Справа № 22-а-12217/08
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кульбаков І.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29
жовтня 2008 року справа
№ 22-а-12217/08

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді

Геращенка І.В.

суддів при секретарі за участю:
позивача відповідача

ОСОБА_1, ОСОБА_2. ОСОБА_3. ОСОБА_4ОСОБА_5. за довір. Від 28.10.2008
року № 01-2955-19

розглянувши у відкритому апеляційну скаргу

судовому засіданні Управління праці та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області

на постанову

Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області

від

18 вересня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-92/08

за позовом

ОСОБА_4

до

Управління праці та соціального
захисту населення Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради
Донецької області

про

визнання дій неправомірними та
стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2001 -2005, 2007 роки, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2008 року
ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту
населення Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької
області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених сум на
оздоровлення за 2001 - 2005, 2007 роки, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати на день фактичної виплати.

Постановою Гірницького районного
суду м. Макіївки Донецької області від 18 вересня 2008 року позов ОСОБА_4було
задоволено частково, дії відповідача щодо відмови у сплаті заборгованості по
недоотриманим сумам на оздоровлення за 2003 - 2005 та 2007 роки визнано
неправомірними, з відповідача на користь позивача стягнуто зазначений вид
заборгованості у загальній сумі 5716 грн. 60 коп. В решті позову у задоволенні
відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме: без урахування розміру цього виду допомоги,
встановленого постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та
постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати,
передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної
допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної
плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ.

Суд першої інстанції
при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької області як особа, яка є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), категорія 2, у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», передбачена щорічна допомога на оздоровлення першої та другої
категорії в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому розмір
мінімальної заробітної плати на момент виплати становив: з 1 січня 2003 році -
185 грн., з 1 грудня 2003 року - 237 грн., з 1 січня 2004 року - 205 грн., з 1
вересня 2004 року - 237 грн., з 1 січня 2005 року - 262 грн., з 1 квітня 2005
року - 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332
грн., з 1 січня 2006 року - 350 грн., з 1 липня 2006 року - 375 грн., з 1
грудня 2006 року - 400 грн., з 1 квітня 2007 року - 420 грн., з 1 липня 2007
року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460 грн.

В порушення зазначених
норм відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не
нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: у червні 2003 року
за 2003 рік - 26 грн. 70 коп., у грудні 2004 року за 2004 рік - 26 грн. 70
коп., у жовтні 2005 року за 2005 рік - 100 грн., у серпні 2007 року за 2007 рік
- 100 грн.

Таким чином, суд
першої інстанції вирішив, що фактично за 2003, 2004, 2005, 2007 роки
відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у
розмірі 5716 грн. 60 коп.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд апеляційної
інстанції при розгляді справи встановив, що
ОСОБА_4є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,
(категорія 2), що підтверджується копією посвідчення серії А № 094277 від 30.11.1998 року, наявною
у матеріалах справи.

З 1998 року по
теперішній час позивач має 2 категорію у зв'язку з участю у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією
посвідчення.

Відповідно до ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон №
796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до
першої і другої категорії - п'ять мінімальних заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення Управління керувалося постановою Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір такої допомоги
встановлений для 2 категорії в 26,70 грн., а з 2005 року - постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги 2 категорії
встановлений в 100 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними
постановами №№ 836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір
щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для 2
категорії - 26,70 грн. та з 2005р. - 100 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48
Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не постанови №№ 836, 562, згідно частини 4 статті 9 КАС
України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України,
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до
пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр нормативних
актів» від 27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції нормативних актів.

Конституція - Основний Закон
України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до
висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно застосував
конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає
громадянам.

Таким чином, дії
відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 26,70 гривень за період 2003, 2004 роки та у розмірі 100 грн. за 2005,
2007 роки, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року
№ 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення (далі - головні розпорядники коштів). Таким чином, відповідач є
головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з
державного бюджету.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного
бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 936 від
20.09.2005 року у управління праці та соціального захисту населення з'явився обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Тому, звернення з
позовними вимогами до Управління праці та соціального захисту населення щодо
стягнення щорічної допомоги є обґрунтованим.

Суд першої інстанції
правомірно відмовив у задоволенні позову щодо зобов'язання відповідача провести
перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2001, 2002 роки,
оскільки виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи
соціального захисту населення, але
починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку
фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 (із
змінами та доповненнями). Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги у
зазначеній частині до неналежного відповідача у справі.

Враховуючи
зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки суду не
спростовуються, а тому постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області на
постанову Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 18
вересня 2008 року у справі № 2-а-92/08 - залишити без задоволення.

Постанову Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 18
вересня 2008 року у справі № 2-а-92/08 за позовомОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення Гірницької районної адміністрації Макіївської
міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2001 - 2005, 2007 роки - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з моменту проголошення, а в разі складання і
проголошення вступної та резолютивної частин, з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий: І.В.
Геращенко

Судді: Т.Г.
Арабей

С.А. Малашкевич