Справа № 22-а-13348/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Кододова
Суддя-доповідач -
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

12
листопада 2008 року справа №
22-а-13348/08

зал судового засідання № 2
у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Арабей Т.Г.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1 - за дов. № 01-88 від 19.05.2008 р., ОСОБА_2. -
за дов. № 01-199 від 11.11.2008 р.,

від відповідача:

ОСОБА_3. - за дов. № 39804/9 від 10.11.2008 р.,
ОСОБА_4. - за дов. № 40013/9 від 11.11.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу

Єнакіївської об'єднаної державної
податкової інспекції у Донецькій області, м. Єнакієве

на постанову господарського суду Донецької області

від

8 вересня 2008 року (повний текст постанови
виготовлений 12 вересня 2008 року)

по адміністративній справі

№ 26/15а (суддя Кододова О. В.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства
«Єнакіївський коксохімічний завод», м. Єнакієве

до

Єнакіївської об'єднаної державної
податкової інспекції у Донецькій області, м. Єнакієве

про

визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 20 січня 2005 року звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом (т. 1 арк. справи 2-10) до Єнакіївської об'єднаної державної податкової інспекції у
Донецькій області, м. Єнакієве про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0
від 28 грудня 2004 року, № /0 від 28 грудня 2004 року, № /0
від 28 грудня 2004 року.

22 лютого 2005 року, 4 березня 2005 року позивачем були
надані заяви про уточнення позовних вимог (т. 1 арк. справи 80-91, 122-124) про
визнання недійсними рішення від 28 грудня 2004 року № /0 в частині
донарахування податку на прибуток по операціям оперативної оренди за 2002 та
2003 роки та по операціям продажу товарів у 2002 році в загальній сумі 35000
грн. та штрафні у загальній сумі 17500 грн., рішення від 28 грудня 2004 року №
/0 в частині донарахування податку на додану вартість по операціям
обліку кредиторської заборгованості за 2002 рік, по операціям оперативної
оренди за 2002-2004 роки, по операціям продажу товарів у 2002 році та по
операціям утримання об'єктів соціальної сфери у загальній сумі 574472 грн. та
штрафні санкції 287236 грн., рішення від 28 грудня 2004 року № /0.

17 березня 2005
року позивач уточнив позовні вимоги (т. 2 арк. справи 168-169) про визнання
недійсними рішення від 28 грудня 2004 року № /0 в частині
донарахування податку на прибуток по операціям оперативної оренди за 2002 та
2003 роки та по операціям продажу товарів у 2002 році в загальній сумі 35000
грн. та штрафні у загальній сумі 17700 грн., рішення від 28 грудня 2004 року №
/0 в частині донарахування податку на додану вартість по операціям
обліку кредиторської заборгованості за 2002 рік, по операціям оперативної оренди
за 2002-2004 роки, по операціям продажу товарів у 2002 році та по операціям
утримання об'єктів соціальної сфери у загальній сумі 574472 грн. та штрафні
санкції 287515 грн., рішення від 28 грудня 2004 року № /0.

26 травня 2005 року позивачем було надане доповнення до
позовних вимог (т. 4 арк. справи 1-4), згідно якого позивач відмовився від
своїх позовних вимог за податковим повідомленням - рішенням № /0 від
28 грудня 2004 року в частині віднесення до податкового кредиту 100 % ТМЦ по придбаним
ТМЦ, які були використані на утримання дитячого садку та оздоровчого табору, у
сумі 6742 грн. та штрафних санкцій у сумі 3371 грн.

Ухвалою від 18 серпня 2005 року (т. 4 арк. справи
164-165) господарським судом Донецької області було призначено судово-бухгалтерську
експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою від 6 травня 2008 року (т. 5 арк. справи 35)
господарським судом Донецької області провадження у справі було поновлено.

