Справа № 2-а-203/08
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2008-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 2-а-203/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2008 року
м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський окружний адміністративний суду у складі головуючого судді Головко О.В.

при секретарі судового засідання Дєговцові І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

позов Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.
Дніпродзержинська

до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Дніпродзержинську

про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

УПФУ звернулося до
суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпродзержинську включити
до акту щомісячної звірки витрат по особовій справі потерпілого ОСОБА_1, якому
виплачена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, за
період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року у загальній сумі 600 грн. та державне мито покласти
на відповідача.

В
судове засідання з'явився представник позивача за довіреністю. Представник
відповідача в судове засідання повторно, від якого надійшла заява про розгляд
справи за його відсутністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просив
суд позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Законом
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено обов'язок Фонду соціального страхування
відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або у
разі його смерті при настанні страхового випадку.

Представник відповідача позов не визнав, надіславши суду
письмові заперечення проти позову. В своїх запереченнях представник відповідача
зазначив, що відповідно до Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
Фонд соціального страхування сплачує страхові виплати та надає соціальні
послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01.04.2001,
з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку
Фонду соціального страхування документи, що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке
право встановлено в судовому порядку. Крім того представник відповідача
зазначила, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» виробнича травма, яку отримав ОСОБА_1,
сталася з ним в ІНФОРМАЦІЯ_2 році, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3, тому страхові виплати,
пов'язані з травмою, повинні відшкодуватися країною, на території якої стався
нещасний випадок.

Дослідивши
чинне законодавство, матеріали справи та доводи представника позивача суд
доходить висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 було заподіяно трудове каліцтво
під час виконання ними трудових обов'язків на ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з чим
потерпілому призначена пенсія по інвалідності, яка настала від трудового
каліцтва або профзахворювання. Управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за період з
ІНФОРМАЦІЯ_1 виплачено ОСОБА_1
пенсію в сумі 600 грн.

Суд зазначає, що статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система прав,
обов'язків і гарантій,
яка передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне забезпечення
громадян у разі
хвороби, повної, часткової або
тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
страхових внесків власником
або уповноваженим ним органом,
громадянами, а також бюджетних та
інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті
4 Основ, в
Україні залежно від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття.

Відносини,
що виникають за зазначеними у частині першій
цієї статті видами
загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
регулюються окремими законами, прийнятими
відповідно до
цих Основ.

Спори,
що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо
законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За
пенсійним страхуванням згідно
зі статтею 25
Основ надаються такі
види соціальних послуг
та матеріального забезпечення: пенсії
за віком, по
інвалідності внаслідок загального захворювання
(в тому числі каліцтва, не пов'язаного
з роботою, інвалідності
з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника,
крім передбачених пунктом
4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до
пункту 4 цієї
статті за страхуванням
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання надаються такі
види соціальних послуг
та матеріального
забезпечення: профілактичні
заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я
та працездатності потерпілого;
допомога по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом
чи іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням
ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсія у
зв'язку із втратою
годувальника, який
помер внаслідок нещасного
випадку на виробництві
або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які
померли внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання.

У частині 4 статті 26
Основ встановлено, що
якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи
надання соціальних
послуг між страховиками
виник спір щодо
понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком,
до якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний
страховик має право звернутися до належного страховика щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного захворювання
є наслідком страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним
страховиком, тим, хто
має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального страхування
від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України «Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 1
квітня 2001 року, встановлено, що
Фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли
на виробництві до 1 квітня 2001 року,
з того часу,
коли відповідні підприємства
передали в установленому порядку
Фонду документи, що підтверджують право
цих працівників (членів їх
сімей) на такі
страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке
право встановлено в
судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду,
продовжують отримувати належні
виплати та соціальні
послуги від свого роботодавця,
Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому
кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у
рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з інших
видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» закріплене
аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками
з інших видів
соціального страхування
виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися
до відповідного страховика з інших видів
соціального страхування
щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом частини 2 статті 2 зазначеного Закону особи, право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було
встановлено згідно
із законодавством СРСР
або законодавством України
про відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам внаслідок
травмування на виробництві
або професійного захворювання, пов'язаних
з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено
в Україні,
не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою
особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане
з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом «а» статті
27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що громадянам
України - переселенцям з інших
держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва
або професійного захворювання призначаються
незалежно від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3
розділу XI
(Прикінцеві положення)
Закону України «Про
загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» відшкодування шкоди, медична, професійна та
соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові виплати
і соціальні послуги.

Пунктом 3
розділу XI
вищезазначеного закону встановлено,
що вся заборгованість потерпілим
на виробництві та членам їх сімей, яким
до набрання чинності
цим Законом підприємства,
установи та організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням
здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і
організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних
випадків відшкодувати потерпілим
на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням
здоров'я, не залежить від того,
чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що
ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як
вбачається з абзацу
7 наведеного вище
пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих
та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею
21 Закону України
«Про охорону праці», які ліквідуються.

Відповідно до статті 1
Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року,
пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної
Угоди та членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати,
пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за даною Угодою,
несе держава,
яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на
підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що страховиком, який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, яка
стала інвалідом від
нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому
витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Разом з тим,
обраний у цій
справі спосіб захисту (відновлення) порушеного
права суд вважає
неналежним, таким, що не
відповідає змісту прав
Управління ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві
та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання та пенсій
у зв'язку з
втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений
постановою Правління Пенсійного фонду України
та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003
№ 5-4/4, не врегульовує спірних
відносин, які виникли
у даному випадку, оскільки встановлене
ним правило підписання
актів звірки розрахунків
припускає відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів
з боку Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань спір у
судовому порядку має
вирішуватись шляхом вимоги про
стягнення відповідних коштів, а
не шляхом пред'явлення вимог про підписання
актів звірки.

Згаданий Порядок
визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
на виробництві та
професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на
виробництві або
професійного захворювання та
пенсій у зв'язку
із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, які призначені
особам, що застраховані згідно із Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили
втрату працездатності» (крім
осіб, зазначених у
пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно
із законодавством СРСР
або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування
на виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Щодо позовних вимог про покладення судових витрат на
відповідача суд зазначає, що відповідно до
частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони
- суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та
проведенням судових експертиз. Оскільки
Пенсійний фонд звільнений від сплати судових витрат та їх не поніс,
зазначене клопотання не підлягає задоволенню.

Таким чином суд дійшов висновку, що
зазначений позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 122, 162 КАС
України суд, -

п о с т а н о в и в:

У
задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.
Дніпродзержинська до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпродзержинську про
зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження через
Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня
складання постанови у повному обсязі, а апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови складений 08.11.2008 року.

Суддя О.В. Головко