Справа № 22-а-6954/08
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 року
місто Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого
судді - Бараненка І.І.,

суддів: Коваля М.П.,

Маслія В.І.,

при секретарі судового засідання -
Калініній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському
районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від
15 серпня 2007 року в адміністративній справі №2-а-3462/07 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі
Київської області про перерахунок пенсії та доплати,

в с т а н о в и в :

У травні 2007 року позивачка
звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом
в якому, посилаючись на порушення відповідачем положень Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», просила зобов'язати управління пенсійного фонду України в
Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок пенсії
відповідно до ст.ст. 39, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2007 року вказаний позов
задоволено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої
інстанції зазначив, що Конституційний Суд України своїм рішенням 6-рп від 9
липня 2007 року п.3.1 вказує на те, що зупинення дії положень законів, якими
визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених основним Законом
України, у ст. 64 Конституції України вичерпно визначені такі випадки, а саме
передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути
встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії
цих обмежень та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за
жодних обставин та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач,
вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2007 року та відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача про
обставини справи та, перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 46
Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного
права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону
їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднених
територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією
посвідчення категорії 1,НОМЕР_1, виданого 1.04.1997р. Київською
облдержадміністрацією.

Відповідно до ст. 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії
студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною
першою цієї статті.

Згідно вимог ст.50 вказаного Закону
особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі -
інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.54 в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним та таким, що відповідає закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» висновок суду першої інстанції, про те, що позивачка має право на
виплату зазначених допомог у розмірах,
встановлених вказаним Законом.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що при визначенні доплат та допомог застосуванню
підлягають норми Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції
та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області правильно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального
права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду -
без змін.

На підставі викладеного та,
керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області залишити
без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 15 серпня 2007
року в адміністративній справі №2-а-3462/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі.

Головуючий
__________________
І.Бараненко

Судді: __________________ М.Коваль

__________________ В.Маслій

ДАНУ УХВАЛУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ ОБСЯЗІ 29 ВЕРЕСНЯ 2008 РОКУ