Справа № 22-а-4855/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач
інстанції суддя Ковальов А.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем
України

13 травня 2008 року Справа №
22-а-4855/08

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Василенко Л.А.

суддів: Бадахової Т.П.,

Ханової Р.Ф.,

при секретареві Чуріковій Я.О.,

розглянула апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення Артемівської районної в м. Луганську
ради на постанову Жовтневого районного суду м. Луганська від 14 березня 2008р.
у справі № 2а-142/08 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської районної в м. Луганську ради, Головного
Управління державного казначейства України в Луганській області про визнання
дій неправомірними, зобов'язання зробити перерахунок грошової допомоги, і

В С Т А Н О В
И В :

У
квітні 2007р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення
недоотриманої суми щорічної грошової допомоги, посилаючись на те, що він є
ветераном війни-учасником бойових дій і згідно до ст.12 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому щорічно до 5
травня повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних
пенсій за віком, яка відповідачем виплачувалася, але не в повному обсязі,
просив стягнути недоплачену допомогу у сумі 4725,0 грн. за 2005-2007роки.
Просив поновити строки звернення до суду.

Постановою
Жовтневого райсуду м. Луганська від 14 березня 2008 року позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Артемівської районної в м.
Луганську ради, Головного Управління державного казначейства України в
Луганській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання зробити
перерахунок грошової допомоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість недоплаченої щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі 1770,00 грн.. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не
погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права, просив розглянути справу без участі представника відповідача.

Сторони
в судове засідання не з'явилися, про дату, час, місце розгляду апеляційного
розгляду повідомлені належним чином.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач є особою яка має право на отримання
від відповідача Управління праці і соціального захисту населення виконкому
Артемівської районної в м. Луганську Ради, як учасник бойових дій згідно ст. 12
ч. 5 Закону України" Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"
до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі згідно цього Закону
/а.с.5-посвддчення НОМЕР_1 від 14.05.2005р./, позивачеві сплачена відповідачем
до 5 травня разова грошова допомога у розмірі: у 2005 році - 250 грн. 00 коп.,
у 2006 році - 250 грн. 00 коп., у 2007 році - 280 грн. 00 коп. /а.с.3 - довідка
за 2005-2006 роки /. За 2007 рік що сплачена сума -280,00 грн., що не оспорював
представник відповідача.

Виплати
позивачеві грошової допомоги у 2006 році. нараховані та здійснені відповідачем
на підставі ст. 30 Закону України «Про
Державний бюджет України» на відповідний рік і є правомірними, оскільки
зазначеними статтями Законів України встановлені відповідні розміри щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня і
на час прийняття рішення судом першої інстанції вони не визнанні
неконституційними.

Суд
дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути
недоплачену разову грошову щорічну допомогу до 5 травня за 2007р. у сумі 1770,0
грн., керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Законом України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відмовив в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми недоплаченої
щорічної разової допомоги до 5 травня 2005, оскільки позивачем пропущений
річний строк звернення до суду, причини пропуску суд не визнав поважними;
відмовив в стягненні сум з Головного управління державного казначейства України
в Луганській області.

Колегія
суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Позивач
є ветераном війни - учасником бойових дій, у зв'язку з чим та відповідно до
вимог ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту” має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня
(яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

Згідно
ч.2 ст. 99 КАС України для звернення за захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1
щорічно отримував грошову допомогу до 9 травня, яка йому виплачувалася до 5
травня поточного року, тобто з виплачених сум він повинен був дізнатися про
порушення його право на отримання цих сум в більшому розмірі. Юридична
необізнаність позивача не може бути визнана поважною причиною для поновлення
йому строку звернення до суду.

Крім
того, ч.4 ст. 17-1 Закону № 3551 передбачено, що особи, які не отримали разової
грошової допомоги до 5 травня, мають
право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року,
в якому здійснюється виплата допомоги. З такою заявою позивач до відповідача за
2005 рік не звертався.

Згідно
ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін, а відповідачі в даному випадку на цьому
наполягають. Тому пропуск такого строку є підставою для відмови в позові за
2005 рік.

На
підставі викладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення
грошової допомоги за 2005 рік в зв'язку з пропущенням строку звернення до
адміністративного суду.

Оскільки
ст. 30 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” до
теперішнього часу не визнані неконституційними Конституційним Судом України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
суд першої інстанції обгрунтовано і законно відмовив у задоволенні позовних
вимог щодо стягнення недоотриманих коштів за 2006 рік.

Згідно
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір прожиткового
мінімуму та відповідно розмір мінімальної
пенсії за віком з 01.04.2007 р. встановлено в розмірі 410,06 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту", законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
Закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними.

Згідно
до ст. 17, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії», основні соціальні
державні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими
ніж прожитковий мінімум, розмір якого встановлений законом; мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється лише Законами України та є виключно обов'язковим
для всіх державних органів влади, органів місцевого самоврядування, та інших.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України
«Про державний бюджет України на 2007 рік»,
якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у розмірах менших,
ніж передбачено Законом визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Ст. 8
Конституції України передбачає, що Конституція має найвищу юридичну силу,
закони і інші нормативні акти повинні їй відповідати. Відповідно до Конституції
України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; дотримання
державою і її органами встановлених законом особистих, майнових прав
гарантується Конституцією.

Відповідно до ч.1 ст. 8, ч.2,3,4 ст. 9 КАСУ суд при вирішенні
справи керується принципом верховенства права, застосовує
Конституцію, закони України, інші нормативно-правові акти; у разі
невідповідності акту суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу.

Посилання відповідача на необхідність
застосування Закону „Про державний бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну
силу даного Закону над Законом, який надав позивачеві певне майнове право, є
безпідставним, таким, що суперечить діючому законодавству і Конституції,
засадам адміністративного судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України передбачає, що конституційні права та
свободи гарантуються законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання
відповідача на ту обставину, що виплата вказаної грошової допомоги здійснена в
межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2007
рік, є також безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі
підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової
допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у
передбаченому законом розмірі.

В
даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної грошової
допомоги в двох різних законах. Враховуючи
рішення Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до уваги вимоги Конституції України щодо верховенства права і
заборони щодо звуження іншими законами змісту вже встановлених законом
прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку має
виконуватись Закон, який встановив конкретне право, і таке право не може бути
обмежене іншим законом, в тому числі і законом „Про державний бюджет".

Посилання
відповідача на ту обставину, що Законом „Про державний бюджет на 2007 рік"
було зупинено дію ч.5 ст. 14 Закону „Про статус ветеранів війни гарантії їх
соціального захисту" в частині визначення розміру допомоги до дня
Перемоги, також суперечить закону, з наведених вище підстав.

Колегія
суддів вважає, що суд дійшов до правильного висновку про визнання
неправомірними дій відповідача щодо виплати щорічної разової грошової допомоги
до 5 травня за 2007 рік у сумі 280 грн., про
стягнення з відповідача на користь позивача частини несплаченої щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік.

Також
суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог відносно Головного управління державного казначейства України в
Луганській області, оскільки
казначейство не є належним відповідачем у справі.

Керуючись
ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської районної в м. Луганську ради залишити без задоволення.

Постанову
Жовтневого районного суду м. Луганська від 14 березня 2008р. у справі №
2а-142/08 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту
населення Артемівської районної в м. Луганську ради, Головного Управління
державного казначейства України в Луганській області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання зробити перерахунок грошової допомоги залишити без
змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: