Справа № 22-а-5963/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Лаврушина О.М.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
червня 2008 року справа № 22а-5963/08
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді Старосуда
суддів Бадахової
судового засідання Чуріковій Я.О.
від УПСЗН Добропільської міської ради -
від ГУДКУ в Донецькій області - Шуляченко І.О.
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Управління праці
та соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області;
Головного управління державного казначейства України в Донецькій області
постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області
справі № 2а-13/08
адміністративним позовом ОСОБА_1
відповідачів Управління праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради Донецької області; Головного управління державного
казначейства України в Донецькій області
про стягнення заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення за 2000 - 2007
ОСОБА_1 звернувся до Добропільського
міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Управління праці та
соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області;
Головного управління державного казначейства України в Донецькій області про
стягнення заборгованості з виплати допомоги на оздоровлення за 2000 - 2007 роки
згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.04.2008 року у
справі № 2а-13/08 позовна заява задоволена повністю: стягнуті недоотримані
грошові кошти на оздоровлення за 2000,2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007
роки на користь ОСОБА_1. в сумі 9 566,20 грн.
подані апеляційні скарги, в якій вони просять скасувати судове рішення та
прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити.
апеляційних скарг обґрунтовують невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.
матеріали справи, колегія суддів встановила.
- учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії,
що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (а.с. 7), визнаний інвалідом ІІ групи,
що підтверджується довідкою МСЕК серії
МСЕ № 141619 (а.с.8).
на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Добропільської
міської ради Донецької області як особа, яка є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській атомній електростанції, категорія 1, у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України “Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних
плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення:
рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,
рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,
рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,
рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,
рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,
рік - в сумі 120 грн.,
рік - в сумі 120 грн.,
рік - в сумі 120 грн.
Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи,
встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі
вказується на порушення норм матеріального права.
вважає Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської
ради Донецької області, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба
керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню частково, з наступних підстав.
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.
Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
63 Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.
Відповідно до ст. 48 спеціального Закону щорічна
допомога на оздоровлення сплачується органами соціального захисту населення за
місцем проживання громадянина.
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту
населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
Статтею 48 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, зокрема, інвалідам
ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних плат.
Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.
Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для
інвалідів ІІ групи - 26 грн. 70 коп., та з 2005р. - в сумі 120 грн.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.
Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не вказані
Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі 26 грн. 70 коп. за 2003, 2004 роки та у розмірі 120
грн. за 2005, 2007 роки, суд першої інстанції обґрунтовано визнав
Суд
першої інстанції дійшов помилкового висновку, в частині стягнення недоотриманих
грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік у розмірі 1630 грн, оскільки дія абзацу
другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати
компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на
2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний
бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний
неконституційним Конституційним Судом України.
Тому колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволені позовної заяви в частині стягнення
недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік
Наряду з викладеним, колегія суддів враховує наступне.
Суд першої інстанції вірно встановив, що за 2000 - 2002 роки позивачу,
також, не доплачені суми на оздоровлення відповідно до вимог спеціального
Закону, але дійшов помилкового висновку про стягнення зазначених коштів за 2000
- 2002 роки саме з цього відповідача, оскільки виплату щорічної допомоги на
оздоровлення хоча і здійснюють органи
соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року,
відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від
04.03.2002 року № 256.
Тобто, в частині стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2000 -
2002 роки позивач пред'явив вимоги до неналежного відповідача у справі, тому
колегія суддів вважає за необхідне
відмовити позивачу в стягненні коштів за 2000, 2001, 2002 рр. саме з цього
підставі викладеного керуючись Конституцією України, Законом України “Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167,
ст. 195, ст. 196, п.3 ст. 198, п. 1 ст. 202, ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст.
212, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И ЛА :
скарги Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської
ради Донецької області; Головного управління державного казначейства України в
Донецькій області на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від
07.04.2008 року. у справі № 2а-81/08- задовольнити частково.
Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.04.2008 року у
справі № 2а-13/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської
ради Донецької області, Головного управління державного казначейства України в
Донецькій області про
стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2000,
2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки в сумі 9 566,20 грн - скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької
області; Головного управління державного казначейства України в Донецькій області
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2000 - 2007 роки - задовольнити
з Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради
Донецької області за рахунок Державного бюджету на користь ОСОБА_1 недоотриману
щорічну допомогу на оздоровлення за
2003, 2004, 2005, 2007 роки в сумі 5801 грн. 30 коп.
В задоволені іншої частини позовної заяви - відмовити.
Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду
вступає в законну силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий
суддя

Судді