Справа № 22-а-11455/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Ушаков Т. С.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2008 року справа №
22-а-11455/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, повідомлений належним чином,

від відповідача:

не з'явився, повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м.
Брянці Луганської області

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду

від 25
липня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-8174/08 (суддя Ушаков Т. С.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Брянка

до

Управління Пенсійного фонду України в м.
Брянці Луганської області

про

визнання бездіяльність неправомірною,
зобов'язання встановити та виплатити підвищення до пенсії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 17 квітня 2008 року до Луганського окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 2-4) до Управління
Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області (далі по тексту
- УПФУ в м. Брянці) про визнання неправомірною бездіяльності УПФУ в м. Брянці щодо невиплати з 1
січня 2006 року підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», зобов'язання виплатити підвищення до
пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 1 січня 2006 року та з 1 січня 2008 року, зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської
області в подальшому при підвищенні встановленого законом розміру прожиткового
мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб, збільшувати з дня встановлення
нового розміру вказаного прожиткового мінімуму розмір підвищення до пенсії,
передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195 - ІV, в
розмірі 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком, виходячи з того, що
розмір мінімальної пенсії за віком складає не менше прожиткового мінімуму,
встановленого законом для непрацездатних осіб, стягнення судових витрат в сумі
58 грн. 40 коп., з яких 3 грн. 40 - судовий збір, 55 грн. - правова
допомога.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2008
року по справі № 2-а-8174/08 був частково задоволений позов ОСОБА_1 Суд першої
інстанції визнав незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м.
Брянці Луганської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, зобов'язав
Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці Луганської області здійснити
ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 9 липня 2007 року, стягнув з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 грн. 70 коп.

Позивачем
зазначена постанова не оскаржувалася, тому відповідно до частини 1 статті 195
Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд відбувається
в межах поданої відповідачем апеляційної скарги.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Сторони про час,
місце та дату судового розгляду були повідомлені належним чином, проте правом
бути присутніми на судовому розгляді не скористалися.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004
року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин),
який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей
війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну
захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1
вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

ОСОБА_1 згідно
паспорту НОМЕР_1, виданого Брянківським МВ УМВС
України в Луганській області 22 грудня 1998 року (арк. справи 5), народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто станом на 2 вересня 1945 року їй було 4 роки. Статус
позивача як дитини війни підтверджується посвідченням (арк. справи 6).

Позивач
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни за 2006 - 2008 роки
зазначає наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога,
що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Пунктом 17
статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20
грудня 2005 року № 3235-IV, який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлено, що з метою приведення окремих норм
законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу 7 статті
5 та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України
«Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
від 19 січня 2006 року N 3367-IV, який набрав чинності з 2 квітня 2006 року,
пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
було виключено, статтю 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» було викладено в наступній редакції: «Установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006
році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету». При цьому, Порядок надання пільг, передбачених
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2006
році Кабінетом Міністрів України розроблено не було.

З огляду на те,
що положення статті 110 Закону України "Про державний бюджет України на
2006 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не визнані
неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними щодо відмови у виплаті
позивачу, як дитині війни, за 2006 рік підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком та відповідно правильно відмовив в задоволенні
позову в цій частині.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

З
огляду на те, що стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з
1 січня 2008 року була викладена в іншій редакції, за якою виплата 30 %
підвищення пенсії передбачена не була та спірні правовідносини були заявлені та
розглянуті судом першої інстанції за 2007 рік, то постанова суду першої
інстанції підлягає зміні з визначенням у судовому рішенні, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині визнання незаконними дій УПФУ в м. Брянці
Луганської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі
30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання незаконної бездіяльності відповідача по
невиплаті позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся 21 лютого 2008 року до відповідача з
заявою про виплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 1 січня 2006
року по 31 січня 2008 року (арк. справи 7), відповідач листом від 26 лютого
2008 року (арк. справи 8) відмовив в перерахунку підвищення до пенсії за заявою
позивача, тобто мають місце протиправні дії, питання про визнання яких
протиправними позивач не ставив.

Частиною 2
статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд
розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони
просять. Суд першої інстанції обґрунтував вихід за межі позовних вимог в
частині визнання незаконними дій відповідача щодо відмови в виплаті позивачу
підвищення до пенсії наявністю в матеріалах справи доказів звернення позивача
про захист свого права на виплату підвищення до пенсії, відповіді відповідача
на таке звернення, рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9
липня 2007 року у справі N 1-29/2007.

Враховуючи
викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо
визнання незаконними дій УПФУ в м. Брянці щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті
підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині
війни, проте не погоджується з зазначенням періоду визнання незаконними дій
відповідача, а саме за 9 липня 2007 року, тоді як повинен був визнати
незаконними дії відповідача за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року,
тому в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно частини 2
статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Статтею 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Колегія суддів з приводу питання компенсації судових витрат на правову
допомогу позивачу зазначає, що частиною 1 статті 87 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До складу останніх відносяться
і витрати на правову допомогу. За загальним правилом витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги, несуть сторони. Сторона, яка не є суб'єктом владних
повноважень і виграла справу, має право на компенсацію їх іншою стороною
судових витрат, зокрема й витрат на правову допомогу, але в межах, встановлених
законом, а до прийняття відповідного закону і набрання ним чинності - Кабінетом
Міністрів України. До набрання чинності вказаним законом граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу відповідно до пункту 2 розділу VІІ
«Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ,
порядок їх компенсації за рахунок
держави» від 27 квітня 2006 року № 590. Як вбачається з матеріалів справи,
правова допомога з представництва інтересів на судовому розгляді справи
позивачу не надавалася, тому колегія суддів, дійшла висновку, що складання
позовної заяви та заяви для отримання довідки до Управління Пенсійного фонду
України в м. Брянці Луганської області є правовою допомогою, проте в розумінні
статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України та постанови Кабінету
Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, порядок їх
компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590 вартість
цих послуг стягненню з Державного бюджету України не підлягає. Крім того,
позивачем не надано належним чином оформленого платіжного документа, що
підтверджує сплату 55 грн. за правову допомогу, свідоцтва про державну
реєстрацію ОСОБА_2 як суб'єкта підприємницької діяльності з правом надання
юридичних послуг, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в частині компенсації витрати на правову допомогу.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм процесуального права, що обумовлює зміну
постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтею 24, частиною 1 статті 94, статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці
Луганської області на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-8174/08
задовольнити частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-8174/08
змінити.

Доповнити абзац
2 резолютивної частини постанови Луганського
окружного адміністративного суду від 25 липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-8174/08 наступним
реченням:

«Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м.
Брянці Луганської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року незаконними».

Доповнити абзац
3 резолютивної частини постанови Луганського
окружного адміністративного суду від 25 липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-8174/08 наступним
реченням:

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Брянці
Луганської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року».

Резолютивну
частину постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-8174/08 доповнити абзацом 4, виклавши в
наступній редакції:

«В
інший частині позовних вимог - відмовити».

Вважати
абзаци 5, 6 резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2008 року
по адміністративній справі № 2-а-8174/08 абзацами 6, 7.

В
іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25
липня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-8174/08 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та
підписаний колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошений в судовому
засіданні 31 жовтня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/ К.П.Горбенко

оригіналом згідноманко