Справа № 22-а-14643/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Максюта І.О.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2008 року справа №
22-а-14643/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Арабей Т.Г.

суддів розглянувши в порядку письмового
провадження

Геращенко І.В., Малашкевич С.А. Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської області

апеляційну скаргу

на постанову

Кіровського міського суду Луганської
області

від

25 вересня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-264/2008

за позовом

ОСОБА_1

до
про

Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської
області стягнення недоплаченої
щорічної разової допомоги до 05 травня, -

ВСТАНОВИЛА
:

Постановою Кіровського міського суду Луганської області від 25 вересня 2008
року позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської області про стягнення
недоплаченої грошової допомоги інваліду війни 2 групи до 5 травня за 2002-2007
роки було задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість за зазначеним видом грошової допомоги за 2002-2008 роки
у сумі 11993,28 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права, та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони
до суду апеляційної інстанції не з'явились, про розгляд справи повідомлені
належним чином, подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутність.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити
частково, а судове рішення скасувати, з наступних підстав.

Позивач,
належить (віднесений) до 1 категорії як особа, що потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, до жовтня 2007 року був інвалідом ІІІ групи, а з
19.10.2007р. визнаний інвалідом 2 групи,
і згідно ч. 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право
на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи та
восьми мінімальних пенсій за віком відповідно.

Відповідно до п. 9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», особами, які є учасниками війни, є особи,
залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок
захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий
статус учасників війни, визначає Закон України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-12. Розділом
ІІІ цього Закону визначені пільги інвалідам війни та гарантії їх соціального
захисту, стаття 13 якого передбачає пільги інвалідам війни.

Фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, відповідно до статті 17
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, а виплата
разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16
цього Закону, відповідно до статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці
та соціального захисту населення, внаслідок чого колегія суддів не приймає
посилання скаржника на те, що з Управління здійснюється безпідставне стягнення
грошових коштів.

Відповідно
до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Відповідно
до принципу верховенства права та законності-суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість
держави. Крім того, як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України №
9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,-
судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти Президента, Постанови Верховної ради України,
Постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України), підлягають оцінці на
відповідно як Конституції України так і закону.

Фактично позивач отримав від Управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської міської ради
Луганської області в 2004 році - 130 грн., в 2007р.-30 грн.
та у 2008 році 400 грн. при цьому відповідач керувався положеннями Закону
України “Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Рішеннями
Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 і від 9 липня
2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають частинам 2 і 3 ст. 22
Конституції України, серед інших, положення статті 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік», і ст. 29 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007р.» відповідно в частині зменшення розмірів виплат
учасникам бойових дій в порівнянні з тими, які встановлені Законом про
ветеранів.

Таким
чином, посилання відповідача, що при нарахуванні ОСОБА_1. щорічної грошової
допомоги до 5 травня протягом 2004 року в розмірі 160 грн., слід
керуватися ст. 44 Закону України “Про
Державний бюджет на 2004 рік”, а не ч.1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р. є безпідставним. Тому
відповідача належить зобов'язати нарахувати позивачу недоплачену суму щорічної
грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи
за 2004 рік в розмірі 579.60 грн. (92,45 х 8-160).

Крім того, неправомірність дій відповідача при нарахуванні позивачу
грошової допомоги до 5 травня протягом 2007 року в розмірі 360 гривень,
встановлених ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”, а не в
розмірі 410,06 грн. (410,06 х 8) згідно
ч.1 ст. 28 Закону України “Про
загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 р.
є очевидною. Тому, відповідача належить зобов'язати нарахувати позивачу
недоплачену суму щорічної грошової допомоги, як інваліду війни ІІ групи за 2007 рік в розмірі 2920,48 грн. (410,06 х
8-360).

Крім того, неправомірність дій відповідача при нарахуванні позивачу
грошової допомоги до 5 травня протягом 2008 року в розмірі 400 гривень,
встановлених ст. 58 Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік”,
а не Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №
1058-IV від 09.07.2003 р. є безпідставним. Тому, відповідача належить
зобов'язати нарахувати позивачу недоплачену суму щорічної грошової допомоги, як
інваліду війни ІІ групи за 2008 рік в
розмірі 3448 грн. (481х8-400),а всього слід нарахувати позивачу недоплачену
суму щорічної грошової допомоги за 2004, 2007 та 2008 роки у розмірі 6535,57 грн.

До того ж,
колегія судів не приймає посилання відповідача на те, що мінімальний розмір
пенсії за віком встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те,
що положення частини 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для
застосування даної величини(мінімального розміру пенсії за віком) до
обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком,
оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого
частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Колегія
суддів не приймає посилання скаржника на відсутність порядку сплати щорічної
допомоги за 2004, 2007, 2008 роки у
зв'язку із прийняттям Конституційним Судом України рішень з огляду на те, що
судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності
від надходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог в частині стягнення разової грошової допомоги до 5
травня за 2002, 2003, 2005, 2006 роки, оскільки здійснення відповідачем виплати
в ці роки у розмірах, передбачених Законами України „Про Державний бюджет” на
відповідні роки є правомірним, тому, що вони передбачені вищезазначеними
законами, що прямо встановлюють розмір щорічної грошової допомоги до 5 травня,
які не визнані неконституційними, що підтверджує правомірність їх застосування
при виплаті допомоги.

Апеляційний розгляд справи здійснений, виходячи
з зазначених норм, з урахуванням Рішення Європейського Суду з прав людини
«Кечко проти України», а саме з врахуванням зауважень Суду, якими визначено, що
в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм
робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо
чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі
вимоги необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти
у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на
відсутність порядку сплати щорічної допомоги за 2004,2-7 роки у зв'язку із
прийняттям Конституційним судом України рішень з огляду на те, що судові
рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від
надходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Позивачу чудом І інстанції були задоволені позовні вимоги щодо стягнення
коштів на виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2008 рік.
Однак, як вбачається з матеріалів справи такі позовні вимогиОСОБА_1. не заявляв
взагалі.

Зважаючи
на те, що обставини справи встановлені судом повно і правильно, але судом
першої інстанції правильна оцінка спірним правовідносинам надана частково,
допущено помилку в застосуванні норм матеріального і процесуального права,
оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1. за
2002,2003,2005,2006 та 2008 роки підлягають скасуванню з постановленням в цій
частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись
ч. 3 ст. 24, ст.ст. 160, 167, 184 ч.1, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1
ст. 202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Кіровської міської ради Луганської області - задовольнити частково.

Скасувати
постанову Кіровського міського суду
Луганської області від 25 вересня 2008 року у справі за № 2а-264/2008 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської міської ради
Луганської області про зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову
допомогу до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як інваліду
війни ІІ групи за період з 2002 по 2008
роки у сумі 11993,28 грн.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської області про
зобов'язання сплатити недоотриману разову грошову допомогу задовольнити
частково.

Визнати
неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кіровської міської ради Луганської області щодо
призначення та виплати ОСОБА_1недоплачених сум
щорічної грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи за 2004, 2007 роки в
розмірі відповідно до ч. 5 ст. 13 Закон
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-12.

Зобов'язати
Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету
Кіровської міської ради Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену суму щорічної грошової допомоги інваліду війни ІІ групи за
2004, 2007 роки в розмірі 3500,08 грн.

В задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді: І.В.
Геращенко

С.А.
Малашкевич