Справа № 22-а-7125/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції - Юрченко В.П.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17
вересня 2008 року справа
№ 22-а-7125/08

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді

Міронової Г.М.

суддів: при секретарі за участю:
позивача та представника відповідача

Яманко В. Г., Горбенко К.П.
Білоус К.І. ОСОБА_1 - особисто; Шабелєва В.В. - за довіреністю від 16.09.2008 року

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Макіївки Донецької області

на постанову

Донецького окружного
адміністративного суду

від

21 квітня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-8701/08

за позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі м.
Макіївки Донецької області

про

оскарження рішення про відмову в
призначенні пенсії за вислугу років,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі
м. Макіївки Донецької області (надалі -
УПФУ в Кіровському районі м. Макіївки).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 21.04.2008 року позов було задоволено у повному обсязі, визнано
протиправним та скасовано рішення УПФУ в Кіровському районі м. Макіївки, а
також зобов'язано відповідача призначити
ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», зарахувавши термін
перебування з 05.08.1976 року по
11.07.1980 року на навчанні у Донецькому вищому військово - політичному училищі
інженерних військ та зв'язку до стажу
роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої
інстанції послався на приписи ст. 25 Закону
України "Про загальний військовий обов'язок і військову
службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (до внесення змін), з якого вбачається,
що термін перебування на навчанні у Донецькому
вищому військово - політичному училищі інженерних військ та зв'язку підлягає зарахуванню до загальновійськового
строку служби.

Не погодившись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування обставин у справі та неправильне застосування
судом норм матеріального права, а саме: стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру»
передбачає зарахування до 20 річного стажу роботи, що дає право на пенсію за
вислугу років, зокрема, строкової військової служби, зарахування до зазначеного
стажу інших видів військової служби, в тому числі військової служби (навчання)
курсантів вищих військових навчальних закладів, вищезгаданим Законом не
передбачено.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з
наступних підстав.

Дійсно, відповідно до статті 50-1
Закону України «Про прокуратуру» - прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше
20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу
років незалежно від віку.

Як вбачається з копії довідки
Макіївського об'єднаного районного
військового комісаріату від 27 листопада 2007 року № 3/3, ОСОБА_1, 1957 року
народження проходів військову службу в лавах Збройних Сил СРСР, у тому числі з
05 серпня 1976 року по 11 липня 1980 року - курсант вищого військового училища
Донецького вищого
військово - політичного училища інженерних військ та зв'язку (а.с. 18).

Під час навчання ОСОБА_1 у ліцеї діяла
редакція ст. 24 Закону № 2232-ХІІ, якою передбачено, що початком
перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до
військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому
військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і
військовозобов'язаних; закінченням перебування на
військовій службі вважається день, з якого військовослужбовця взято на
військовий облік у військовому комісаріаті у зв'язку із звільненням з військової
служби, відчисленням з військово-навчального закладу або закінченням
навчального закладу чи навчальних
зборів, але не пізніше строку, вказаного у приписі.

З 31.07.1999
року була змінена редакція ст. 24 Закону №
2232-ХІІ, згідно до якої, стосовно позивача, початком
проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта
(слухача) вищого військового навчального
закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на
військову службу; закінченням проходження військової служби вважається день, з
якого військовослужбовець виключений наказом по військовій частині (військовому
закладу, установі тощо) із списків особового складу.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство
України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до
різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього
періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову
службу в державах, де в той час велися бойові
дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних
видів пенсій і соціальних виплат.

Зокрема, Законом СРСР
від 12 липня 1967 року "Про загальний військовий обов'язок" і
Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов'язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку,
та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого
1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на
дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу,
безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Постановою
Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХХП "Про порядок тимчасової дії на території України
окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття
відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не
врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать
Конституції і законам України.

У частині першій статті
2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХИ "Про військовий
обов'язок і військову службу" зазначено, що час проходження військової
служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи,
стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Вирішуючи питання про
можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби для
зарахування його до стажу роботи, який дає право прокурорам і слідчим на пенсію за вислугою років, колегія
суддів виходить із того, що визначальною підставою у цьому випадку є
наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного
періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій, для реалізації
цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат.
Основними актами, на підставі яких здійснюється таке регулювання,
зокрема є: Закон України "Про військовий обов'язок і військову
службу" та Закон України "Про прокуратуру".

Згідно трудової книжки, позивач перебував на
військовій службі у Збройних силах України з 03.11.1975 року по
13.02.1992 року та з 11.11.1996 року по теперішній час працює в прокуратурі
Донецької області (а.с. 15-17).

03.12.2007 року ОСОБА_1 звернувся з
поданням до прокуратури Донецької
області про призначення пенсії за вислугою років із зарахуванням до
загальновійськового строку служби терміну навчання у Донецькому вищому військово -
політичному училищі інженерних військ та зв'язку.

25.12.2007
року управлінням пенсійного фонду в Кіровському районі м. Макіївки Донецької
області позивачу у задоволенні подання
було відмовлено за безпідставністю, що стало підставою для звернення до суду із
зазначеним позовом.

Конституція - Основний Закон
України і має найвищу юридичну силу.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду
від 13.05.1997 року № 1-зп, стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює
один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на
ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими
нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є
гарантією стабільності суспільних відносин,
у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У рішенні Конституційного
Суду від 09.02.1999 року № 1-рп/99
викладено, що за загальновизнаним
принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у
частині першій статті 58 Конституції
України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається
з моменту набрання
цим актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності,
тобто до події, факту
застосовується той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали
місце.

Аналізуючи обставини справи та
приведені норми закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно
застосував конституційні положення щодо застосування норм матеріального права у
часі при вирішенні позову, прийшовши до правильного висновку про його
задоволення, встановивши обставини справи і ухваливши судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами апеляційної
скарги висновки суду не спростовуються, а тому постанова підлягає залишенню без
змін.

У відповідності до статті 160 КАС України повний текст складено 22
вересня 2008 року.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного
фонду в Кіровському районі м. Макіївки Донецької області на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21 квіт ня
2008 року у справі № 2-а-8701/08 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2008 року у справі №
2-а-8701/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду в Кіровському районі м. Макіївки Донецької області про
оскарження рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин, з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий:
Г.М. Міронова

Судді: В.Г.Яманко

К.П.Горбенко