Постановою від 8 вересня 2008 року (т. 5 арк. справи
91-98) господарським судом Донецької області позовні вимоги ВАТ «Єнакіївський коксохімічний завод» були задоволені
частково. Суд першої інстанції визнав нечинними: податкове повідомлення -
рішення Єнакіївської об'єднаної державної податкової інспекції від 28 грудня 2004
року № /0 про донарахування податку на додану вартість у розмірі
567730 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 283865 грн.; податкове
повідомлення - рішення Єнакіївської об'єднаної державної податкової інспекції
від 28 грудня 2004 року про донарахування податку на прибуток у розмірі 35000 грн. та застосування штрафної
санкції у розмірі 17500 грн.; податкове повідомлення - рішення Єнакіївської
об'єднаної державної податкової інспекції від 28 грудня 2004 року №
/0 про нарахування пені за порушення терміну розрахунку у сфері
зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 112198 грн. в частині визначення суми
пені як податкового зобов'язання, в задоволенні іншої частини позовних вимог
відмовив. Також, судом першої інстанції було присуджено до стягнення з
Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті
державного мита в сумі 85 грн. та витрати по сплаті судово - бухгалтерської
експертизи в розмірі 25000 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просить
скасувати постанову суду першої інстанції в частині визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень про донарахування податку на додану вартість та
податку на прибуток, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог позивача повністю.

Позивач під час судового розгляду проти апеляційної
скарги заперечував (т. 5 арк. справи 116-124) та просив постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідач під час судового розгляду підтримав апеляційну
скаргу.

Оскільки позивачем постанова суду першої інстанції
оскаржена не була, а відповідачем в апеляційній скарзі ставиться питання щодо
часткового скасування постанови суду першої інстанції, то предметом
апеляційного перегляду є правомірність прийняття відповідачем податкових
повідомлень - рішень від 28 грудня 2004 року № /0 про визначення
податкових зобов'язань з податку на прибуток, № /0 про визначення
податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Відкрите акціонерне товариство «Єнакіївський
коксохімічний завод», м. Єнакієве є юридичною
особою, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію (т 1 арк. справи
103). За довідкою статистики позивач включений до Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України за № 00191098 (т. 1 арк. справи 104).

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону України “Про
державну податкову службу в Україні” №
509 - ХІІ від 4 грудня 1990 року в редакції Закону України № 3813-ХІІ від 24
грудня 1993 року зі змінами та доповненнями внесеними Законом України № 2505-IV
від 25 березня 2005 року, передбачено, що органи державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України,
мають право здійснювати документальні планові виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного
законодавства юридичними особами.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами
відповідача з 19 жовтня 2004 року по 27 грудня 2004 року (з перервою в роботі -
23, 24, 30, 31 жовтня 2004 року, 6, 7, 13, 14, 20, 21, 25-30 листопада 2004
року, 1-16 грудня 2004 року) була проведена планова документальна перевірка
дотримання вимог податкового та валютного законодавства ВАТ «Єнакіївський коксохімічний завод» за період з 1
квітня 2002 року по 1 липня 2004 року, за результатами якої був складений акт №
201/23-1/00191098 від 27 грудня 2004 року (т. 1 арк. справи 17-30). На підставі
акту перевірки № 201/23-1/00191098 від 27 грудня 2004 року відповідачем 28
грудня 2004 року були прийняті:

- податкове повідомлення - рішення від 28 грудня 2004
року № /0 (т. 1 арк. справи 14) про визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 53100 грн., з якої 35400
грн. - основний платіж, 17700 грн. - штрафні (фінансові) санкції,

- податкове повідомлення - рішення від 28 грудня 2004
року № /0 (т. 1 арк. справи 15) про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 862545 грн., з якої
575030 грн. - основний платіж, 287515 грн. - штрафні (фінансові) санкції,

- податкове повідомлення - рішення від 28 грудня 2004
року № /0 (т. 1 арк. справи 16) про визначення пені за порушення
терміну розрахунків у сфері ЗЕД.

