Справа № 22-а-4836/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 вересня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Заверухи О.Б., Носа С.П.

при секретарі
судового засідання - Бацик О.Р.,

за участю
сторін:

від позивача -
ОСОБА_1

від відповідачів
- не явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - ОСОБА_1

на постанову Турійського районного суду Волинської області
від 20 грудня 2007 року по справі № 2-а-37/07

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Полтавської обласної ради та Новосанжарської районної
ради Полтавської області

про визнання рішень комісії з питань поновлення прав
реабілітованих Новосанжарської районної ради від 27.12.91 року та Полтавської
обласної ради від 18.09.07 року незаконними, спонукання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И
Л А :

20
грудня 2007 року Турійським районним судом Волинської області прийнято постанову по справі № 2-а-37/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1до
Полтавської обласної ради та Новосанжарської районної ради Полтавської області
про визнання рішень комісії з питань поновлення прав реабілітованих
Новосанжарської районної ради від 27.12.91 року та Полтавської обласної ради
від 18.09.07 року незаконними, спонукання до вчинення дій, якою відмовлено у задоволенні адміністративного
позову.

Прийняту
постанову суд першої інстанції мотивував тим, що комісія з питань поновлення прав реабілітованих Новосанжарської
районної ради діяла у повній відповідності з п. 8 чинного на той час Положення
про порядок виплати компенсацій, повернення майна або відшкодування
його вартості реабілітованим, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів
УРСР № 48 від 24.06.91 в редакції 1991 року (далі - Положення), визначаючи суму компенсації в максимально
допустимому розмірі - 7000 крб., у зв'язку з чим її рішення від 27
грудня 1991 року, незважаючи на помилкове посилання в ньому на п.18 замість п.8 згаданого Положення, як і прийняте щодо цього
рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Полтавської
обласної ради від 18 вересня 2007 року, постановлені з дотриманням вимог
чинного законодавства, а тому підстав для визнання їх незаконними та скасування
немає.

Вказану
постанову суду першої інстанції оскаржив позивач - ОСОБА_1, який в поданій
апеляційній скарзі покликається на те, що така постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задоволити повністю.

Як на доводи в своїй апеляційній
скарзі апелянт покликається на те, що він як спадкоємець свого рідного
реабілітованого батька ОСОБА_2 має право на відшкодування реально заподіяного
збитку, нанесеного йому і його сім'ї, оскільки факт розкуркулення і конфіскації
будівель і худоби із господарства батька визнано дійсним, також встановлено
суму заподіяного реального збитку.

Апелянт в
судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просить її
задовольнити.

Інші
особи, що приймають участь у справі в судове засідання не явились, хоча
належним чином були повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду,
тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України такий проведено у їх відсутності.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана
скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Так судом першої
інстанції встановлено, що дійсно рішенням комісії з питань поновлення прав
реабілітованих Новосанжарської районної
ради Полтавської області
від 27.12.91 року було визнано факт розкуркулення батька позивача -
ОСОБА_2 та призначено позивачу як спадкоємцю грошову компенсацію в розмірі 7000
крб. за вилучене у ОСОБА_2 в ході репресій
майно (а.с.4). Рішенням комісії з
питань поновлення прав реабілітованих Полтавської обласної ради від 18
вересня 2007 року, постановленим за скаргою позивача, було залишене без змін
вищевказане рішення районної комісії (а.с. 3, 5).

При цьому судом
першої інстанції правильно вказано, що відповідно до п. 8 Положення у виняткових
випадках (при відсутності архівних документів про вилучення майна), коли
повернути майно або відшкодувати його вартість неможливо, реабілітованим на
сім'ю виплачується компенсація в
таких розмірах: за майно до 1,5 тис. крб., за будівлі та споруди, що не
збереглися, до 5,5 тис. крб., причому загальна сума компенсації не повинна
перевищувати 7 тис. крб.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач жодних архівних документів, які стверджували
б факт вилучення у його батька майна під час розкуркулення, ним не було
здобуто незважаючи на
численні звернення до
різних архівних установ,
а факт розкуркулення, як і склад
вилученого майна, встановлювався комісією виключно на підставі свідчень
зазначених ним же людей.

З огляду на вказане
вище колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що
комісія з питань поновлення прав
реабілітованих Новосанжарської районної ради діяла у повній
відповідності з п.8 чинного на той Положення,
визначаючи суму компенсації в максимально допустимому розмірі - 7000 крб..

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, позивач до 1995 року не
міг отримати відповідних документів, які підтверджували б його статус як
спадкоємця першої категорії за законом після свого батька ОСОБА_2, у
зв'язку з чим йому і не було своєчасно виплачено визначену в 1991 році суму
компенсації.

Тому відповідно
до п. 22 Положення (в нинішній редакції), у зв'язку із зміною розміру
відшкодувань за будівлі та майно з 05 жовтня 1992 року, а також розміру грошової
компенсації реабілітованому за кожний місяць позбавлення волі з 1 листопада
1992 року не провадиться перерахунок сум цих виплат, щодо яких вже прийнято
відповідне рішення, крім випадків, коли указані компенсації не виплачено з
поважних причин (з вини комісій, фінансових органів, підприємств, установ,
організацій тощо).

Колегія суддів вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, відповідає вимогам ст.ст.10,11,71,138,143, 159,161-163 КАС України,
доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення, а постанову
Турійського районного суду Волинської області від 20 грудня 2007 року по справі
№ 2-а-37/07 за адміністративним позовом ОСОБА_1до Полтавської обласної ради та
Новосанжарської районної ради Полтавської області про визнання рішень комісії з
питань поновлення прав реабілітованих Новосанжарської районної ради від
27.12.91 року та Полтавської обласної ради від 18.09.07 року незаконними,
спонукання до вчинення дій, - без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно після проголошення.

На
ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після
проголошення, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160
КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
І.Я.Олендер

Судді:
О.Б.Заверуха

С.П.Нос