Справа № 22-а-8733/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Кузнецова М.Л.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 серпня 2008 року Справа
№ 22-а-873з/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Нікуліна О.І.,

при
секретареві Кірсановій М.В.,

за участю
представника позивача ОСОБА_2

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганській області на постанову Стахановського
міського суду Луганської області від 10 липня 2008р. у справі № 2-а-79/08 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганській області, Головного управління Державного
казначейства України в Луганській області про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Стахановського міського суду Луганської
області від 10 липня 2008р позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Стахановської міської ради Луганській області, Головного
управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання
дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволений частково:
зобов'язано УПСЗН виплатити позивачеві недоплачену одноразову компенсацію у
зв'язку зі встановленням 3 групи інвалідності у сумі 9770,40 грн.. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Представники відповідачів та позивач в судове засідання
не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні вважав судове
рішення першої інстанції законним та обґрунтованим просив залишити його без
змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що
позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу інвалідності,
у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». У відповідності до вимог вищезазначеного закону,
позивач має право на отримання одноразової компенсації в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат, яка визначається на час виплати, у зв'язку з і встановленням 3
групи інвалідності в сумі 9770,4 грн.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, перевірила доводи апеляційної скарги за
матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, постанову суду першої інстанції необхідно
залишити без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був віднесений до
категорії 1, має 3 групу інвалідності з 28.10.2005 року, що підтверджується
копією посвідчення серії НОМЕР_1( а. с. 7) та копією довідки НОМЕР_2(а. с. 17),
у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і згідно до ст. 48 цього Закону йому повинна бути
виплачена компенсація у зв'язку зі встановленням 3 групи інвалідності в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, соціального
захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачено, що при
встановленні інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи
виплачується інвалідам 3 групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

При виплаті компенсації у зв'язку зі встановленням 3 групи інвалідності
позивачеві виплачена компенсація в розмірі 189,6 грн. (а. с. 19), при цьому
відповідач керувався розмірами, встановленими Постановою Кабінету Міністрів
України № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Зазначеною Постановою № 836 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив
розмір компенсації як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час встановлення групи інвалідності) установлено
конкретні розміри такої компенсації в твердій грошовій сумі, зокрема, і для інвалідів 3 групи - 189,6 грн..

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закон України «Про державний бюджет України на 2005 рік» в частині
визначення розміру мінімальної заробітної плати, а не Постанова № 836.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

Судова колегія не приймає доводів відповідача щодо пропущення позивачем строку на звернення до
адміністративного суду, оскільки за
приписами ч.3 ст.100 КАС України позовні заяви приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до
адміністративного суду. Відповідно частини першої цієї ж статті пропущення
строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін. За матеріалами справи жодна з сторін при розгляді справи у суді першої
інстанції на цьому не наполягала, тому у
суду не було підстав вирішувати питання про відмову в позові з а ч.1 ст.100 КАС України.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про стягнення недотриманої суми одноразової компенсації.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої
інстанції розглянув справу з дотриманням норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Стахановської міської ради Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 10 липня
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Стахановської міської ради Луганській області, Головного управління
Державного казначейства України в Луганській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: