Справа № 22-а-6307/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Стахова Н.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2008
року Справа
№ 22-а-6307/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

розглянула апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Лисичанської міської ради Луганської області на постанову
Лисичанського міського суду Луганської області від 22 квітня 2008р. у справі
2-а-26/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Лисичанської міської ради Луганської області, третя особа: Головне управління
Державного казначейства України в Луганській області про зобов'язання до
перерахунку, стягнення одноразової допомоги до 5 травня, і Фактично позивач
отримав від УПСЗН у 2007р. щорічну допомогу до 5 травня в сумі 360,00 грн., що
не оспорюється сторонами. При цьому
відповідач керувався положеннями ст. 96 Закону України “Про державний бюджет
України на 2007 рік”.

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 22 квітня
2008р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі: зобов'язано
Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради
Луганської області (далі УПСЗН) здійснити перерахунок позивачеві одноразової
щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік з розрахунку 8 мінімальних пенсій за
віком та щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік з розрахунку 5
мінімальних заробітних плат, стягнуто з УПСЗН на користь позивача одноразову
щорічну допомогу до Дня Перемоги за 2007 рік у сумі 2920,48 грн., щорічну
допомогу на оздоровлення за 2007р. у сумі 1980,0 грн..

Відповідач не погодився з судовим рішенням і подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного
розгляду сповіщений належним чином.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом
ІІ групи і згідно ч. 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» має право на отримання разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, з
відповідача на користь позивача необхідно стягнути недоплачену разову грошову
щорічну допомогу до 5 травня за 2007р. - 2920,48 грн., керуючись Законом
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом
України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи,
віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи і має право на підставі ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат на момент виплати. Відповідач незаконно у 2007 виплачував
допомогу в менших розмірах ніж це передбачено законом.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи
апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити
без змін.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом
2 групи, у зв'язку з чим та відповідно до вимог 13 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5
травня) в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»
мінімальна пенсія за віком станом на 05.05.2007року встановлена у розмірі
410,06 грн.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

Крім того, ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що
«Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при
прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод»

Фактично позивач отримав від УПСЗН у 2007р. щорічну допомогу до 5 травня в
сумі 360,00 грн., що не оспорюється сторонами.
При цьому відповідач керувався положеннями ст. 96 Закону України “Про
державний бюджет України на 2007 рік”.

Положення пункту 13 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, яким на 2007 рік зупинено дію частини п'ятої ст. ст. 12, 13, 14,
15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України у справі
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним, таким, що
суперечить діючому законодавству і Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст. 22 Конституції України
передбачає, що конституційні права та свободи гарантуються законом і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата
вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом на 2007 рік, є також
безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі підставою для
звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової допомоги і не
є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у передбаченому
законом розмірі.

В даному випадку є суперечність стосовно визначеності розміру даної
грошової допомоги в двох різних Законах.
Враховуючи рішення Конституційного суду, наведене вище, а також приймаючи до
уваги вимоги Конституції України щодо
верховенства права і заборони щодо звуження іншими законами змісту вже
встановлених законом прав, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що в даному випадку має виконуватись Закон, який встановив конкретне
право, і таке право не може бути обмежене іншим законом, в тому числі і законом
„Про державний бюджет".

Посилання відповідача на ту обставину, що Законом „Про Державний бюджет на
2007 рік" було зупинено дію ч. 5 ст. 13 Закону „Про статус ветеранів війни
гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру допомоги до
Дня Перемоги, також суперечить закону, з наведених вище підстав.

Отже суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь
позивача недоплачену суму разової щорічної грошової допомоги в сумі 2920,48
грн. (410,06 грн. х 8 - 360, грн.), застосував ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 5 ст. 13 Закону України
«“Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Відповідно до ст. 3 Конституції України «Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава
відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком держави».

Згідно ч. 2
ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (арк. справи
9), є інвалідом 2 групи, причина інвалідності, пов'язана з роботами по
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено довідкою
МСЕК (а. с. 9).

Фактично позивач отримав від УПСЗН у 2007р. щорічну допомогу на
оздоровлення в сумі 120,00 грн., що не оспорюється сторонами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 2 групи, допомоги у
розміри п'яти мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління керувалося
постановою Кабінету Міністрів України від № 562 від 12.07.2005 року “Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від № 562 від 12.07.2005
року всупереч Закону №796-XII установлені конкретні розміри щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення в твердій грошовій сумі.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону України №796-XII та Закони України про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати на 2005, 2007 роки, а не постанова Кабінету Міністрів України від
№ 562.

На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 року.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області
залишити без задоволення.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 22 квітня
2008р. у справі 2-а-26/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області, третя особа:
Головне управління Державного казначейства України в Луганській області про
зобов'язання до перерахунку, стягнення одноразової допомоги до 5 травня
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: