Справа № 22-а-1943/08
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 року
місто Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І.,

суддів: Коваля М.П.,

Маслія В.І.,

при секретарі судового засідання - Калініній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду
міста Києва від 27
червня 2006 року в адміністративній справі №2-а-341/06 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва про
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому, посилаючись на
порушення відповідачем норм пенсійного законодавства, просив зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва здійснити
перерахунок пенсії згідно Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня
2005 року за №8-рп/2005, щодо визначення заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії сумою, з якої справляється страхові внески, неконституційними
і такими, що втратили чинність з 11.10.2005р.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 27 червня 2006 року
у задоволенні вказаного позву відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати постанову Оболонського районного суду
міста Києва від 27 червня 2006 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, зміст судового рішення,
суть апеляційної скарги та, перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу була призначена пенсія за віком
відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а саме з 01.12.2005р., позивачу був проведений
перерахунок пенсії за матеріалами пенсійної справи.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу),
отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких
згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до
Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини
заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого
пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та офіційного
тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів"
(справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) №8рп-/2005 від 11.10.2005 року, на яке
посилається позивач, визнано таким, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення абзацу четвертого пункту 13 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV в редакції
Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів
України" від 25 березня 2005 року N 2505-IV.

Як зазначається в самому Рішенні, дія положення абзацу четвертого пункту 8
розділу 48 Закону, абзацу четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону про пенсійне страхування поширюється на осіб, які мають
право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про державну
службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну
службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування",
"Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України",
"Про статус суддів", "Про судову експертизу", "Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів", "Про наукову та науково-технічну
діяльність", Митного кодексу України та Положення про
помічника-консультанта народного депутата України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99,
від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від
1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що положення ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не були предметом конституційного подання і
рішення Конституційного Суду України щодо цих положень не приймалося.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та відповідні їм
правовідносини і, всупереч доводам апелянта, правильно застосував норми
матеріального права, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Оболонський районний суд міста Києва правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а
постанову суду - без змін.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний адміністративний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Облонського
районного суду міста Києва від 27 червня 2007 року в адміністративній справі
№2-а-341/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може
бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня складення цієї ухвали у повному обсязі.

Головуючий
__________________
І.Бараненко

Судді: __________________ М.Коваль

__________________
В.Маслій

ДАНУ УХВАЛУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ
ОБСЯЗІ 29 ВЕРЕСНЯ 2008 РОКУ