Стосовно позовних вимог в частині визнання нечинним
податкового повідомлення - рішення від 28 грудня 2008 року № /0 про
донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 35000
грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем в акті перевірки вказано, що позивачем був
занижений скоригований валовий дохід у сумі 120389 грн. 24 коп. за 2002, 2003,
2004 роки в порушення вимог пункту 4.1 статті 4, пункту 7.4 статті 7 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств”, у зв'язку з неповним
включенням до складу валового доходу вартості послуг з орендної плати за
обладнання надане в оренду пов'язаній oсoбi за ціною меншою ніж звичайна ціна.

У підпункті 1.20.1
пункту 1.20 статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” №
334/96-ВР від 28 грудня 1994 року у редакції Закону України № 283/97-ВР від 22
травня 1997 року (в редакції, що діяла на час існування спірних правовідносин),
зазначено, що звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це
ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що
продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх
отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно
незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі
товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за
їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). Підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
зазначеного Закону передбачено, що
обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни
покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.
Підпунктом 1.20.10 пункту 1.20 статті 1 зазначеного Закону передбачено, що донарахування податкових
зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних
цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових
зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними
монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання
цін, встановлених таким законом.

Підпунктом 4.2.3 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21
грудня 2000 року із змінами та доповненнями, передбачено, що обов'язок
доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту, є помилковим, покладається
на платника податків, за винятком випадків, визначених пунктом 4.3 цієї статті
“Визначення суми податкового зобов'язання за непрямими методами”.

Виходячи з вищенаведених норм законів валовий дохід,
отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним
особам визначається на рівні договірних цін, але не менших за звичайні ціни на
такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Посадовими особами Єнакіївської ОДПІ в апеляційній скарзі
(т. 5 арк. справи 107) було зазначено, що для обґрунтування висновків щодо
правомірності визначення звичайної ціни відповідачем був направлений запит до
Єнакіївського міського відділу статистики. Міський відділ статистики повідомив
про відсутність інформації щодо звичайних цін на обладнання, у зв'язку з чим
Єнакіївською ОДПІ звичайна ціна визначалася виходячи з амортизаційних
відрахувань згідно податкового обліку позивача.

Як вказано в запереченнях (т. 5 арк. справи 117)
податковий орган з запитом до позивача про обґрунтування рівня звичайних цін не
звертався, крім того, за вимогами підпункту 8.3.5 пункту 8.3 статті 8 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств" окремий облік
балансової вартості індивідуальної матеріальної цінності, що входить до складу
основних фондів групи 2 або групи 3, з метою оподаткування не ведеться. Тобто,
законом про оподаткування прибутку підприємств не передбачений порядок ведення
податкового обліку об'єктів основних фондів 2 та 3 групи, які є об'єктами
оперативної оренди, тому є необґрунтованим прийняття податковим органом для
встановлення рівня звичайних цін на орендовані об'єкти сум амортизаційних
нарахувань.

Як вбачається з матеріалів справи 1 травня 2002 року між
позивачем та ЗАТ „Єнакіївський коксохімпром” був укладений договір № 79 (т. 1
арк. справи 93-97), згідно якого ВАТ „Єнакіївський коксохімічний завод” -
Власник передає в оренду Користувачу - ЗАТ „Єнакіївський коксохімпром” майно,
згідно додатків № 1, 2 до вказаного договору. У додатку № 1 (т. 1 арк. справи
96) перелічені транспорті засоби, які передаються в оренду і їх реєстраційні
номери, у додатку № 2 (т. 1 арк. справи
87) зазначений список майна, яке передається в оренду і їх загальна площа. Той
факт, що позивач та ЗАТ „Єнакіївський коксохімпром” є пов'язаними особами
сторонами не оспорюється. Сума орендної плати відповідно до пункту 6.1 вказаного
договору розраховується на підставі експертного висновку і складає 26000 грн.
за рік (т. 1 арк. справи 94). Згідно пункту 6.1 додаткової угоди від 3 травня
2002 року до договору № 79 від 1 травня 2002 року (т. 1 арк. справи 99) сума
орендної плати складає 142827грн. 12 коп. за рік.

Надання послуг з оренди майна за вказаним договором
підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому - передачі надання
послуг (оренди) та податкових накладних (т. 5 арк. справи 11). Колегія суддів
погоджує висновок суду першої інстанції, що податкові накладні є звітним
податковим документом і одночасно розрахунковим документом відповідно до
підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану
вартість” та підтверджують надання послуг з оренди майна по договору № 79 від 1
травня 2002 року за датою виписки
податкової накладної.

Первинними бухгалтерськими документами та висновком
експертизи підтверджується надання позивачем ЗАТ „Єнакіївський коксохімпром”
послуг з оренди майна згідно до умов договору № 79 від 1 травня 2002 року за період з травня 2002
року по червень 2004 року на загальну суму 307268 грн. 96 коп. (в тому числі за
2002 рік - 95218 грн. 08 коп., 2003 та 2004 рік 212050 грн. 88 коп.). Згідно
висновку експерта в результаті невірного відображення у складі валових доходів
у 2 кварталі 2002 року вартості (без ПДВ) послуг з оренди майна за договором №
79 від 1 травня 2002 року (замість 9918 грн. 55 коп. включено 29754 грн.)
підприємством був завищений валовий дохід за 2 квартал 2002 року на суму 19,8
тис. грн., однак в цілому за 2002 рік та перевірений період
підсумкове значення порушень заниження (завищення) валових доходів дорівнює нулю.

Таким чином, правильність формування позивачем бази
оподаткування за операціями оренди підтверджена первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку, висновком експерта та не спростована
відповідачем, який не довів підстави застосування сум амортизаційних нарахувань
для визначення рівня звичайної ціни для послуг оренди.

Відповідачем в акті перевірки було встановлено також, що
позивачем занижений скоригований валовий дохід у 2 кварталі 2002 року у сумі
7188 грн. та порушені вимоги підпункту 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” внаслідок продажу товарів нижче ціни придбання при здійсненні
товарообмінних операцій.

Як вбачається з матеріалів справи 10 квітня 2002 року між позивачем та СПД ОСОБА_5. був укладений договір
купівлі-продажу № 10/04 (т. 3 арк. справи 170), за умовами якого Продавець -
ВАТ „ЄКХЗ” поставляє Покупцеві - СПД ОСОБА_5. товар згідно накладних. Оплата за
отриманий товар здійснюється Покупцем грошовими коштами в безготівковій формі.
Номенклатура товарів, їх кількість і вартість вказані у Специфікації № 1 від 10
квітня 2002 року, яка значиться додатком № 1 до договору № 10/04 від 10 квітня
2002 року, факт здійснення господарської операції між сторонами підтверджується
податковими накладними.

Судом першої інстанції, виходячи з наявних у справі
матеріалів та висновку експерту, встановлено, що відповідно до умов договору №
10/04 від 10 квітня 2002 року позивач поставив СПД ОСОБА_5. товари, згідно
податкової накладної № 316 від 30 квітня 2002 року товари на суму 73754 грн. 40
коп. (т. 5 арк. справи 22-23). 30 червня 2002 року між позивачем та СПД
ОСОБА_5. зобов'язання за договором № 10/04 від 10 квітня 2002 року були
припиненні шляхом підписання угоди про залік зустрічних однорідних вимог (т. 3
арк. справи 228). Вказаний порядок розрахунків не суперечить законодавству та
наявність підстав для проведення заліку підтверджена висновком експертизи.
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не
довів всупереч вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України,
яка саме ціна цієї господарської операції є звичайною та те що, ціна, за якою
сторони здійснили розрахунки, є нижчою ніж звичайна ціна. Експертом
документально встановлене податковим органом заниження скоригованого валового
доходу на 7188 грн. у 2 кварталі 2002 року документально підтверджений не був.

