперечується відповідачем. Однак, при
проведенні розрахунку розміру таких додаткових пенсій слід виходити з положень
постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року. При цьому суд
першої інстанції прийшов до висновку, що чинним законодавством не
передбачено перерахунок пенсії особам,
які постраждали від Чорнобильської катастрофи із врахуванням розміру
мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Позивачі
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі просять зазначену
постанову суду скасувати та прийняти нову. У обґрунтування своїх вимог
покликаються на те, що суд першої інстанції помилково виходив із засад
пріоритетності підзаконних нормативно-правових актів над законом. Нормами
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” не уповноважено Кабінет Міністрів України
зменшувати конкретні суми компенсацій і допомог, змінювати розміри додаткових пенсій,
встановлених законом. Частиною 1 статті 67 вказаного Закону передбачено, що
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій, передбачених Законом,
підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У
поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу УПФУ у Галицькому р-ні
вимоги апеляційної скарги заперечило, вважає оскаржувану постанову суду першої
інстанції законною та обґрунтованою, покликаючись на доводи, викладені у самому
оскаржуваному судовому рішенні.

Представник УПФУ у Галицькому р-ні у судовому засіданні
апеляційного суду вимоги апелянтів заперечила, просить залишити оскаржувану
постанову суду першої інстанції без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, на виклик
апеляційного суду не прибули, що згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України не є
перешкодою судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання,
що подана скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції
України громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на
охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Як
безспірно встановлено судом, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають право на одержання додаткової пенсії
відповідно до вимог ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а позивачка
ОСОБА_1 - відповідно до вимог ст. 51 цього ж Закону, що не заперечується
відповідачем.

Відповідно
до положень ст. 50 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин, інвалідам III групи, хворим внаслідок
Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, а також особам, захворювання
яких пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії
1, передбачено призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Статтею
51 вказаного Закону передбачено призначення особам, віднесеним до категорії 2,
щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30
процентів мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання
позивачі мають право на призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі відповідно 50 та 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивачів є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією
України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів дійшла висновку,
що при визначенні розміру пенсій позивачам застосуванню підлягають положення
статей 50 та 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова
постанова Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року , яка істотно
звужує обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів визнає безпідставним покликання
відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку
з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом
Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету
Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не
порушуючи положень цього Закону, а також інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 51 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" випливає, що під час визначення розміру додаткових пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія
за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей
розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до
переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої
цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність
такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є
підставою для відмови в реалізації позивачами конституційної гарантії та права
на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50
та 51 Закону України "Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до частини третьої
статті 67 Закону України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Перерахунок
пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового
мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачам слід
визначати додаткові пенсії, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачів повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом, є протиправною.

Оскільки
відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 64 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" обов'язок по здійсненню
функції щодо призначення (перерахунку), забезпечення своєчасного та в повному
обсязі фінансування і виплати пенсій та надання соціальних послуг покладено на
відповідну виконавчу дирекцію Пенсійного фонду та її територіальні органи і
визначення розмірів конкретної заборгованості перед кожним із позивачів є
неможливим без проведення УПФУ у Галицькому р-ні відповідного перерахунку їх
пенсії, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення
визначених самими позивачами сум заборгованості задоволенню не підлягають.

З
огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання про порушення
судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору норм
матеріального права, необхідність скасування постанови суду першої інстанції та
прийняття нової про часткове задоволення вимог позивачів.

Керуючись ст.ст.
195, 196, 198, 202 п. 3,4, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и
л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова
від 12 червня 2007 року у справі № 2-а-119/2007 та прийняти нову.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду
України у Галицькому районі м. Львова щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у
проведенні перерахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у відповідності до вимог статей 50, 51, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із
встановленого законом мінімального розміру пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у
Галицькому районі м. Львова здійснити такий перерахунок, починаючи з червня
2004 року, та провести виплату позивачам недоотриманих сум додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення
та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Т.В.Онишкевич

Судді
В.З.Улицький

В.М.Багрій