Справа № 22а-12471/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

інстанції - Смішлива
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2008 року справа № 22-а-12471/08

зал судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Арабей
Т.Г.

суддів: Яманко В.Г., Горбенко К.П.

при секретарі Білоус
К.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Луганська

на постанову

Луганського окружного адміністративного суду

від по адміністративній справі

10 вересня 2008 року № 2а-13341/08

за позовом

ОСОБА_1

до про

Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська визнання дій
протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганськ про визнання дій протиправними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії, згідно ст.ст.
50, ч. 4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.06.2008 року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2008 року по справі № 2а-13341/08 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі
м. Луганська про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії, згідно ст.ст. 50, ч.
4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.06.2008 року - задоволені
частково: визнані дії протиправними та
зобов'язано відповідача здійснити з 01.07.2008 року перерахунок пенсії позивачу
за інвалідністю відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до
ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового мінімуму,
встановленого для відповідної категорії населення.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції. Вважає, що постанова суду прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права. В скарзі посилається на Закон України
«Про державний бюджет України на 2008 рік», яким були внесені зміни до статей
50, 51, 52, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В судовому
засіданні позивач просив рішення суду І інстанції залишити без змін.

В судове засідання представник
відповідача не прибув, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку,
подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як
учасник ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, є інвалідом ІІ групи, і
має право на основну та додаткову пенсію (а.с.7).

17.06.2008 р. позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганська з заявою про перерахунок пенсій у розмірах,
встановлених Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, але отримав відмову (а.с.5).

Апелянт вважає,
що при нарахування та виплаті пенсії з 01.01.2008 року застосовується розмір
пенсії, встановлений ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до яких внесені зміні Законом
України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-VI, а також Постанова
Кабінету Міністрів № 530 від 28.05.2008р.

Колегія суддів
вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 1 січня 2004
року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули
визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим
преамбули Закону України № 1058-4 передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно
шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 3
статті 4 Закону України № 1058-4 передбачено, що умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне
забезпечення.

Право громадян
України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розділ 8
Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачає правила призначення та виплати
пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49
цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у
вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до
п.п. 12,13,14,15,17 п. 28 розділу 2 Закону України „Про державний бюджет
України на 2008 рік" з 1 січня 2008 року внесені зміни, зокрема, до ст.50,
ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, Рішенням
Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 п.п.
12, 13, 14, 15, 17 п. 28 розділу II "Внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України" були визнані такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Тому перерахунок
пенсії позивачу повинен розраховуватися із розмірів, передбачених ст. 50, 54 «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

Стаття 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних
розмірах, зокрема, інвалідам ІІ групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Виплата
зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми
розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1. Частина четверта
статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчим по ІІ групі - 8 мінімальних пенсій за віком.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №
2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення,
у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом, а тому колегія не погоджується з доводами
апелянта про застосування дії ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» виключно до цього Закону.

Частиною 3
статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а
також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом України
«"Про Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року № 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 470
гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривень, з 1 жовтня - 498 гривень.

Таким чином, для
позивача як інваліда ІІ групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи,
1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен
розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні
категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає, що дії Управління
щодо виплати пенсії позивачу у розмірі
меншому від 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі
меншому від 75 відсотків мінімальної пенсії за віком є неправомірними, оскільки
не відповідають вимогам ст.50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того,
колегія судів не приймає посилання відповідача на те, що мінімальний розмір
пенсії за віком встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те,
що положення частини 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для
застосування даної величини(мінімального розміру пенсії за віком) до
обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком,
оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого
частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.
195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 ст. 211, ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська на постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2008 року по справі
№ 2а-13341/08- залишити без задоволення.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2008 року по справі
№ 2а-13341/08 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Луганська про визнання дій протиправними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії, згідно ст.ст.
50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту набрання
законної сили.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді: В.Г.
Яманко

К.П.
Горбенко