Стосовно позовних вимог про визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення від 28 грудня 2004 року № /0 про визначення
податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 862545
грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту перевірки відповідачем встановлено порушення
позивачем вимог пункту 4.5 статті 4 Закону України „Про податок на додану
вартість” внаслідок заниження обсягу продажу на суму 2711072 грн. та відповідно
заниження податкових зобов'язань з ПДВ на суму 542214 грн., у зв'язку не
включенням суми ПДВ, яка входить до складу кредиторської заборгованості та
залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності і була
включена у цих періодах до складу податкового кредиту, у тому числі: у квітні 2002 року - 202251 грн., у травні
2002 року - 81909 грн., у червні 2002 року - 210219 грн., у вересні 2002 року - 47835 грн. При цьому, в
акті перевірки зазначено, що донарахування податкових зобов'язань з ПДВ по вказаному
порушенню здійснювалось на підставі листа підприємства № 01-391 від 16
листопада 2004 року із додатками, завдяки не наданню первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку. Тобто, відповідач при визначенні факту
заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість виходив не з
первинних документів, а з факту їх відсутності, що суперечить приписам нижче
приведеного Порядку оформлення результатів перевірок.

Так, пункт 1.6
Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання
податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності -
юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими
підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України
№ 429 від 16 вересня 2002 року та зареєстрованого Міністерством юстиції України
№ 1023/7311 від 29 грудня 2002 року, містить вимогу про те, що за результатами
документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, які
мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного
законодавства. Пунктом 1.7 зазначеного Порядку передбачено, що факти виявлених
порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті
документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на
первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому
обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно розділу 2 Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства
суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями,
відділеннями та іншими відокремленими підрозділами за кожним відображеним в акті фактом
порушення податкового та валютного законодавства необхідно: висвітлити
показники, які відображаються підприємством у податковій звітності, та фактичні
показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів
податкового та бухгалтерського обліку підприємства у розрізі періодів; у разі
виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків,
зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської
діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому
додати до акта письмові пояснення посадових осіб підприємства щодо встановлених
порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій),
та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Відповідно до пункту 4.5 статті 4
Закону України „Про податок на додану вартість” (в редакції Закону України від
7 березня 2002 року № 3118-III) у разі
коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації за продаж товарів (робіт, послуг), включаючи перерахунок у випадках
повернення проданих товарів чи права власності на такі товари продавцю, а також
у зв'язку з визнанням боргу покупця безнадійним у порядку, визначеному
законодавством України, податок, нарахований у зв'язку з таким продажем,
перераховується відповідно до змін бази оподаткування. При цьому продавець
зменшує суму податкового зобов'язання на суму надмірно нарахованого податку, а
покупець відповідно збільшує суму податкового зобов'язання на таку ж суму в
період, протягом якого була зменшена сума компенсацій продавцю. У зворотному
порядку відбувається перегляд сум податкових зобов'язань при збільшенні суми
компенсації продавцю. Порядок, передбачений цим пунктом, не застосовується для
перегляду цін за операціями, якщо хоч одна із сторін такої операції не є
платником податку, за винятком операції з перегляду цін, пов'язаних з
виконанням гарантійних зобов'язань.

Пунктом 1.25 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств" у редакції, що діяла у спірні періоди, дано визначення
терміну "безнадійна заборгованість", якою є заборгованість, яка
відповідає будь-якій з наведених у цьому пункті ознак, одним з яких визначена заборгованість
по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності. Слід зазначити, що
стаття 1 та стаття 5 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не містять тлумачення терміну "відповідні заходи щодо
стягнення боргів". В порушення відповідач посилається на підпункт 5.2.8
пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств" стосовно того, що віднесення до складу валових витрат
безнадійної заборгованості, за якою минув строк позовної давності, можливо лише
за умови надання платником податку документального підтвердження стосовно його
звернення з приводу цієї заборгованості до суду або нотаріуса. Проте підпункт
5.2.8 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не містить такого застереження або умови формування валових
витрат кредитора, у даному випадку позивача, про обов'язкове включення
боржником суми простроченої кредиторської заборгованості до валових доходів.

