Справа № 22а-3779/08
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2008-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а - 3779/08(11)
Головуючий суддя у 1-ій інстанції -
Черкасенко Т.Г.(справа № 2а-57/07)
У Х В А Л А

Іменем України

02 вересня 2008 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
- Нагорної Л.М.,

суддів
- Поплавського В.Ю., Уханенко
С.А.

при секретарі
- Кочковій А.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на постанову
Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького міського управління земельних
ресурсів про визнання протиправними дій та визнання нечинною постанови про
накладення штрафу за порушення земельного законодавства, -

в с т а н о в и
л а :

У березні 2007
року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Криворізького міського управління земельних
ресурсів, в якому просив визнати протиправним дії начальника Криворізького
міського управління земельних ресурсів Сагуйченко В.І. та визнати нечинною
постанову про накладення штрафу за порушення земельного законодавства від
28.11.2003 року № 7/37. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що дана
постанова складена всупереч вимогам ст.38 КУпАП, тобто пізніше, ніж через два
місяці з дня вчинення правопорушення, без урахування того, що комплекс
нежитлових приміщень, розташований за адресою: АДРЕСА_1, перейшов в його
власність на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради від
09.04.2003 року, і зайняття земельної ділянки в наслідок придбання об'єкта
нерухомості не підпадає під випадки, визначені ст.156 Земельного кодексу
України, у разі настання яких можливе застосування адміністративного стягнення
у вигляді штрафу згідно КУпАП.

Постановою
Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2007 року було
відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Не погодившись з
винесеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати
постанову районного суду, посилаючись на невірне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для вірного вирішення справи, а також на те, що
судом не було досліджено чи є повноважною особою провідний спеціаліст ОСОБА_2 і
чи має він, відповідно до законодавства, право на складання протоколів про
адміністративне правопорушення; не взято до уваги, що право на нерухоме майно
по АДРЕСА_1 набуто позивачем законним шляхом на підставі договору
купівлі-продажу і посвідчене належним чином, а тому зайняття земельної ділянки,
на якій знаходиться це майно, не є самовільним. Крім того, зазначив, що
оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення отримав лише
21.01.2006 року з постанови про відкриття виконавчого провадження, тому вважає,
що строки звернення до суду ним пропущені не були.

Перевіривши
матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду з позовом про
визнання нечинною постанови про накладення штрафу за порушення земельного
законодавства від 28.11.2003 року № 7/37 лише 12 березня 2007 року.

Відмовляючи
позивачу в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, коли зазначив, що позивачем пропущені всі строки для звернення за
вказаним позовом до суду, оскільки, як зазначає сам позивач, про порушення його
прав він дізнався на початку лютого 2006 року, більш того, він 18 лютого 2006 року вже звертався до суду з
аналогічним позовом і ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рога від
13 листопада 2006 року, що набрала законної сили, його заява залишена без
розгляду а.с.66, 73. Відповідач на протязі всього часу розгляду справи,
заперечуючи проти задоволення позову, наполягав на тому, що позивачем пропущені
строки звернення до суду, а він так і не заявляв клопотання про поновлення цих
строків, вважаючи, що вони ним не пропущені.

Відповідно
до ст..100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову, за умови, якщо на
цьому наполягає одна із сторін. Твердження апелянта про те, що, раз суд відкрив
провадження по справі, то тим самим фактично поновив всі пропущені строки, якщо
такі були, розцінюється колегією суддів як помилкове та таке, що
протирічить ч.3 ст. 100 КАС України ,
оскільки позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно
від закінчення строку звернення до адміністративного суду.

Крім
того, в судовому засіданні також встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської
ради від 09.04. 2003 року позивач став
власником комплексу нежитлових приміщень,
без визначення, при цьому, розміру та меж земельної ділянки, що
необхідна для їх обслуговування а.с. 4,5,72. Факт користування позивачем земельною ділянкою по вул.. Знаменська,
6 у м. Кривому Розі, орієнтовною площею
0.2 га, як зазначено в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного
стягнення, сторонами не оспорюється.

Відповідно до ст..125 Земельного
кодексу України право власності та право користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державною
реєстрацією. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної
реєстрації.

Згідно зі ст.. 1 Закону України «
Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 року
№ 963-IV самовільне зайняття земельної
ділянки , - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання, чи
намір використання, не наданої їй
земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, до одержання документа, що
посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку,
зазначивши про те, що на момент
проведення перевірки позивач використовував земельну ділянку по АДРЕСА_1 без
належним чином оформлених документів, в порушення вимог вищевказаних Законів,
що є доказом самовільного зайняття вказаної ділянки, за що, відповідно до ст..
211 Земельного кодексу України, та ст.. 53-1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність.

Посилання
апелянта на листи державного комітету України по земельних ресурсах, відповідно
до яких, на думку апелянта, слід вважати, що він не самовільно зайняв земельну
ділянку площею приблизно 0.2 га по
АДРЕСА_1, оскільки є власником нежитлових приміщень за вказаною адресою, а лиш
користувався нею без належним чином оформлених документів, за що не передбачено
адміністративної відповідальності, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що суперечать
вимогам діючого законодавства, оскільки відсутні докази того, що вся спірна
земельна ділянка була надана позивачу в користування до введення в дію
Земельного кодексу Української РСР від 15.03.1991 року, або про те, що саме вся
вказана ділянка набута ним на підставі цивільно-правової угоди, або що відносно
цієї ділянки приймалось рішення органу виконавчої влади або місцевого
самоврядування на користь позивача.

Відповідно
до ст..238-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи
земельних ресурсів розглядають справи про адміністративні правопорушення,
пов»язані з порушенням законодавства в галузі використання і охорони земель та
порядку регулювання земельних відносин статті 52,53,53-1,53-2,54-56,188-5 цього
Кодексу. Тому посилання апелянта на ст. 255 цього Кодексу, яка передбачає
перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні порушення,
але зазначені в статтях 218-221 КУпАП, є помилковим, оскільки начальнику
міського управління земельних ресурсів згідно зі ст.. 238-1 КУпАП прямо надано
право розглядати відповідні справи від імені органів земельних ресурсів, в тому
числі і за порушення, передбачені ст.. 53-1 КУпАП.

З огляду на вказане, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений
судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України , суд
апеляційної інстанції за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову
суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1
ст.198 , ст. 200
, 205 , 206 КАС
України , колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2007 року - без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з моменту виготовлення повного тексту ухвали.

Повний
текст ухвали виготовлено 08 вересня 2008 року.

Головуючий:
Нагорна Л.М.

Судді:
Поплавський В.Ю.

Уханенко
С.А.