Справа № 22-а-1324/08
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2008-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
вересня 2008 року
м. Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача
- КУШНЕРИКА М.П.

суддів: ОЛЕНДЕР І.Я.,
ЗАВЕРУХИ О.Б.

при секретарі
судового засідання - СЮТИК Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Львові справу

за апеляційною скаргою - Міністерства оборони України

на постанову Ківерцівського районного суду Волинської
області від 11 червня 2007р. у справі

за позовом ОСОБА_1

до Ківерцівського районного військового комісаріату, Міністерства оборони України

про визнання нечинним рішення комісії про відмову у наданні статусу учасника
бойових дій, -

В С Т А
Н О В И Л А :

Постановою
Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.06.2007р. частково задоволено позовОСОБА_1., якою
визнано нечинним рішення комісії Міністерства оборони України від 12.05.2006р.
про відмову ОСОБА_1. в наданні статусу учасника бойових дій.

Постанова
мотивована тим, що відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій
визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці
Радянської армії, Військово-Морського флоту, Комітету державної безпеки, особи
рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх
справ колишнього союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і
радників), працівників відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього
Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах,
де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи
забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

ОСОБА_1 з 01.12.1968р. по 29.05.1970р. проходив
військову службу на території бойових дій в Чехословаччині, яка відповідно до
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08.02.1994р.
переліку, відноситься до держав, яким надавалася допомога за участю
військовослужбовців Радянської армії … колишнього Союзу РСР і періоди бойових
дій на їх території з 20.08.1968р. по 01.01.1969р.

В позові до Ківерцівського районного військового
комісаріату - відмовлено, оскільки їх діями не порушено права позивача.

Міністерство оборони України оскаржило дану постанову з підстав неповного з'ясування та недоведеності обставин, що мають значення
для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що привело до
неправильного вирішення спору, мотивуючи тим, що згідно архівної довідки,
позивач проходив військову службу у військовій частині 47286 на території
колишньої ЧРСР в період, коли там велися бойові дії. Однак, не вбачається, що
він брав участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ
(флотів), як того вимагає п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до п.7 Положення затвердженого наказом
Міністра оборони України №208 від 26.07.1996р. передбачено, що у виняткових
випадках при неможливості вирішення комісіями обласних військових комісаріатів
питань про встановлення статусу ветеранів війни, відповідні матеріали
направляються на розгляд комісії Міністерства оборони України щодо розгляду
спірних питань, пов'язаних із встановленням статусу ветеранів війни.

Протоколом №4 від 12.05.2006р. комісія
Міністерства оборони України відмовила у встановленні статусу в зв'язку з
відсутністю підтвердження про участь у бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів).

Вважає, що суд своїм рішенням фактично встановив
факт, що має юридичне значення, а саме, що позивач проходив військову службу у
відповідний період і приймав участь в бойових діях, однак таке суперечить
абзацу 2 п.2 Постанови пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про
судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Просить
скасувати постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, виходячи з наступного:

Судом
першої інстанції встановлено, щоОСОБА_1. проходив військову службу в в/ч 47286 з
01.12.1968р. по 29.05.1970р.. Дана військова частина 21.08.1968р. вибула з
м.Бердичів на постійне місце дислокації в м.Оломоуц ЧРСР, де перебувала до
29.05.1970р., що відповідає періоду бойових дій на території даної держави,
відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №63 від 08.02.1994р., якою
затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю
військовослужбовців Радянської армії … колишнього Союзу РСР і періоди бойових
дій на їх території з 20.08.1968р. по 01.01.1969р.

З довідки виданої Центральним архівом МО
Російської федерації також вбачається, що згідно Постанови Кабінету Міністрів
України №63 від 08.02.1994р., пільги розповсюджуються на особовий склад
з'єднань і частин, які знаходились на території Чехословаччини і брали участь в
бойових діях 1968р. з 20.08.1968р. по 01.01.1969р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції, що рішення комісії Міністерства оборони України від 12.05.2006р. про
відмову в наданні ОСОБА_1. статусу учасника бойових дій є нечинним, оскільки
відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій
на території інших країн - військовослужбовці Радянської армії,
Військово-Морського флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового,
начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ
колишнього союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і
радників), працівників відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього
Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах,
де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи
забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

З
матеріалів справи не вбачається і цього не довів представник Міністерства
оборони України, що дислокація військової частини, де позивач проходив
військову службу в цей період, не була задіяна в бойових діях або забезпечувала
бойову діяльність військ.

Відповідно до ст.71ч.2 КАС України,
відповідач - Міністерство оборони України не довів правомірності оскаржуваного
рішення.

Судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні позовних вимог до
Ківерцівського районного військового
комісаріату, оскільки таким не порушено прав позивача.

Щодо посилання апелянта на прийняття судом першої інстанції оскаржуваної
постанови і тим самим встановлення факту, що має юридичне значення, то таке
спростовується прийнятою ухвалою від 11.06.2007р., якою закрито провадження в
частині позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення.
(а.с.45)

За
таких обставин судове рішення першої інстанції ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги дане рішення
не спростовують, підстави для скасування постановленого по справі судового
рішення відсутні.

Керуючись
ст.160 ч.3, 196 ч.4, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 червня 2007р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Ківерцівського районного військового комісаріату, Міністерства оборони України про визнання нечинним рішення комісії про
відмову у наданні статусу учасника бойових дій, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом
одного місяця, починаючи з 09.09.08р.

Суддя-доповідач:
М.П.КУШНЕРИК

Судді: І.Я.ОЛЕНДЕР

О.Б.ЗАВЕРУХА