Справа № 22а-2446/07
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2007-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року листопада місяця 13 дня Судова колегія Одеського апеляційного

адміністративного суду

у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів -
Золотнікова О. С.

-
Милосердного М.М. при секретарі - Усенко С.М.

з участю: представника Головного
управління Міністерства внутрішніх справ в
Одеській області - Фомічової Ольги Григорівни; представника ОСОБА_1- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх
справ в Одеській області на постанову Суворовського районного
суду м. Одеси від 30 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області про визнання протиправним
рішення, його скасування,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх справ (далі ГУ МВС) в Одеській області про визнання протиправним рішення, його
скасування.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 01 листопада 2006 року йому
стало відомо, що відділом громадянства і реєстрації
фізичних осіб далі (ВГІРФО) ГУ МВС України в Одеській області прийнято рішення від 07 серпня 2006 року, яке 09 серпня
2006 року затверджено заступником начальника ГУ УМВС України в Одеській області, про вилучення у нього паспорту громадянина України та оформленого на його
підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон і
направлення інформації стосовно визначення недійсним паспорту громадянина України для виїзду за кордон та паспорту громадянина
України в Державну прикордонну службу України
для вилучення у випадку їх встановлення.

Вказане рішення позивач вважає незаконним та просить його скасувати,
посилаючись на те, що він був громадянином колишнього СРСР та з 1990 року,
тобто на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991
року) та на момент вступу в силу Закону України "Про громадянство" (в редакції від 08 жовтня 1991 року) постійно проживав
на території України.

Крім того, позивач вважав рішення відповідача про вилучення у нього
паспортів громадянина України незаконними,
оскільки відповідно до ст. 5 Закону України "Про громадянство" паспорт громадянина України та паспорт громадянина
України для виїзду за кордон є документами, які підтверджують
громадянство України особи. При прийнятті рішення про вилучення у нього паспортів відповідач фактично припиняє його
громадянство України, але це не порушує вимоги ст.ст.
22-25 Закону України "Про громадянство", які регулюють

Головуючий у першій інстанції - Катаева Е.В. Справа №22а-2446/2007 р.

Доповідач Бітов А.І. Категорія №36

2

повноваження
державних органів, які беруть участь у вирішенні питань громадянства та визначають їх коло. Відповідач не відноситься до кола
осіб, яки можуть припинити його громадянство.

Також, позивач посилався на порушення відповідачем п.23 "Положення про
паспорт громадянина України" затвердженого постановою Верховної Ради
України від 26 червня 1992 року.

Посилаючись на наведене позивач просив суд визнати протиправними та скасувати
висновок від 07 серпня 2006 року ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області про вилучення паспорта громадянина України НОМЕР_1 та паспорта
громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважав прийняте ВГІРФО ГУ МВС України
в Одеській області рішення правомірним та законним.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2007 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправним
рішення - задоволений.

Визнано рішення ГУ МВС України в Одеській області від 07
серпня 2006 року про вилучення паспорту громадянина
України НОМЕР_1 та оформленого на його підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1
та направлення інформації стосовно визначення
недійсним паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 та паспорту громадянина України НОМЕР_1 в Державну прикордонну службу України для вилучення у
випадку їх встановлення -незаконними.

Визнано рішення ГУ МВС України в Одеській області від 10
жовтня 2005 року щодо вилучення паспорту громадянина України НОМЕР_1та
оформленого на його підставі паспорту громадянина України для
виїзду за кордон НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1 та направлення інформації стосовно визначення недійсним паспорту громадянина
України для виїзду за кордон НОМЕР_2 та
паспорту громадянина України НОМЕР_1 в Державну
прикордонну службу України для вилучення у випадку їх встановлення -незаконним.

Зобов'язано ГУ МВС України в Одеській області
скасувати рішення Головного управління МВС України в Одеській
області від 07 серпня 2006 року та від 10 жовтня 2005 року.

В апеляційній скарзі ГУ МВС України в Одеській області
ставиться питання про скасування судового рішення в
зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а також що у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної
скарги ГУ МВС України в Одеській області,
перевіривши законність і обгрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі обставини
справи.

Позивач проживав на території колишнього СРСР в с 1-Варча Гульріпшського району Абхазької АРСР, де отримав паспорт громадянина СРСР НОМЕР_3, який був виданий йому 12 листопада 1990 року Гульріпшським РВВС АР
Абхазія.

29 листопада 1990 року позивач був знятий з реєстрації та прибув на постійне
місце проживання в Україну. Проживав та був
зареєстрований з 29 січня 1991 року за адресою АДРЕСА_1. Ці обставини підтверджуються адресними листками вибуття (а.с.52,59),
адресною довідкою (а.с.54), довідкою ГПРФО Компаніївського РВ
УМВС в Кіровоградській області (а.с.56), копією домової книги
(а.с.57,58).

У 1996 році позивач звернувся до Саратського РВ УМВС України в Одеській
області, оскільки на той час проживав та був
зареєстрований АДРЕСА_2, що підтверджується адресним
листком вибуття (а.с.59,60), заявою

3

ОСОБА_3
(а.с.62), копією паспорту з реєстрацією за вказаною адресою (а.с.48,49), з
заявою про обмін паспорту громадянина СРСР НОМЕР_3, який був виданий 12
листопада 1990 року Гульріпшським РВВС АР
Абхазія, у якому проставлено напис "Україна", на паспорт громадянина
України нового зразку.

01 липня 1996 року позивачу був виданий паспорт громадянина України НОМЕР_1.

На підставі паспорту громадянина України позивачем був отриманий паспорт громадянина
України для виїзду за кордон НОМЕР_2.

Та обставина, що ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина України НОМЕР_1 в порядку загального обміну не оспорюється і самим
відповідачем в рішенні від 07 серпня 2006 року, яке є предметом оскарження позивача.

Визнати рішення Головного управління МВС України в Одеській області від
07.08.2006 року про вилучення паспорту
громадянина України НОМЕР_1 та оформленого на його підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 на ім'я
ОСОБА_1 та направлення інформації стосовно
визначення недійсним паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2
та паспорту громадянина України НОМЕР_1 в Державну прикордонну
службу України для вилучення у випадку їх встановлення -
незаконними.

10 жовтня 2005 року та 07 серпня 2006 року ГУ МВС в Одеській області приймалися рішення про вилучення паспорту громадянина
України НОМЕР_1 та оформленого на його підставі паспорту громадянина
України для виїзду за кордон НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1 та направлення інформації
стосовно визначення недійсним паспорту громадянина України для
виїзду за кордон НОМЕР_2 та паспорту громадянина України НОМЕР_1 в Державну прикордонну службу України для вилучення у
випадку їх встановлення.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 довів
суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування
своїх позовних вимог і адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Крім того, згідно ч.2 ст. 11 КАС України суд вважав необхідним для повно
захисту порушених прав позивача вийти за
межі позовних вимог і визнати незаконним також: рішення Головного управління МВС України в Одеській області від 10 жовтня 2005 року
щодо вилучення у позивача паспорту громадянина України
та паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і
такими, що відповідають вимогам ст.ст. ст.ст.
2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст.ст. 4, 25 Конституції України, ст. 5, 22-25 Закону України „Про
громадянство", розпорядженню Президента України "Про прискорення реалізації Закону України "Про громадянство України",
п. 1,21,22,23 "Положення про паспорт
громадянина України" затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року, п.п.33-37 Інструкції
щодо правил та порядку оформлення і видачі
паспорта громадянина України затвердженої наказом МВС України від 17 серпня
1994 року №311, п.п.36-40 "Порядку оформлення і
видачі паспорта громадянина України" затвердженому
наказом МВС 15 червня 2006 року №600.

В апеляційній скарзі ГУ МВС в Одеській області вказується, що суд помилково
вважає позивача громадянином України, що
паспорт громадянина України отриманий позивачем незаконно з порушенням процедури, а також, що судом першої інстанції не
вказано в судовому рішення, які конкретно права позивача порушені.

Судова колегія не приймає до уваги
ці доводи апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 25 Конституції України підстави набуття та
припинення громадянства України визначаються
законом; громадянин України не може буті позбавлений громадянства і
права змінити громадянство.

4

Статтями 22, 24 Закону України "Про громадянство України"
встановлено, приймає рішення і видає укази про прийняття
громадянства України лише Президент України на підставі пропозицій, які вносяться комісією при Президентові України питань
громадянства.

Згідно ч.2 ст. 72 КАС України - в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.

В ході розгляду справи, представники відповідача не змоги послатися на
конкретні законодавчі або нормативні акти,
які б давали відповідачу право приймати рішення про вилучення у позивача паспорту громадянина України та оформленого на його
підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Посилання апелянта на те, що позивач не є громадянином України є
неправовими та безпідставними оскільки ним, що у 1996 році був отриманий
паспорт громадянина України, що є безперечним свідченням того, що він перебуває
у громадянстві України.

В судовому рішенні суд першої інстанції зазначив конкретні норми права, які
були порушені відповідачем при прийнятті рішень, що
оскаржуються, - це ст.ст. 4, 25 Конституції України, ст. ст. 5, 22-25 Закону
України "Про громадянство", п. 1,21,22,23 "Положення про паспорт громадянина України" затвердженого
постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992
року та інші правові норми на які суд першої інстанції послався в своєму
рішенні.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої
інстанції порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст.
206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в
Одеській області залишити без задоволення, а
постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.