Справа № 22-а-7988/08
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22-а-7988/08
Головуючий у І інстанції - Ракалович В.М.
Суддя-доповідач Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15
жовтня 2008 року Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Глущенко Я.Б,

суддів Дурицької О.М.,
Зайцева М.П.,

при
секретарі Токар М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві
справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Військової частини А 3814 про
стягнення компенсації за продовольче забезпечення, за
апеляційними скаргами ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2007 року, -

В С Т А Н О В И
В :

У вересні 2007
року позивачі звернулися до суду із
вказаним позовом, мотивуючи його тим, що дії відповідача по невідшкодуванню їм
заборгованості за неотриманий продовольчий пайок є незаконними, оскільки
суперечать вимогам ст. 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Постановою
Житомирського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2007 року
заявлений позов залишений без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивачі
подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та
прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а
постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198
ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно
розглянув справу, правильно встановив обставини, яким та наданим доказам дав
правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Судом першої
інстанції встановлено, що обмеження прав позивачів на отримання грошової
компенсації, здійснене Законом України «Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів», не порушує законних інтересів позивачів.

З таким
висновком суду не можна не погодитися з наступних підстав.

Колегією суддів
встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України до
10.12.2004 року, а ОСОБА_2 - до 17.02.2006 року.

Приписами
ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» від 20.12.1991 року № 2011 (у редакції, яка діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці отримують за рахунок
держави грошове забезпечення, а також грошове майно та продовольчі пайки, або
за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до наданих розрахунків ОСОБА_1 вважає, що
йому не було виплачено 10178,37 грн. грошової компенсації за неотриманий
продовольчий пайок (з врахуванням індексації за несвоєчасну виплачену грошову
компенсацію), а ОСОБА_2 - 13734,77 грн. відповідно.

Судова колегія
дійшла висновку, що дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації за
продовольчий пайок не порушують вимог чинного законодавства, враховуючи
наступне.

Так, судом першої інстанції правильно враховано,
що дію ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей» згідно із Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів» від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ призупинено в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них та замість речового майна (за винятком
військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України,
Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та
Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України,
що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність
військовослужбовців).

Вирішуючи питання про те, положення якого Закону
підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин, колегія суддів
зважає на наступне.

Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада
України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету
застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового
регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання
колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3
мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з
прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично
скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Відтак, виходячи з наведених положень Конституції
України та рішення Конституційного Суду України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».

А тому до спірних правовідносин не могла бути
застосована норма ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», яка, власне, і
передбачала можливість отримання грошової компенсації замість продовольчого
пайка.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись
ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2007 року залишити без
змін.

Повний
текст ухвали виготовлений 20 жовтня 2008 року.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця з дня складання в повному обсязі, тобто з 21 жовтня 2008 року,
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя

Судді: