Справа № 22-а-5199/08
Суддя: Гаврищук Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2008 року справа № 22-а-5199/08

зал судового засідання у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сухарьок М.Г.

Білак С.В.

при секретарі судового засідання

Безруковій В.М.

за участю представників:

від позивача:

Чебаненко Є.О. - довіреність від 10.04.08р.

від відповідача:

не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Закритого акціонерного товариства «Техноцентр» м.
Донецьк

на постанову Донецького окружного адміністративного
суду

від по
адміністративній справі

5 березня 2008р.
№ 2-а-1018/08 (суддя Христофоров А.Б.)

за позовом

Донецького обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів м. Донецьк

до

Закритого
акціонерного товариства «Техноцентр» м. Донецьк

про

стягнення адміністративно-господарських санкцій за
невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування
інвалідів у 2006р., в сумі 17937,84грн.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 5 березня
2008 року по справі № 2-а-1018/08 задоволено частково позов Донецького
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів м. Донецьк до
Закритого акціонерного товариства «Техноцентр» м. Донецьк, в наслідок чого
стягнуто з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання
нормативу створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у
2006році та пені в сумі 9509,61грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог
- було відмовлено.

В апеляційній скарзі Закрите акціонерне
товариство «Техноцентр» м. Донецьк
просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач у
письмових запереченнях та під час апеляційного розгляду справи проти доводів
апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та
обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та
процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в
адміністративній справі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Згідно до ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №
875-12 для підприємств,
установ, організацій установлюється
норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох
відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за
рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Наведений норматив для відповідача у
2006році складав 3 робочих місця.

Відповідно до статті 20 наведеного Закону
підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Згідно до наказу від 01.12.2001р. №109
відповідачем було створено два робочих місця
для інвалідів - технік з прибирання території.

Упродовж 2006року на підприємстві
працював 1 інвалід - ОСОБА_1, що підтверджується наказом про прийняття його на
роботу № 179к від 26.08.04р., та який упродовж 2006року працював на
підприємстві відповідача, що підтверджується наказом № 64к від 16.03.06р. про
переведення його на іншу посаду з додатками довідки МСЕК (серії ДОН-05 № 100774
від 15.03.06р.) та виписки з акту огляду МСЕК (серії ДОН-05 № 100774 від
15.03.06р.).

За приписами ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього
звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби
зайнятості.

Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування
інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня
1995 р. N 314
(чинного на момент виникнення спірних правовідносин), за приписами п.10
якого працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості,
органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими
організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх
здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Аналіз зазначених положень дає підстави для
висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для
інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.

Позивачем не
доведено факт направлення уповноваженими органами на підприємство відповідача
інвалідів для працевлаштування, так само як і не доведено безпосереднє
звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування, тобто випадки
відмови в працевлаштуванні інвалідів на підприємстві відповідача не доведені.

Колегія суддів вважає, що заявлені до
стягнення санкції є адміністративно-господарськими, відтак на них
розповсюджуються загальні засади відповідальності учасників господарських
відносин визначені у статтях 216-218,
238,241 Господарського кодексу України, системний аналіз яких посвідчує
підставу сплати за наявності складу правопорушення, склад якого у межах спірних
правовідносин позивачем не доведений.

Стосовно
вимог позивача про стягнення пені у розмірі 1081 грн.38 коп. колегія судів
зазначає, що згідно до ч.2 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів
в Україні» пеня обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк. Таким чином, відсутність факту сплати обумовлює
відсутність об'єкту обчислення пені, що доводить передчасність та
безпідставність її пред'явлення.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи та
постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195,
196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного
товариства «Техноцентр» м. Донецьк на постанову Донецького окружного адміністративного
суду від 5 березня 2008 року по справі №
2-а-1018/08 - задовольнити.

Скасувати постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 5 березня
2008 року по справі № 2-а-1018/08.

У задоволенні позову Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів м. Донецьк до Закритого
акціонерного товариства «Техноцентр» м. Донецьк про стягнення
адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу створення
робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2006році в сумі
17937,84грн., та пені в сумі 1081,38грн. відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини постанови
прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 04 червня 2008
року. Постанова у повному обсязі
складена у нарадчій кімнаті 06 червня
2008 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Гаврищук
Т.Г.

Судді:
Сухарьок М.Г.

Білак
С.В.