Справа № 22-а-10444/08
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2008-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

у 1 інстанції - Блохін А.А.
Суддя-доповідач
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2008 року справа №
22-а-10444/08

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого

Сіваченка І.В.

суддів при секретарі за участі позивача

Дяченко С.П., Нікуліна О.А. Шептульовій С.Ю. Сапогіна
В.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу

Центрально-Міського управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради

на постанову

Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області

від

23 червня 2008 року

у справі

№ОСОБА_1

за позовом

ОСОБА_1

до

Центрально-Міського управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області,
Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області

про

оскарження дій, стягнення суми,-

В С Т А
Н О В И Л А :

14.01.2008 року ОСОБА_1. звернувся до суду з цим позовом.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 23 червня 2008 року позов ОСОБА_1 до Центрально-Міського управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області,
Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області
про стягнення грошових сум на оздоровлення за 2007 роки було задоволено, за
2000-2006 роки - відмовлено.

Суд першої інстанції при розгляді
справи встановив, що позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії та є інвалідом 3 групи та
перебуває на обліку у відповідача, при цьому розмір мінімальної заробітної
плати на момент виплати становив 440 гривень.

В порушення зазначених норм
відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і
не сплачена. Фактично нараховано та сплачено в 2007 році - 90 грн.

Таким чином, суд першої інстанції
вирішив, що позивач повинен був отримати від відповідача разову грошову
допомогу у розмірі 1670 гривень.

Не
погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права, а саме, він здійснював виплати, керуючись Постановою
№ 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В
судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне в її задоволенні
відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Суд
апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1. є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи.

Відповідно
до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам 1 категорії 2 групи, постраждалі у наслідок ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

За 2007
рік Управління виплатило щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 90 грн.,
установлену постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова №562).

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеною
постановою № 562 усупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної
допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 3 групи - 90 гривень.

З
моменту прийняття постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної допомоги на
оздоровлення залишалися незмінними на 2007 рік, у той час як Верховною Радою
України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався державний бюджет.

Тому,
оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закон України про
встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2007 рік, а не постанова № 562.

Положення пункту 30
статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати -абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої,
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини
четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані
неконституційними рішенням Конституційного Суду України від № 6-рп від
09.07.2007 р.

Позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом протягом фінансового року, за який йому належить до
сплати щорічна допомога на оздоровлення.

Згідно
частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта
Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, дії відповідача в
частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 90 гривень
суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними та з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню (440 гривень х 4) - 90 гривень = 1670 гривень.

В
іншій частині судове рішення сторонами не оскаржено, тому апеляційному
перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Тобто,
суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Таким чином,
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись
ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205,
ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Центрально-Міського управління праці та
соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області - залишити
без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області
від 23 червня 2008 року у справі №ОСОБА_1 року за позовом ОСОБА_1 до
Центрально-Міського управління праці та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької області, Головного управління Державного
казначейства України в Донецькій області «про оскарження дій, стягнення суми» - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: