Справа № 22-а-18216/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

інстанції - Маловічко З.О.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25
грудня 2008 року справа №
22-а-18216/08

зал
судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Старосуда М.І.

суддів: Ханової Р.Ф.,
Василенко Л.А.

розглянувши у порядку письмового провадження

апеляційну скаргу

управління
праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької
області

на постанову

Дебальцевського міського суду Донецької області

від

10
листопада 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-217/08

за позовом

ОСОБА_1

до про

управління
праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької
області визнання неправомірною відмову у виплаті недоотриманої суми
одноразової компенсації у разі встановлення інвалідності та стягнення
недоотриманої суми одноразової компенсації у разі встановлення інвалідності, -

В С Т А Н О
В И Л А :

Позивач звернувся до суду
з вищевказаним позовом.

Постановою
Дебальцевського міського суду Донецької області від 10 листопада 2008
року у справі
№ 2-а-217/08 позов ОСОБА_1. задоволено повністю, в наслідок чого:

- визнана
неправомірною відмова управління у виплаті ОСОБА_1. недоотриманої суми
одноразової компенсації у разі встановлення інвалідності та стягнення
недоотриманої суми одноразової компенсації у разі встановлення інвалідності;

- стягнуто з управління за рахунок
Державного бюджету України на користь ОСОБА_1. недоотриману суму одноразової
компенсації у разі встановлення інвалідності та стягнення недоотриманої суми
одноразової компенсації у разі встановлення інвалідності 11810 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та
ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог позивача.

Відповідач посилався на ст. 62 Закону
України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої роз'яснення
порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Колегія
суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, встановила наступне.

Позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, 13 березня 2007 року йому встановлена ІІІ група
інвалідності.

Позивач звертався до управління з заявою про
виплату одноразової компенсації у зв'язку з встановленням ІІІ групи
інвалідності, проте листом від 08.08.2008 р. йому було відмовлено з огляду на
правомірно здійснену виплату, згідно
постанови КМУ від 26 липня 1996 р. № 836.

Згідно до вимог ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах,
зокрема, позивачу, як інваліду ІІІ групи - 30 мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності.

Відповідно до ч. 2
ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України,
кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування
завданої порушенням цього права шкоди.

Статтею 92
Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 р. № 836 всупереч Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", який встановив розмір одноразової компенсації як величину,
кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на
час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги в твердій
грошовій сумі.

Між тим, з моменту
прийняття вказаної постанови встановлені нею розміри компенсаційних виплат
залишалися незмінними, у той час як розмір мінімальної заробітної плати
неодноразово змінювався.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд
при вирішенні справ керується принципом верховенства права, відповідно до якого
зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно
ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У
відповідності до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи
з принципів адміністративного судочинства - верховенства права та законності,
що визначає пріоритетність Законів над іншими нормативними актами, судова
колегія вважає, що державою забезпечені правові гарантії захисту прав і свобод
людини, у тому числі і відносно осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного
бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального
Закону, щорічна допомога на оздоровлення сплачується органами соціального
захисту населення за місцем проживання громадянина.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники
головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних
підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції
яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є головним
розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного
бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає необґрунтованим
застосування відповідачем при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення розміру
таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Відповідно
до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства
права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС
України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до
пункту 2 Указу Президента України “Про Єдиний державний реєстр нормативних
актів ” від 27.06.1996 року стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закону
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не вказаної
Постанови КМУ.

Конституція - Основний Закон України
і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у
зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно застосував конституційні
положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає громадянам.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
статтями 2, 11, 70, 71, 159, 160, 184,
195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну
скаргу управління
праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради Донецької
області на постанову Дебальцевського міського суду
Донецької області від 10 листопада 2008 року у справі №
2-а-217/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Дебальцевського міського суду Донецької області від 10 листопада 2008
року у справі
№ 2-а-217/08 - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення; може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної
сили судовим рішенням.

Головуючий

Судді