Відповідно до вимог статті 71 Цивільного Кодексу України
(у редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин) загальний
строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлюється в три роки. Статтею 74 Цивільного Кодексу України
передбачено, що вимога про захист порушеного права приймається до розгляду
судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку
позовної давності. Відповідно до статті 76 Цивільного Кодексу України (у
редакції, яка діяла у 2002 році) перебіг строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи, що норми пункту 4.5 статті 4 Закону України
„Про податок на додану вартість” та пунктів 20, 25 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року
N 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за N
233/2037 (у редакції яка діяла у 2002 році) передбачають одночасне зменшення
продавцем суми податкового зобов'язання на суму надмірно нарахованого податку,
та одночасне збільшення покупцем суми податкового зобов'язання на таку ж суму в
період, протягом якого була зменшена сума компенсацій продавцю при наявності
розрахунок коригування що дає право покупцю, зареєстрованому як платник
податку, на збільшення чи зменшення податкового кредиту, то за відсутності
розрахунку коригування, наданого продавцем, у позивача були відсутні підстави
щодо зменшення податкового кредиту.

До того ж, матеріалами справи та висновком експерту
доведений той факт, що позивач своєчасно та в повному обсязі відобразив
кредиторську заборгованість за перевірений період у складі валових доходів та
не мав законних, документально підтверджених
підстав для коригування складу податкового кредиту.

Відповідач у акті перевірки встановив (т.1 арк. справи
34-35), що позивач у порушення підпункту 4.2 статті 4 Закону України „Про
податок на додану вартість” в результаті заниження обсягу продажу у сумі 120389
грн., занизив податкові зобов'язання з ПДВ на суму 24078 грн. внаслідок
неповного віднесення до складу податкових зобов'язань вартості послуг з
орендної плати за обладнання надане в оренду пов'язаній собі ЗАТ „ЄКХЗ”. Також, відповідач у акті
перевірки вказав, що позивач у порушення пункту 4.2 статті 4 Закону України
„Про податок на додану вартість” в
результаті заниження обсягу продажу у сумі 7188 грн., занизив податкові
зобов'язання з ПДВ у квітні 2002 року на суму 1438 грн. внаслідок продажу
товарів нижче ціни придбання при здійсненні товарообмінних (бартерних)
операцій.

Відповідно до пункту 4.2 статті 4 Закону України „Про
податок на додану вартість” у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати
або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних)
операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг),
натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у
трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у
межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке
не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької
діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування
визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні
ціни.

Враховуючи, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про неправомірність визначення відповідачем
заниження позивачем обсягу продажу на суму 120389 грн. та заниження позивачем обсягу продажу на суму
7188 грн., колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання
неправомірним донарахування відповідачем податкового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 24078 грн. (120389 х 20%) та неправомірним донарахування відповідачем
податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1438,00грн. (7188 х 20%).

З урахуванням того, що судом першої інстанції правомірно
наведені висновки щодо визнання нечинними податкових повідомлень-рішень в
частині донарахування податку на прибуток та податку на додану вартість, то
відповідно визнаються нечинними податкові повідомлення-рішення в частині
застосування згідно підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» штрафних (фінансових) санкцій на занижені суми
податків.

З огляду на відповідність прийнятої судом першої
інстанції постанови нормам матеріального та процесуального права колегія судів
зазначає, що наявні підстави для залишення її без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Єнакіївської
об'єднаної державної податкової інспекції у Донецькій області, м. Єнакієве
на постанову господарського суду Донецької
області від 8 вересня 2008 року
по адміністративній справі № 26/15а - залишити без задоволення.

Постанову господарського суду
Донецької області від 8 вересня
2008 року по адміністративній справі № 26/15а за позовом Відкритого акціонерного товариства
«Єнакіївський коксохімічний завод», м. Єнакієве до Єнакіївської об'єднаної
державної податкової інспекції, м. Єнакієве про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у повному
обсязі.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені, підписані
колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 12
листопада 2008 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в
повному обсязі.

Ухвала складена у повному
обсязі та підписана колегією суддів 17 листопада 2008 року.

Головуючий: /підпис/ В.Г.Яманко

Судді
/підпис/ Т.Г.Арабей

/підпис/
К.П.Горбенко