Справа № 22-а-10662/08
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2008-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у І інстанції - Руднєва
Суддя - доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

23 жовтня 2008 року м. Донецьк

справа № 22-а-10662/08

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ляшенка Д.В.

суддів: Колеснік Г.А., Ястребової Л.В.

при секретарі за участю
представника від позивача

Запорожцевій Г.В.
Шемук В.О. - за довіреністю від 21.11.2007 року № 4136;

розглянувши апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області

на постанову

Дзержинського міського суду Донецької області

від

01 липня 2008 року

по справі

№ 2-а-120/08 (суддя Руднєва О.Т.)

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області

про

визнання дій у виплаті разової грошової допомоги
неправомірними та стягнення недоотриманої суми разової грошової допомоги,
-

ВСТАНОВИВ:

10.12.2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення Дзержинської міської ради Донецької області про
визнання дій у виплаті разової грошової допомоги неправомірними та стягнення
недоотриманої суми разової грошової допомоги.

Позивач вважає, що йому як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи необхідно виплачувати пенсію в розмірі
який дорівнює 8 мінімальних пенсій за віком.

Постановою
Дзержинського міського суду Донецької області від 01 липня 2008 року позов
задоволено частково.

Судом
встановлено наявність у позивача права на отримання пенсії у розмірах,
встановлених ст. ст. 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”. В решті позовних вимог відмовлено.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права і прийняти нове судове рішення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення
апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача та позивач в
судове засідання за викликом не прибули, хоча про час, дату
та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у
встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення таким, що
підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії,
інші види соціальних виплат та допомоги,
що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого
Законом.

ОСОБА_1. належить (віднесена) до 1 категорії як особа, яка потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи, що підтверджується
відповідними посвідченнями.

Розділ 8 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає правила призначення
та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.
Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну
пенсію.

Приписами зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року
максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з
урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги
та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках
відповідно до цього Закону, не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії
за віком, встановленої абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом
№ 489-5 від 19 грудня 2006 року.

Згідно
частини третьої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія
у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи із заробітку за
межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчим по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Посилання відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом
Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався постановами Кабінету
Міністрів України, колегія судів вважає необґрунтованими, оскільки ототожнювати
порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Колегія судів зазначає, що даною
нормою визначений для даної категорії нижчий
розмір державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49
спеціального закону передбачений максимальний розмір, то частиною 4 статті 54
даного закону нижчий розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно
до першої категорії, та у зв'язку з втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про
прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України
„Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня
2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум
використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за
віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25
березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною
Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" від 19 грудня 2006 року № 489-5, був затверджений прожитковий мінімум
на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня
- 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року №
749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий
мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому,
зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для
визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого
частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом
п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає
відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної
пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній
справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і
право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6,
статтею 8, частиною 2 статті 19,
статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері
пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією
забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань,
виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року № 6-рп визнано
неконституційним положення п. 13 ст. 71 Закону України «Про Держаний бюджет
України на 2007 рік», яким призупинялася дія ч. 5 ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення
розміру виплат щорічної грошової допомоги.

Колегія суддів вважає, що дії Управління щодо
виплати пенсії позивачу у розмірах менших ніж передбачено ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є неправомірними.

Враховуючи зазначене суд І інстанції правильно визнав дії відповідача
неправомірними та зобов'язав перерахувати пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Дзержинської міської ради Донецької області на постанову Дзержинського міського
суду Донецької області від 01 липня 2008 року у справі № 2-а-120/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської
міської ради Донецької області «про визнання дій у виплаті разової грошової
допомоги неправомірними та стягнення недоотриманої суми разової грошової
допомоги» - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: