Справа № 22а-8897/08
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2008-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД______
1-й інстанції Курилець А.Р.
Справа № 22а-8897/08
районний суд Львівської обл.
Ряд. стат.звіту №43
Справа
№2а-4/08
Доповідач: В.З. Улицький
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого: Улицького В.З.

суддів:
Обрізка І.М., Багрія В.М.

секретаря: Неміш О.П.

з участю прокурора: Макогона Ю.І.

за участю:

- представника позивача

- представника Регіонального відділення
Фонду державного майна України у Львівській області ;

- представника Львівської міської ради;

- представника Львівської обласної
адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги ПП «Торгова організація виробника «В.О. й Ком», ВАТ
«Львівський меблевий комбінат» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова
від 17.01.2008 року та на постанову Галицького районного суду м. Львова від
25.01.2008 року у справі за позовом ОСОБА_1до Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Львівській області, треті особи: Львівська міська рада, ВАТ «Львівський
маблевий комбінат», ПП «Торгова організація виробника «В.О. й Ком», про
визнання незаконними дій Фонду державного майна України у Львівській області,
визнання наказів недійсними і апеляційної скарги ПП «Торгова організація
виробника «В.О. й Ком» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від
11.04.2008 року про відмову у роз»ясненні постанови суду від 25.01.2008 року ,-

встановила:

У червні 2007 року ОСОБА_1звернулася з
позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по
Львівській області, треті особи: Львівська міська рада, ВАТ «Львівський
меблевий комбінат», ПП «Торгова організація виробника «В.О. й Ком» про визнання
незаконними дій.

Позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що
16 вересня 1993 року наказом №267 регіонального відділення фонду державного
майна України по Львівській області затверджено акт по оцінці вартості майна і
затверджено план приватизації Львівського меблевого комбінату. Наказом №268
перетворено державне підприємство Львівський меблевий комбінат у ВАТ
«Львівський меблевий комбінат». Планом приватизації передбачено приватизацію
шляхом продажу акцій.

Проте позивач
вважає, що оцінка майна і план приватизації були здійснені і оформлені з порушенням діючих нормативних документів,
зокреса Методики оцінки вартості об»єктів приватизації, затвердженої постановою
КМ України від 08.09.1993 року №717.

Після завершення приватизації 06.04.2000 року
регіональне відділення ФДМ України у
Львівській області видало перелік нерухомого майна, що передається у власність
ВАТ «Львівський меблевий завод», куди включено гуртожиток по вул. Зеленій, 204.

Вважаючи
приватизації ВАТ «Львівський меблевий комбінат», в частині приватизації
гуртожитка у складі майнового комплексу проведеною з порушенням діючого на той
час законодавства, позивач звернувся до суду.

17.01.2008 року
Галицьким районним судом м. Львова винесено ухвалу про відмову у задоволенні
клопотання представника ВАТ «Львівський меблевий завод» про залучення в якості
третіх осіб ОСОБА_2та ПП ВКФ «Р.Е.Й.В.-плюс». Того ж дня Галицьким районним
судом м. Львова винесено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні
клопотання ПП «Торгова організація виробника «В.О. й Ком» про закриття
провадження у справі.

Постановою
Галицького районного суду м. Львова від 25.01.2008 року позов задоволено
Визнано незакониими дії Регіонального відділення Фонду державного майна України
у Львівській області в частині затвердження п. 29 Переліку нерухомого майна, що
передається у власність ВАТ «Львівський меблевий комбінат». Визнано недійсними
наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській
області №267 від 16.09.1993 року та наказ Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Львівській області №286 від 16.09.1993 року в
частині передачі гуртожитку по вул.
Зеленій, 204 в м. Львові у склад майнового комплексу ВАТ «Львівський меблевий
завод» і скасовано п. 29 Переліку нерухомого майна, що передається у власність
ВАТ «Львівський меблевий комбінат».

11.04.2008 року
ухвалою Галицького районного суду м. Львова відмовлено у задоволенні заяви ПП
«Торгова організація виробника «В.О. й Ком» про роз»яснення постанови суду від
25.01.2008 року.

Не погоджуючись з вищезгаданими рішеннями
Галицького районного суду м. Львова ПП «Торгова організація виробника «В.О. й
Ком» та ВАТ «Львівський меблевий комбінат» оскаржили їх. Вважають що такі є
незаконними, винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права
та підлягають скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів
заслухавши доповідь судді-доповідача,прокурора та представника позивача,
представника Регіонального відділення Фонду державного майна України у
Львівській області, представника Львівської міської ради, представника
Львівської обласної державної адміністрації, які просять залишити рішення суду
першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи вважає, що апеляційні скарги слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Що стосується доводів
апеляційної скарги про відмову у задоволенні клопотання ПП «Торгова
організація виробника «В.О. й Ком» про роз»яснення постанови суду від 25.01.08
року, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 170 КАС України, якщо судове рішення є
незрозумілим, суд, який його ухвалив за заявою осіб, які беруть участь у справі
обо державного виконавця ухвалою роз»єснює своє рішення, не змінюючи при цьому
його зміст.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що фактично в
заяві ставиться питання про додаткове обгрунтування висновків суду і мається на
увазі незгода з ухваленим рішенням, а тому підстав передбачених ст. 170 КАС
Уккраїни для роз»яснення постанови суду першої інстанції немає.

Не підлягає задоволенню й апеляційна скарга ВАТ
«Львівський меблевий комбінат» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова
від 17.01.2008 року, якою відмовлено у залученні у якості третіх осіб ОСОБА_2та
ПП ВКФ «Р.Е.Й.В.-плюс», оскільки право визнання чи невизнання власності на нежитлове приміщення по вул.
Зеленій, 204 в м. Львові не є предметом даного спору. Визнання незаконною
приватизації гуртожитку жодним чином не впливає на права даних осіб.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ПП
«Торгова організація виробника «В.О. й Ком»
на протокольну ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.01.2008
року, якою відмовлено у задоволенні клопотання
про закриття провадження у справі. Як на доводи скасування такої апелянт
посилається на те, що оскаржувана ухвала винесена без виходу судді в нарадчу
кімнату. Дане твердження спростовується ч. 6 ст. 160 КАС України, відповідно до
якої суд може виносити ухвали без виходу до нарадчої кімнати.

Також, безпідставними є твердження апелянта про те, що
ОСОБА_1. є неналежним позивачем, оскільки предмет спору безпосередньо впливає
на права та інтереси позивачки, яка працюючи на ДП «Львівський меблевий завод»
проживала в відомчому житлі, а саме гуртожитку по вул. Зелена, 204, і предмет
спору безпосередньо в подальшому може вплинути на право власності на таке житло
не тільки позивача а й усіх мешканців
гуртожитка.

Колегія суддів
не погоджується із доводами апелянтів про незаконність постанови суду першої
інстанції від 25.01.2008 року виходячи із наступного.

Відповідно до
ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод
та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших
суб»єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень. Згідно вимог ст. 17 КАС України, компетенція
адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із
суб»єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності.

Видані
Регіональним відділенням ФДМ України у Львівській області в процесі
приватизації Львівського меблевого комбінату та оскаржені позивачем накази є
акти нормативного характеру, які породжують певні права та обов»язки
працівників підприємства та мешканців гуртожитку по вул. Зеленій, 204.

Так, судом
встановлено, що Регональним відділенням
ФДМ України у Львівській області 16.09.1993 року видано наказ №268 «Про
перетворення в процесі приватизації Львівського меблевого комбінату у відкрите
акціонерне товариство». Рішення про приватизацію прийнято державним органом
приватизації в особі Регіонального відділення ФДМ України у Львівській області
за відповідною заявою членів трудового колективу підприємства, про що видано
наказ від 15.06.1993 року №110.

Інвентерезаційною
комісією, створеною на підставі наказу РВ ФДМУ у Львівській області від
29.06.1993 року №135, проведено повну інвентаризацію майна і до
інвентерезаційного запису під №24 включений гуртожиток вартістю 353 508 крб.

Документи, що
стосувалися відчужуваної процедури повинні були розроблятися з врахуванням
положень Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», в
редакції станом на 1993 рік, відповідно до ст. 3 якого, дія цього Закону не
поширюється на приватизацію об»єктів державного житлового фонду, у тому числі
гуртожитків, а також об»єктів соціально-культурного призначення, що
фінансуються з державного бюджету, в тому числі об»єктів сфери охорони
здоров»я, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

З вищенаведеного
вбачається, що гуртожиток, як державний житловий фонд, на момент приватизації
Львівського маблевого комбінату знаходився
на балансі та повному господарськогму віданні останнього, однак права ДП
Львівський меблевий комбінат на спірний гуртожиток не отримувало, так само, як
і ВАТ «Львівський меблевий комбінат» не мало права приватизувати та включати до
статутного фонду товариства державний житловий фонд.

Судом також
встановлено, що оцінка вартості майна державного підприємства Львівський
меблевий комбінат, як цілісного майнового комплексу була проведена в супереч
вимогам Методики оцінки вартості об»єктів приватизації та оренди, затвердженої
Постановою КМУ від 02.09.1992 року №522. Зокрема, відповідно до ст. 22 даної
Методики, визначена вартість цілісного майнового комплексу рішенням органу
приватизації могла бути зменшена чи
збільшена на суму вартості майна, для якого чинним законодавством встановлено
пільги або особливий режим приватизації. Пунктом 45 Методики встановлено,
вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується на вартість майна, що
належить орендареві, для якого встановлюються пільги (безплатна передача об»єктів
соціально-побутового призначення).

Оскільки
комісією з приватизації не було враховано дані норми при підготовці акту оцінки
вартості цілісного майнового комплексу та при формуванні плану приватизації, то
це потягнуло за собою незаконність наказів РВ ФДМУ у Львівській області.
Зокрема РВ ФДМУ у Львівській області видано накази, які відображали оціночні
показники без врахування можливості
виключення вартості гуртожитку, і як наслідок порушення соціальної захищеності
мешканців гуртожитку при зміні власника.

Крім того,
відповідно до ч. 9. ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду», державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському
віданні або оперативному управлінні державних підприємтсв, організацій та
установ, за їх бажанням може передаватися у комунальну власність за місцем
розташування будинків із наступним здійсненням їх приватизації органами
місцевої державної адміністратиції та
місцевого самоврядування згідно із
вимогами цього Закону.

Таким чином
винесення оскаржуванийх наказів мало наслідком
подальше відчуження ВАТ «Львівський меблевий комбінат» приміщення
гуртожитку іншим особам, що призвело до
порушення житлових прав мешканців. Одже оспорювані накази є такими, що
суперечать вимогам чинного законодавства,
та права та інтереси фізичних осіб. Більше того, відповідач позов визнав і
пояснив, що у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного
майна» та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»
компетенція РВ ДФМ України у Львівській області не могла поширюватися на приватизацію житлового
фонду.

З вищенаведеного випливає, що доводи
апеляційних скарг є безпідставними та необґрунтованими і не спростовують
висновків суду

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ПП «Торгова організація
виробника «В.О. й Ком» та ВАТ «Львівський меблевий завод» залишити без
задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.01.2008 року,
ухвалу Галицького районного суду від 11.04.2008 року та постанову Галицького
районного суду м. Львова від 25.01.208 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення

На ухвалу протягом одного місяця може бути
подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
В. Багрій

І.Обрізко