Справа № 22а-1688/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

__ ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
cправа № 22а -1688/08 Головуючий
суддя у 1-ій
rатегорія статобліку - 11 інстанції - Бутельська Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого, судді Сафронової
С.В. (доповідача),

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенка С.А.,

при секретарі Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 13 вересня 2007 року

у адміністративній справі №
262/07 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МНС України в
Кіровоградській області про відшкодування невиплачених грошових сум, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 13 вересня 2007 року відмовлено у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1до Головного управління МНС України в
Кіровоградській області, в якому позивач просив стягнути з відповідача на його
користь грошову винагороду у розмірі 25042,5 грн. за розшук, піднімання,
розмінювання та знешкодження кожного ВНП окремо (в зоні надзвичайної ситуації
внаслідок вибуху боєприпасів на військовому складі військової частини А-2985
Мелітопольського району Запорізької області) за період з 07.05.2004 року по
04.06.2004 року.

Не погодившись з постановою суду позивач подав апеляційну скаргу, в
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти
нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована
неправильним тлумаченням та застосуванням судом норм Постанови кабінету
Міністрів України від 06.04.2998 р. № 452 «Про упорядкування додаткових видів
забезпечення військовослужбовців» та наказу МНС України від 18.09.2000 р. №
243 «Про затвердження Інструкції про
порядок та умови виплати військовослужбовцям ЦО України винагороди за розшук,
піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів», а також не
врахування судом порушення відповідачем норм кодексу України про працю.

Відповідач заперечуючи проти апеляційної скарги надіслав до суду письмові
заперечення, в посилаючись на те, що
головне управління МНС України в Кіровоградській області діяло і діє на
підставі і в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України,
а також на пропущення позивачем річного строку звернення до суду з
позовом, просить відмовити у задоволенні
апеляційної скарги та залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Про дату, час і місце судового розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 сторони
були повідомлені належним чином, що підтверджено повідомленнями про вручення
поштового відправлення. Позивач про причину свого неприбуття в суд не
повідомив, заяву про розгляд апеляції в його відсутності не надав, а
відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Враховуючи наведені обставини та відсутність згоди обох сторін про розгляд справи
в письмовому провадження, колегія суддів вирішила за можливе розглядати справи
у відкритому судовому засіданні у відсутності сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови
суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечення на неї та заявлених вимог,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив
службу на посаді водія-сапера групи піротехнічних робіт у 1-му територіальному
рятувальному загоні військової частини Д0070 м. Кіровоград, після розформування
якого за наказом МНС України № 320 від 08.11.2005 р. правонаступником є Головне
управління МНС України в Кіровоградській області.

Судом першої
інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період служби
позивач приймав участь у розмінування вибухонебезпечних предметів у складі
піротехнічної групи, за що йому згідно
розрахунку виплати грошової винагороди за виконання робіт по розмінуванню
виплачувалася грошова компенсація із
розрахунку однієї одиниці найбільшого калібру з кількості знищених ВНП в
розмірі 54,00 грн.

При обґрунтуванні безпідставності вимог позивача,
суд прийшов до вірного висновку про те, що нарахована та виплачена позивачу
сума винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження
вибухово-небезпечних предметів повністю відповідає вимогам положень Постанови
Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 452, наказу МНС № 243 від
17.09.2000 р. та розпорядження Держсекретаря МНС України від 16.10.2001 року №
21-10115/27, якими визначені основні та додаткові види грошового забезпечення
військовослужбовців та порядок і розміри виплати військовослужбовцям винагороди
за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухово-небезпечних
предметів.

Разом з тим, із
змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що підставою для
відмови у задоволені позову ОСОБА_1 стало пропущення
ним строку звернення до суду з вимогами до Головного управління МНС України в
Кіровоградській області про відшкодування невиплачених грошових сум.

Колегія судді
погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки позивач після
отримання грошової винагороди за виконання піротехнічних робіт у 2004 році та
при звільненні у грудні 2005 року, не звертався до керівництва військової
частини з вимогою про перерахунок виплаченої йому винагороди з урахуванням
виконаних ним робіт по розшуку, підніманню, розмінюванню, транспортуванню та
знешкодження кожного вибухонебезпечного предмету.

Наведені у
попередньому абзаці обставини свідчать про правильність висновків суду першої
інстанції стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутності
підстав для поновлення цього строку судом, оскільки відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення
до суду за захистом прав особи встановлюється річний строк, який обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх
прав.

Положення
ст.233 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що у разі порушення
законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в
даному випадку не застосовується, оскільки у даному випадку
розрахунок з позивачем було проведено ще у 2004 році у повному обсязі
відповідно до Актів виконання робіт по розмінюванню місцевості від
вибуховонебезпечних предметів, складених у період з 07.05.2004
року по 04.06.2004 року (а.с.86-166) та затверджених
Мелітопольсько-Весельківським військовим комісаром та командиром військової
частини ДО130. Позивач, отримавши ще у 2004 році винагороду за роботу,
розраховану у відповідності до Інструкції про порядок та умови виплати
військовослужбовцям ЦО України, не оспорював її розмір чи порядок розрахунку
винагороди. Знехтувавши
встановленими законом вимогами
щодо строків і порядку оскарження розрахунку виплати за проведені роботи та
звернення до суду позивач, таким
чином, втратив право на судовий захист

Посилання позивача на положення КЗпП України не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки на військовослужбовців не поширюється законодавство про працю,
а порядок проходження служби, їх звільнення, отримання винагород, оплата праці
та порядок і норми оплати праці військовослужбовців регулюється спеціальними
законами, постановами уряду, положеннями, інструкціями, наказами та
розпорядженнями відповідних міністерств
та уповноважених на це посадових
осіб.

. Згідно
до ч.1 ст.100 КАС
України ,
пропуск строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на
цьому наполягає одна із
сторін. З матеріалів
справи видно, що
представники відповідача на цьому наполягали.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясував в достатньо повному
об'ємі права та
обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи та дав їм
належну правову оцінку, а тому
постанова суду відповідає вимогам закону.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду першої
інстанції не спростовують, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 86 КАС України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на всебічному, повному і

об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Оскільки, при вирішенні справи судом правильно застосовані норми матеріального права,
порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не встановлено, апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає..

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 вересня 2007
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня
виготовлення її повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлений 03 червня 2008 року.

Судді: