Справа № 22-а-12749/08
Суддя: Арабей Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Намова К.Г.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2008 року справа № 22-а-12749/08

Колегія суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Арабей Т.Г.,

суддів: Геращенко І.В.,Малашкевич С.А.

при
секретарі за участю: позивача
представника відповідача

Крючковій К.М. ОСОБА_1. не з'явився

розглянувши
у відкритому апеляційну скаргу

судовому
засіданні Управління
Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки

на постанову

Донецького
окружного адміністративного суду

від

11 червня 2008
року

по
адміністративній справі

№ 2-а-2017/08

за позовом

ОСОБА_1

до про

Управління
Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки визнання
дій неправомірними, зобов'язання зробити перерахунок додаткової пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом, в
якому просив зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки провести перерахунок додаткової пенсії по інвалідності ІІ групи, виходячи з
розміру 75% мінімальної пенсії за віком за 2000-2007 роки у розмірі 11237,88
грн.

Постановою
Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2008 року позов
ОСОБА_1. до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки задоволено
частково, визнано дії посадових осіб УПФУ в Центрально-Міському районі м.
Горлівки щодо нарахування пенсії позивачу незаконними та зобов'язано
відповідача зробити перерахунок та виплату додаткової пенсії, згідно ст. 50
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.09.2005р. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не
погодившись з таким судовим рішенням Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки подало апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Суд першої
інстанції при розгляді справи встановив, що позивач отримує пенсію як особа,
яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має другу групу
інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і має право на перерахунок
та виплату додаткової пенсії, згідно ст. 50 вказаного вище Закону.

Апелянт до суду
не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним
чином.

Позивач у судовому засіданні підтримав рішення суду І
інстанції.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову суду першої
інстанції зміні, з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат
та допомоги,
що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

ОСОБА_1.
належить (віднесений) до першої категорії осіб, які потерпіли внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серіїНОМЕР_1є
інвалідом другої групи (а.с.8).

З 1 січня 2004
року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули
визначає принципи, засади і механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим
преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до
цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне
забезпечення.

Право громадян
України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розділ 8 Законом
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (надалі -
спеціальний закон) передбачає правила призначення та виплати пенсій і
компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу
визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідних розмірах, зокрема інвалідам другої групи - 75 відсотків мінімальної
пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону
здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення
правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при
реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий
рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №
966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії” від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого
прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального
розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного
законом.

Колегія судів не
приймає посилання відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком
встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те,
що положення частини 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування
даної величини(мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших
пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Частиною 3
статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що
діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу,
а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних
груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Таким чином, для
позивача як інваліда другої групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір додаткової пенсії повинен
розраховуватися, виходячи із наведених розмірів спеціального Закону.

Позиція
Управління ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд
яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-якою із них
визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня
пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія суддів не приймає доводи
відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до
спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених
пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний
Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні
№ 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005, а також у рішенні №
6-рп від 09.07.2007 року), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист,
неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий
рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони
України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У
рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації,
гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею
22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи
апеляційний перегляд справи і приймаючи судове рішення у даній справі, колегія
суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23,
частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного
забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з
положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи
зазначене, суд 1-ої інстанції правильно визнав дії Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м. Горлівки неправомірними та зобов'язав
перерахувати пенсію.

До того ж, колегія суддів зазначає, що в межах Кодексу адміністративного
судочинства України захисту підлягає порушене право позивача, внаслідок чого
зобов'язання Управління в подальшому робити перерахунок пенсії у разі
підвищення розміру мінімальної пенсії за віком є безпідставним, оскільки
встановлює обов'язки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке
може мати місце, та без наявності спірних правовідносин.

Колегія суддів
вважає, що дії Управління щодо виплати додаткової пенсії позивачу у розмірах
менших, ніж це передбачено законом є неправомірними, оскільки не відповідають
вимогам статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стосовно
посилання відповідача у апеляційній скарзі на пропущення позивачем
процесуального строку для звернення з позовом до суду, колегія суддів зазначає,
що відповідно до частини 3 статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлювати інші
строки для звернення до адміністративного суду. Пункт 3 частини 1 статті 268
Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Тому
апеляційна скарга в цій частині також задоволенню не підлягає.

На підставі
викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом правильно встановлені
обставини справи та ухвалено судове рішення.

Керуючись
статтями 184, 195, п.1 ч.1 ст. 198, 196, 200, ч. 1 п. 1 ст. 205, 206, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня
2008 року у справі № 2-а-2017/08 - залишити без задоволення.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2008 року у справі №
2-а-2017/08 - залишити без змін.

Постанова суду
апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту
проголошення.

Постанова може
бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.
Арабей

Судді: І.В.
Геращенко

С.А.
Малашкевич