Справа № 22-а-7644/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Стріжакова Т.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 серпня 2008
року Справа
№ 22-а-7644/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Шаптала Н.К.,

Яманко В.Г.,

при
секретареві Літвіновій Л.О.,

за участю
представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Андрєєвої Т.О.

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Торезької
міської ради Донецької області на постанову Торезького міського суду Донецької
області від 04 червня 2008 р. у справі
№2-а-47/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Торезької міської ради Донецької області, Головного управління
Державного казначейства України у Донецькій області про визнання дій
протиправними, стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2005, 2006, 2007 роки, і

ВСТАНОВИЛА:

25.02.2008р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області
(далі УПСЗН), Головного управління Державного казначейства України у Донецькій
області щорічної допомоги, передбаченої ч.5 ст.3 Закону України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ” за період з 2005 до 2007
року в сумі 7758,00 грн.

Постановою Торезького міського суду Донецької області від 04 червня 2008
р. позов задоволений частково: визнана
неправомірною законною бездіяльність УПСЗН щодо та невиплати у 2005-2007 р.р.
щорічної допомоги до 5 травня в розмірі, визначеному ч. 5 ст.13 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ” та з УПСЗН на
користь позивача стягнуто недоплачену щорічну допомогу за 2005-2007 роки в сумі
7756,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, УПСЗН подано апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги
та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є інвалідом
війни 2 групи і має право на отримання грошової допомоги у відповідності до
вимог ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту” в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Суд вирішив, що
за 2005-2007 роки необхідно стягнути з
відповідача недонараховану та невиплачену частину одноразової допомоги,
оскільки виплати у вказані роки проведені в менших розмірах, ніж передбачено
Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників
сторін, перевірила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є ветераном
війни-інвалідом війни, що підтверджено посвідченням НОМЕР_1 (а.с.3), у зв'язку з чим та на підставі ч.5 ст.13
Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”
має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 9 травня (яка
повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 2 Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів
війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом є недійсними

При нарахуванні та виплаті сум одноразової щорічної допомоги до 9 травня за
період 2005 -2007 роки відповідач
керувався положеннями відповідних статей Законів України «Про державний бюджет
України на 2005 рік”, «Про державний бюджет України на 2006 рік”, «Про
державний бюджет України на 2007 рік”.

Положення пункту 30 статті 71 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, яким на 2007 рік було зупинено дію в частині виплати компенсацій
і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України у справі
№ 6-рп від 09.07.2007 р.

Посилання відповідача на необхідність застосування Закону „Про державний
бюджет на 2007 рік" та на вищу юридичну силу даного Закону над Законом,
який надав позивачеві певне майнове право, є безпідставним та таким, що
суперечить діючому законодавству, Конституції, засадам адміністративного
судочинства, оскільки ст.22
Конституції України визначає, що конституційні права та свободи гарантуються
законом і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав
і свобод.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги в частині стягнення недоплаченої
щорічної одноразової допомоги за 2007 рік дійшов до правильного висновку. Але,
суд першої інстанції не навів належного розрахунку суми, яка не була нарахована
та не сплачена позивачеві. Враховуючи положення статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в редакції, яка діяла
на момент спірної виплати за 2007 рік, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність, визначеному законом, збільшеному
на 1 відсоток. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на
2007 рік відповідно абзацу 5 ч.1 ст.62 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», з 01.04.2007р. складав 406,0 грн. Таким чином, розмір
мінімальної пенсії за віком складав 406,0 грн.
+ (406,0 грн. х 0,01) = 410,06 грн., мінімальна пенсія за
віком станом на 05.05.2007року встановлена у розмірі 410,06 грн. Замість
передбачених Законом № 3551-12 восьми
мінімальних пенсій за віком, а саме, 3280,48 грн., позивачеві виплачено тільки
360,0 грн.(а. с. 4), тобто недоплачена сума складає 3280,48 грн. - 360,0 грн. =
2920,48 грн. У зв'язку з тим, що
позивачем у позові невірно визначений розмір мінімальної пенсії за віком, і суд
першої інстанції не взяв це до уваги, колегія суддів вважає необхідним вийти за
межі доводів апеляційної скарги, оскільки порушення, допущені судом першої
інстанції призвели до неправильного вирішення справи, а також це необхідно для
повного захисту прав та інтересів позивача, про які він просить.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції
про задоволення позовних вимог в частині стягнення щорічної разової допомоги до
5 травня за 2005, 2006 роки, оскільки
відповідно до розділу III Закону України “Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” виплати щорічної разової грошової
допомоги здійснюються у розмірах, встановлених відповідними статтями Законів
України «Про державний бюджет України» на вищезазначені роки і статті цих
Законів не визнані неконституційними.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано і на законних підставах відмовив в задоволенні позовних вимог,
заявлених до Головного управління
Державного казначейства України у Донецькій області, в цій частині постанова
суду не оскаржена.

З огляду на викладене, суд першої інстанції порушив норми матеріального права,
що привело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.195, 196, 198, 202, 205,
207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області
задовольнити частково.

Постанову Торезького міського суду Донецької області від 04 червня 2008 р.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Торезької міської ради Донецької області, Головного управління
Державного казначейства України у Донецькій області про визнання дій
протиправними, стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2005, 2006, 2007 роки скасувати.

Визнати незаконною відмову Управління праці та соціального захисту
населення Торезької міської ради Донецької області щодо не нарахування та
виплати у 2007 році щорічної допомоги, передбаченої ч.5 ст.13 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” ОСОБА_1.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Торезької
міської ради Донецької області за рахунок коштів Державного бюджету на користь
ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу, передбачену ч. 5 ст. 13 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2007 рік в
сумі 2920,48 грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять грн. 48 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: