Справа № 2а-5656/08
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2008-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Категорія статобліку - 49

Справа №
2а-5656/08

24
жовтня 2008 року м. Дніпропетровськ

Дніпропетровський
окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шлай А.В.,

при секретарі Черненко А.А.,

за участю

представника

позивача ОСОБА_2,

розглянувши
в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської районної
державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дії
неправомірними, стягнення суми, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської районної
державної адміністрації Дніпропетровської області по нарахуванню і виплаті суми
допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; стягнути з
відповідача недоотриману допомогу при народженні дитини в сумі 5097 грн.;
стягнути з відповідача на її користь недоотриману допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного віку у сумі 1550,62 грн.; призначити їй
відповідно до ст. 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,
починаючи з 01 квітня 2008 року у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років - 526 грн. щомісяця з наступним підвищенням щомісяця, року,
підвищення розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, до
закінчення передбаченої законом виплати, стягнути з відповідача суму моральної
шкоди у розмірі 1000 грн. Позов обґрунтований тим, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
щомісячно грошова допомога
повинна надаватись в розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, як особі що фактично здійснює догляд за дитино до
досягнення нею трирічного віку. Всупереч вимогам ст. 15 зазначеного Закону та
п.3 ст.22 Конституції України щомісячна грошова допомога по догляду за дитиною виплачувалась не в
повному обсязі.

У
судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити.

Відповідач
належним чином повідомлений про проведення судового засідання, до суду свого
представника не направив, заяви про відкладення розгляду справи не надав,
відзив на позов не надіслав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані
позивачем докази, встановив, що позивач є матір'ю малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданими виконавчим
комітетом Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської
області 01.11.2007 року.

Відповідно до положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
позивач має право на
пільги відповідно до вимог цього Закону, а саме на отримання щомісячної
грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в
розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Статтею 56 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік"
встановлено, що у 2007
році щомісячна грошова допомога по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яка виплачується відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
передбачена у розмірі, що дорівнює різниці
між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в
розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не
менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб,
у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

За даними Управління праці та соціального захисту
населення Павлоградської райдержадміністрації позивачу виплачена допомога по
догляду за дитиною за грудень 2007 року
- 65,08 грн., з січня по березень 2008 року по 144,10 грн., що підтверджується
довідкою № 223/б від 31.03.08 р.

Рішенням
Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних
депутатів України щодо відповідності Конституції
України (конституційності)
положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62,
частини першої статті 66 , пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71 , статей 98 , 101 , 103 , 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік"
(справа про соціальні
гарантії громадян) від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення ст.56 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік"
, за якою щомісячна грошова
допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у
розмірі, який дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не
менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб,
у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України. Рішення Конституційного
Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли внаслідок дії
положень статей зазначених
законів, що визнані
неконституційними. Положення
статті 56 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік", які визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

За таких обставин, відповідач повинен
нарахувати та виплатити позивачу щомісячну грошова допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі,
встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

В
той же час рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року не було
визнано неконституційним положення абз 2 ч.2 ст. 56 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік», яким було встановлено одноразову виплату
у розмірі 8500 грн. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні
дитини в сумі 3400 грн., решта - протягом наступних 12 місяців рівними
частинами в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У такому
порядку відповідач і здійснював зазначені виплати.

Відповідно
до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове використання цих видатків. Суд вважає,що Закон України «Про Державний
бюджет на 2007 рік» та його положення мають вищу юридичну силу відносно інших
спеціальних законів стосовно визначення розміру або порядку обчислення допомоги
при народженні дитини, оскільки є основним та головним фінансовим нормативним
актом розподілу доходів та видатків в країні. Тому, при визначенні розміру
допомоги при народженні дитини слід керуватись абз. 2 ч.2 ст. 56 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік», а не ст. 12 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми». Таким чином, дії відповідача щодо призначення
позивачу допомоги при народженні дитини є правомірними і у задоволенні позову в
цій частині слід відмовити.

Суд
також вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо призначення
позивачу з 01 квітня 2008 року допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років -
526 грн. щомісяця з наступним підвищенням щомісяця, року, підвищення розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років до закінчення передбаченої законом
виплати, оскільки зазначена вимога не відповідає змісту законодавства тому, що
судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може
обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень, тому суд вважає за необхідне вийти за межі позовних
вимог з метою повного захисту прав позивача, як це передбачено ст. 11 КАС
України.

На думку суду, відповідач допустив протиправну
бездіяльність, оскільки після набуття чинності рішенням Конституційного Суду
України 09.07.2007 року не вчинив заходів щодо поновлення прав позивача на
отримання соціальних виплат саме у розмірах, передбачених, у даному випадку, Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача
недоотриманої допомоги суд виходить з того, що
призначення та виплата всіх видів
державної допомоги сім'ям з дітьми належить до компетенції органів соціального захисту населення, як це
визначено у п. 3 ст. та ст. 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Позивач
оспорює правильність застосування відповідачем розміру соціальної допомоги ,
встановленою ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»,
а не ст. 15 Закону України «Про соціальну допомогу сім'ям з дітьми» .
Визначаючи бездіяльність незаконною, суд зобов'язує відповідача здійснити дії,
спрямовані на поновлення прав позивача, як особи, яка має право на державну
соціальну підтримку, передбачену зазначеним вище законом. Перевірка правильності
нарахування (тобто проведення розрахунку) соціальної виплати не є предметом
судового розгляду в цій справі.

Позивач,
окрім того, вимагає відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди суд виходить з положень ст. 23 ЦК України, за якими моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено у
п. 5 Пленуму Верїховного Суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони
заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Наявні у справі матеріали та поясненння представника позивача
не підтверджують факт заподіяння моральної шкоди позивачу, який не виявив
бажання приймати участь при розгляді справи за його позовом.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи
питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч.3 ст.94 КАС
України, згідно з якими якщо адміністративний позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених
вимог. Оскільки судом задоволені позовні вимоги немайнового характеру, на
користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту
населення Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської
області у нездійсненні перерахунку ОСОБА_1 допомоги по догляду за дітиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення
Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області
здійснити перерахунок ОСОБА_1 допомоги до догляду за дитиною ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15
Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та виплатити
заборгованість з урахуванням сум, що отримані нею згідно ст. 56 Закону України
«Про Державний бюджет на 2007 рік».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею
судові витрати в сумі 3 грн. 40 коп.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський
окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня
отримання її копії, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, встановленому ч.5 ст.
186 КАС України без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова
виготовлена у повному обсязі 29.10.2008 року.

Суддя А.В. Шлай