Справа № 22-а-9004/08
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2008-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008
року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача
- Носа С.П.,

суддів:
Довгополова О.М., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1

на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 07 квітня 2008 року №2а-1051/08 у справі

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення
Радилівської районної державної адміністрації

про стягнення щорічної разової допомогт в розмірі 3451,64
грн., -

В С Т А Н О В И
Л А :

ОСОБА_1 звернулася
до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Радилівської районної державної адміністрації, в якому вказувала, що
має пільги як учасник війни і відповідно до п. 20 ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мають право на
отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 5 травня в
розмірі 3-х мінімальних пенсій за віком. Однак всупереч вимог ст. 2 зазначеного
Закону та ст. 22 Конституції України, грошова допомога за 2004-2007 роки
виплачувалася не в повному обсязі, так як Законом України «Про Державний
бюджет» на відповідні роки встановлено інші розміри цих виплат. Оскільки
положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» рішенням
Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнано таким,
що не відповідає Конституції України, а по аналогії закону, відповідно і ст. 44
Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», ст. 34 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», ст. 30 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік», то позивач вважає, що у нього є всі
підстави для стягнення з відповідачів недоплаченої разової щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2004-2007 роки в сумі 3451,64грн.

Постановою
Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2008 року в
задоволенні позову відмовлено.

Постанова
мотивована наступним. Позивач є учасником війни, відповідно до ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому
щорічно до 5 травня повинна надаватись разова грошова допомога в розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Позивачу у 2004-2007 роках було виплачено щорічну
разову грошову допомогу в таких розмірах: в 2004 році - не було виплачено, в
2005 році - 50,00грн., в 2006 році - 50,00грн., в 2007 році - 55,00грн. Суд
першої інстанції вважає, що дані виплати щорічної разової грошової допомоги за
заначений період здійснені згідно чинного законодавства. Хоча рішенням
Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.10.2007р. визнано
неконституційним положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», за якою виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам
війни здійснюється у розмірі 55 грн, однак на думку суду це не тягне за собою
автоматичне здійснення таких виплат, оскільки в бюджеті немає відповідного
фінансування. На момент виплати щорічної разової грошової допомоги - до 5
травня, дана норма Закону була чинною і допомога виплачена в розмірі,
встановленому зазначеною статтею. Зворотної сили рішення Конституційної сили
немає.

Постанова суду
першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку ОСОБА_2 - представником ОСОБА_1- позивача по
справі. Апелянт вказує на порушення судом норм процесуального та матеріального
права, вважає оскаржувану постанову такою, що не відповідає законам України,
Конституції України, є необгрунтованою, а тому оскаржує її в повному обсязі і
просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги. В апеляційній скарзі вказує на те, що вона є учасником
війни і, відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» їй щорічно до 5 травня повинна надаватись
разова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Виплата
даної грошової допомоги в розмірах, менших, ніж передбачені зазначеним законом
є неправомірною, порушує права апелянта, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 2
цього закону нормативні акти органів державної влади та органів місцевого
самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим
законом, є недійсними. Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Вважає, що посилання відповідача на
норми законів про державний бюджет України на 2005-2007 роки, якими встановлено
розміри разової грошової допомоги, є безпідставними.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи,
правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ст. 44 Закону
України «Про державний бюджет України на 2004 рік» не встановлено виплат
щорічної разової грошової допомоги учасникам війни.

Ст. 34 Закону
України «Про державний бюджет України на 2005 рік» щорічна разова грошова
допомога учасникам війни встановлена у розмірі 50 грн.

Ст. 30 Закону
України «Про державний бюджет України на 2006 рік» щорічна разова грошова
допомога учасникам війни встановлена у розмірі 50 грн.

Ст. 29 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щорічна разова грошова
допомога учасникам війни встановлена у розмірі 55 грн.

Даними нормами
були внесені зміни, зокрема, до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.
2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2
ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні
положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони
не суперечать Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону України
«Про державний бюджет України».

При цьому
колегія суддів враховує, що 01.12.2004р. Конституційним Судом України прийнято
рішення за № 20-рп, яким визнавалися неконституційними положення ст.44 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”.

Крім того,
згідно із ч.4 ст.17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” особи, які не отримали
разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та
отримати її до 30 вересня відповідного року.

Оскільки на час прийняття Конституційним Судом України вищевказаного
рішення № 20-рп закінчився встановлений законом строк виплати разової грошової
допомоги, колегія суддів приходить до переконання про неможливість задоволення
позовних вимог в частині проведення такої виплати за 2004 рік.

Так як положення
ст. 34 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» та ст. 30
Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» як на час виникнення
спірних правовідносин, так і на даний час є чинними, не визнавались у
встановленому порядку неконституційними, отже, відповідач правомірно керувався
ними при виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України положення ст.29 Закону України “Про Державний
бюджет на 2007 рік”, якими було обмежено розмір щорічної допомоги до 5 травня,
встановленої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту”, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді
ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

При визначенні
розміру такої заборгованості колегія суддів виходить із того, що станом на
01.04.2007р. розмір прожиткового мінімуму, а відтак і мінімальної пенсії за
віком, становив 410 грн. 06 коп.

З врахуванням
виплаченої відповідачем у 2007 році щорічної грошової допомоги до 5 травня,
сума заборгованості перед позивачем становить 1175 грн. 18 коп.

Наведене
підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема, як
зазначив Європейського Суду з прав людини в рішенні від 08.11.2005 року у
справі ОСОБА_3 проти України, заява № 63134/00, в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи
відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п.23 Рішення). Згідно з п. 26 даного Рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання
своїх зобов'язань.

Також, з
врахуванням зазначеної вище позиції Європейського Суду з прав людини, посилання
відповідачів на відсутність відповідних асигнувань з державного бюджету України
на дані виплати колегія судів не приймає.

Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного
судочинства України підставами для скасування
судом апеляційної інстанції постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або процесуального права, шо призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, оскільки постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова суду першої інстанції - скасуванню
з ухваленням нового рішення.

З огляду на
викладене, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.
195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В
И Л А :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1до
Управління праці та соціального захисту населення Радилівської районної
державної адміністрації про стягнення щорічної разової допомогт в розмірі
3451,64 грн скасувати.

Прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення Радилівської районної
державної адміністрації провести перерахунок розміру і виплати ОСОБА_1
недоплаченої суми разової щорічної грошової допомоги як учаснику війни за 2007
рік.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
дня набрання постановою законної сили.

Суддя-доповідач
С.П. Нос

Судді
О.М. Довгополов

І.О. Яворський