Справа № 2а-34/07
Суддя: Кацаренко І.О.
Дата ухвалення: 2007-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-34 2007 рік
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2007 року Новоазовський районний суд
Донецької області:

у складі: головуючого судді Кацаренко І.О.

при секретарі Пічморзі О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Новоазовську адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування постанов про арешт грошових
коштів і стягнення виконавчого збору,

встановив:

ОСОБА_2 звернулося до суду з
зазначеним позовом.

В обгрунтування заявлених вимог
зазначалося, що постановою підрозділу ОСОБА_3 від 30.05.2007 року були арештовані грошові кошти
ОСОБА_2 на всіх рахунках правління. Ця постанова була винесена держвиконавцем підрозділу ОСОБА_3
на виконання рішення Новоазовського райсуду від 11.04.2007 року за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, яким з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 було стягнено 2831 грн.. 30.05.2007 року
держвиконавцем цього ж підрозділу ОСОБА_3 була винесена постанова про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору
283,10 грн..

Копії зазначених постанов ПОСОБА_3
були отримані ОСОБА_2 07.06.2007 року.

Реалізуючи своє право на оскарження
постанов ПОСОБА_3, ОСОБА_2 у передбачений законом термін оскаржило зазначені постанови від 30.05.2007
року як незаконні, мотивуючи тим, що підрозділ ОСОБА_3 був повідомлений про оскарження ОСОБА_2
рішення суду від 11.04.2007 року, у зв'язку з чим не мав згідно ст.223 ЦПК України законних на те підстав
арештовувати кошти ОСОБА_2
до розгляду судом апеляційної інстанції апеляції відповідача по справі.

У судовому засіданні представник
позивача, начальник ОСОБА_2 ОСОБА_1, підтримала адміністративний позов, просила задовольнити його.

При цьому суду пояснила, що ПОСОБА_3
своєчасно був повідомлений Управлінням про надання апеляції на рішення суду від 11.04.2007 року, і
тому на підставі вимог ЦПК України підрозділ ОСОБА_3 не мав законних підстав арештовувати кошти
до прийняття остаточного рішення судом апеляційної інстанції. Крім того, у
відповідності з вимогами Порядку примусового списання (стягнення) коштів з рахунків установ і
організацій, відкритих в органах Державного казначейства, «у разі примусового списання
(стягнення) коштів на підставі виконавчого документа - зазначаються його назва, номер і дата.
Виконавчий документ, на підставі якого оформлено платіжну вимогу, стягувач подає до органу
Державного казначейства разом з цією платіжною вимогою. Платіжна вимога на примусове виконання
(стягнення) коштів і супровідні документи є невід'ємними частинами, а як
вбачається з копії платіжної вимоги №НОМЕР_1 від 11.06.2007 року, платіжна вимога ПОСОБА_3 у
порушення зазначеної норми Порядку виставлена лише через 12 днів після винесення постанови про
примусове виконання рішення суду. З'ясування держвиконавцем рахунків, з яких повинно бути проведене
стягнення, проводилося ним
після накладення арешту, в той час як ці дії держвиконавець повинен був
перевірити рахунки до винесення постанови,
зазначивши певний рахунок (рахунки), з яких повинно бути проведено стягнення.
Крім того, представник позивача зазначила, що постанови підрозділу ОСОБА_3 від 30.05.2007 року є неправомірними
й тому, що арештованими після винесення постанови стали всі рахунки ОСОБА_2, що призвело до арешту в тому
числі і розрахункових рахунків за бюджетними програмами на виплати державних
соціальних допомог, компенсацій та інших

2

обов'язкових соціальних виплат (пільговий проїзд,
допомога малозабезпеченим сім'ям та сім'ям з дітьми, соціальні допомоги інвалідам, чорнобильцям
та ін.), які є захищеними, що практично зупинило
виплату зазначених допомог і пільг впродовж двох тижнів.

Належним чином повідомлений
відповідач про дату, час і місце розгляду справи (а.с.20) в суд не з'явився, при цьому не
повідомив суд про причину неявки, з заявою про розгляд справи у відсутність
представника до суду не звертався. Тому суд на підставі ч.4 статті 128 КАС
України вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, проти
чого не заперечувала представник позивача у
судовому засіданні.

Суд, вислухавши представника
позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2007
року Новоазовським райсудом по справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про поновлення на роботі і стягнення зарплати за час вимушеного прогулу винесене рішення на користь
позивача ОСОБА_4. Зазначеним рішенням ОСОБА_4 поновлена на роботі в ОСОБА_2 і з ОСОБА_2 на
користь останньої стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу 2831,09 коп., витрати
на правову допомогу 400 грн. , судовий збір 51 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30
грн., а всього стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 3312,09 грн. (а.с.7-8).

Судом встановлено, що 30.05.2007
року держвиконавець підрозділу ОСОБА_3 виніс постанову про арешт коштів боржника (а.с.12), яким
накладений був арешт на грошові суми у сумі 3114,19 коп., що містяться на всіх рахунках ОСОБА_2
Новоазовської райдержадміністрації, відкритих у ВДК у Новоазовському районі. Сума, яка підлягала
виконанню, складалася з суми зарплати за час вимушеного прогулу (2831,09 грн.) і виконавчого
збору згідно постанови держвиконавця від 30.05.2007
року у розмірі 283,10 грн. (а.с.11).

Судом також встановлено, що листами
від 08.05.2007 року (а.с.14) і від 05.06.2007 року (а.с.9) керівництво ОСОБА_2
повідомляло підрозділ ОСОБА_3 відділу ДВС головного управління юстиції Донецької області про
подачу апеляції на рішення суду від 11.04.2007 року.

З копії рішення Апеляційного суду
Донецької області від 19.07.2007 року (а.с.33-35) вбачається, що рішення Новоазовського райсуду від
11.04.2007 року в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на
користь ОСОБА_4 змінено, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з
01.12.2006 року по 11.04.2007 року у сумі
2116,92 грн. без утримання прибуткового податку і інших обов'язкових платежів.

З огляду на наведене суд вважає
слушним зауваження позивача щодо того, що відповідач не мав законних на те
підстав виносити постанову про накладення арешту на кошти ОСОБА_2 до вирішення судом апеляційної інстанції справи.

Так, ч.1 ст.223 ЦПК України
передбачає, що «рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано... У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.»

Отже, у рішенні місцевого суду від
11.04.2007 року зазначено, що негайному виконанню підлягає рішення суду у
частині поновлення на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за
один місяць, а не вся стягнута з ОСОБА_2 сума. Тобто, держвиконавець мав приступити до негайного
виконання рішення лише в тій частині, яка зазначена у рішенні, таким чином, повинен був керуватися ч.1 ст.223 ЦПК
України, а невиконання зазначеної норми ЦПК
України призвело до того, що з рахунків ОСОБА_2 було знято більшу суму, ніж зазначено у рішенні
місцевого суду, і, відповідно, більшу суму виконавчого збору.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_2, суд виходить з положень Порядку примусового списання
(стягнення) коштів з рахунків установ і організацій, відкритих в органах Державного казначейства, і Бюджетного кодексу України.

Так, пунктом 4 зазначеного Порядку
передбачено, що відповідно до ст.Ю Бюджетного кодексу України, примусове стягнення та арешт може
накладатися виключно на рахунок, за яким здійснюються визначені у судовому рішенні види соціальних
виплат (за відповідним КПКВ та КЕКВ). На думку суду, держвиконавцем повинні
були вжитися заходи щодо перевірки, чи може бути накладений арешт на всі розрахункові рахунки
ОСОБА_2 при примусовому виконанні рішення суду, оскільки у судовому рішенні певний розрахунковий рахунок не
зазначався, і тому пояснення
представника позивача про те, що арешт всіх розрахункових рахунків ОСОБА_2 призвів до паралізації роботи
Управління з огляду на специфіку роботи управління праці та соціального захисту населення.

3

Керуючись
ст.ст.69,70,71,159,160,162,163,168 Кодексу адміністративного судочинства
України, Законом України «Про виконавче провадження», Бюджетним кодексом
України, Порядком примусового списання
(стягнення) коштів з рахунків установ і організацій, відкритих в органах Державного казначейства,
затвердженого Наказом Державного казначейства України №НОМЕР_2 від 05.102001
року «Про затвердження Порядку примусового списання (стягнення) коштів з рахунків установ і організацій,
відкритих в органах Державного казначейства», суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
арешт грошових коштів і стягнення виконавчого збору.

Визнати такими, що не відповідають
вимогам діючого законодавства, і скасувати постанову державного виконавця ОСОБА_3 від 30 травня 2007 року про накладення арешту на грошові кошти у сумі 3114
грн. 19 коп., що містяться на всіх рахунках ОСОБА_2, відкритих у відділенні Державного казначейства України у Новоазовському районі, і постанову
державного виконавця цього ж підрозділу відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у
Донецькій області від 30 травня 2007 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у сумі 283 грн.
10 коп..

На постанову може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Новоазовський районний суд Донецької області
протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення постанови.