Справа № 22-а-11859/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий в 1 інстанції - Качуріна Л.С.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2008 року справа № 22-а-11859/08

зал судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Бадахової Т.П., Ханової
Р.Ф.

при секретарі судового засідання Кірсановій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

управління Пенсійного фонду України м. Лисичанська
Луганської області

на постанову Луганського окружного адміністративного
суду

від по
адміністративній справі

10 липня 2008 року
№ 2а-6641/08

за позовом

ОСОБА_1

до

управління
Пенсійного фонду України м. Лисичанська Луганської області

про

визнання дій посадових осіб управління Пенсійного фонду України м. Лисичанська
Луганської області незаконними, зобов'язання зробити перерахунок пенсії,
-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до
управління Пенсійного фонду України м.
Лисичанська Луганської області про визнання дій посадових осіб управління Пенсійного фонду України м. Лисичанська
Луганської області незаконними, зобов'язання зробити перерахунок пенсії з
26.06.2006 року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2008 року по справі № 2а-6641/08 позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, в наслідок чого, визнані неправомірними дії управління Пенсійного фонду України м. Лисичанська
Луганської області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 в розмірі, меншому встановленого
ч.4ст.54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; зобов'язано управління Пенсійного фонду України м. Лисичанська
Луганської області зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008 року. Стягнуто на користь
ОСОБА_1 з Державного бюджету України витрати на оплату правової допомоги в
розмірі 2000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову
відмовити.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач
ОСОБА_1 віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, є інвалідом
ІІІ групи, що підтверджується довідкою серії МСЕК № 0066228 і має право на
основну та додаткову пенсію.

Позивач
19.12.2007 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсій у
розмірах, встановлених ст. 50, ч. 4 ст.
54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, але отримав відмову.

Колегія суддів
вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до
ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею 19
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до
статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Розділ 8 даного Закону передбачає правила
призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1,
2, 3, 4.

Стаття 49 цього
розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних
розмірах, зокрема, інвалідам ІІІ групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Виплата
зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми
розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1. Частина четверта
статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчим по ІІІ групі - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до п.
п. 12, 13, 14, 15, 17 п. 28 розділу 2 Закону України „Про державний бюджет
України на 2008 рік" з 1 січня 2008 року внесені зміни, зокрема, до ст.
50, ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, Рішенням
Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 п.
п. 12, 13, 14, 15, 17 п. 28 розділу II "Внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих актів України" були визнані такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Тому перерахунок
пенсії позивачу повинен розраховуватися із розмірів, передбачених ст. 50, 54 «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

Статтею
152 Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким
чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції відносно
задоволення вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок
пенсії у 2008 році в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком лише з
22 травня 2008 року.

Згідно ч. 3 ст.
67 спеціального Закону у разі
збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до
статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення
прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,
затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії
громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий
мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України «Про державні
соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №
2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для
визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно
до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3
статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а
також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом України
«"Про Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року № 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, затверджений
прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 470
гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривень, з 1 жовтня - 498 гривень.

Таким чином, для
позивача як інваліда ІІІ групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен
розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з
реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження
конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював
правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють
певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України
зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не
допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія
суддів вважає, що дії управління щодо виплати пенсій позивачу (державної та додаткової)
у розмірах менших від 6 мінімальних пенсій за віком є неправомірними та
додаткової пенсії у розмірах менших від 50% мінімальних пенсій за віком,
оскільки не відповідають вимогам ст. 50 ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наряду з викладеним, постанова суду підлягає зміні з
наступних підстав.

Суддею
першої інстанції неправильно вирішене питання щодо стягнення витрат на оплату
правової допомоги. Судом першої інстанції постановлено про стягнення з
Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на оплату правової
допомоги в розмірі 2000,00 грн.

Колегія
суддів з приводу питання компенсації витрат на оплату правової допомоги
позивачу зазначає, що частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

Частиною 2 статті 90 передбачено, що у разі звільнення сторони від оплати
надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за
рахунок Державного бюджету України. Позивач підпадає під коло осіб, яким
держава забезпечує безоплатне надання правової допомоги, оскільки має статус
ветерана війни та на нього поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів
війни і гарантії їх соціального захисту», зокрема дія частини 2 статті 22
зазначеного Закону.

Граничний
розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Отже,
позивач має право на компенсацію витрат на правову допомогу, але в межах,
встановлених законом, а до прийняття відповідного закону і набрання ним
чинності - Кабінетом Міністрів України. До набрання чинності вказаним законом
граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу відповідно до пункту 2
розділу VII
«Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ,
порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590.

Відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590, витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, якщо
компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, граничний
розмір не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за повний робочий день.

Мінімальна
заробітна плата на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на
2008 рік» від 28.12.2007 №107 - VI на час проведення судового засідання, в
якому брав участь представник позивача, становила 525 гривень (з 01.04.2008 по
30.09.2008).

Відповідно
до частини 1 статті 52 Кодексу законів України про працю для працівників
установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При
п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається
правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіком змінності, які
затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним
органом первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації
з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). Згідно
частини 1 статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників
не може перевищувати 40 годин на тиждень. Тобто повним робочим днем вважається
день тривалістю 8 годин.

Як
вбачається з матеріалів справи засідання по ній тривало: 10.07.2008р. - 5
хвилин (а.с.39-40), суддя враховує час, який був затрачений на дорогу, та
вважає за необхідне визначити час надання правової допомоги - 1 година.

Таким
чином, витрати на правову допомогу, які повинні компенсуватися позивачеві за
рахунок Державного бюджету, складають 3 гривні 28 копійок за наступним
розрахунком: (525 х 1 годину) = 65,
625 х 5 % = 3 грн. 28 коп.

8 годин

Керуючись
статтями 184, 195, 196, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України м. Лисичанська Луганської області - задовольнити частково.

Постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 10 липня 2008 року по справі № 2а-6641/08 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України м. Лисичанська
Луганської області про визнання
неправомірними дій управління
Пенсійного фонду України м. Лисичанська Луганської області щодо виплати
пенсії ОСОБА_1 в розмірі, меншому встановленого ч.4ст.54 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”; зобов'язання
управління Пенсійного фонду
України м. Лисичанська Луганської області зробити перерахунок та виплату пенсії
ОСОБА_1 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008
року; стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України витрати на
оплату правової допомоги в розмірі 2000,00 грн.- змінити
в частині витрат на правову допомогу.

Стягнути з
Державного бюджету на користь ОСОБА_1 витрати
на правову допомогу в сумі 3 гривні 28 копійок

В решті
постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2008 року
по справі № 2а-6641/08 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту складення її в повному обсязі.

Головуючий

Судді