Справа № 22-а-9705/08
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

в 1 інстанції - Золотарьов І.Л.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вересня 2008 року справа №
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді Старосуда
суддів Бадахової
при секретарі судового
засідання Чуріковій Я.О.
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Первомайської міської ради Луганської області
постанову Первомайського міського суду Луганської області
від 18 липня 2008 року
справі № 2-а-96/08
адміністративним позовом ОСОБА_1
відповідача Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області
про визнання дій відповідача незаконними, покладення обов'язку перерахувати та
доплатити щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення, -
ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міського суду Луганської області з
позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області про визнання дій відповідача
незаконними, покладення обов'язку перерахувати та доплатити щорічну разову
грошову допомогу на оздоровлення за 2004-2008 роки, згідно ст. 48 Закону
України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”.
Постановою Первомайського міського суду Луганської
області від 18 липня 2008 року у справі № 2-а-96/08 позовна заява задоволена
частково: визнані незаконними дії Управління праці та
соціального захисту населення Первомайської
міської ради Луганської області щодо відмови виплати ОСОБА_1 заборгованість з щорічної допомоги на оздоровлення
за 2004-2007 рр. та зобов'язано Управління праці та соціального захисту
населення Первомайської міської ради Луганської області виплатити за рахунок коштів Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 заборгованість з щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004-2007 рр. в загальній сумі 6466 гри. 60 коп. В задоволенні іншої частини позовних
подана апеляційна скарга, в якій він просить: по-перше, скасувати судове
рішення в частині зобов'язання доплатити ОСОБА_1 щорічну грошову допомогу на
оздоровлення за 2004 - 2007 роки в сумі 6466 гри. 60 коп., по-друге, прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити повністю та, по-третє, розглянути справу
за відсутності його представника.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовують невірним застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1
- учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії,
визнаний інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку в Управління праці та
соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області як
особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній
електростанції, категорія 1, у зв'язку з чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею
48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних
плат, при цьому розмір мінімальної заробітної плати встановлюється на
момент виплати.

Фактично
відповідачем виплачена позивачу щорічна допомога на оздоровлення (а.с.8-9):

за 2001
рік - в сумі 0 грн.,

за 2002
рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2003
рік - в сумі 0 грн.,

за 2004
рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2005
рік - в сумі 26 грн. 70 коп.,

за 2006
рік - в сумі 120 грн.,

за 2007
рік - в сумі 120 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи,
встановлених судом першої інстанції, в апеляційній скарзі вказується на
порушення норм матеріального права.

Як
вважає відповідач, при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення треба
керуватись розміром такої допомоги, який встановлений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Колегія
суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно
до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому
числі, органів державної влади.

Статтею
19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно
до статті 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого
населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.

Статтею
63 Закону передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 48 спеціального Закону, щорічна допомога на
оздоровлення сплачується органами соціального захисту населення за місцем
проживання громадянина.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок
субвенцій з державного бюджету та на нього покладений обов'язок щодо реалізації
механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення,
зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія
суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення розміру таких виплат, який встановлений Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року -
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”.

Статтею
48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на
оздоровлення особам, зокрема, інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних
заробітних плат.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на
момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір
щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального закону, зазначеними постановами встановлені
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, для
інвалідів ІІ групи - 26 грн. 70 коп., та з 2005 року - в сумі 120 грн.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента
України “Про Єдиний державний реєстр нормативних актів” від 27.06.1996 року
стосовно преюдиції нормативних актів.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного
спору підлягають застосуванню норми статті 48 Закону “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закони
України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідні роки, а не вказані Постанови КМУ.

Суд
першої інстанції дійшов помилкового висновку, в частині стягнення недоотриманих
грошових коштів на оздоровлення за 2006 рік, оскільки дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була
зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. “Про Державний
бюджет України на 2006 рік”, який до теперішнього часу не визнаний
неконституційним Конституційним Судом України.

Таким
чином , колегія суддів вважає, що позов в частині стягнення компенсації за 2006
рік не підлягає задоволенню.

Колегія
суддів погоджує висновок, суду першої інстанції щодо виключення вимоги позивача
про стягнення недоотриманих грошових коштів на оздоровлення за 2008 рік в сумі
2505 грн., оскільки позивач не скористався своїм правом на звернення до
відповідача з відповідною заявою про виплату щорічної допомоги на оздоровлення
за 2008 рік.

Отже, з
відповідача необхідно стягнути недоотримані грошові кошти на оздоровлення
за 2004, 2005 та 2007 роки на користь
ОСОБА_1 в сумі 4711 грн. 60
коп., виходячи з наступного розрахунку:

2004
рік - (205 х 5) - 26,70 = 998, 3 грн.

2005
рік - (332 х 5) - 26,70 = 1633,3 грн.

2007
рік - (440 х 5) - 120 = 2080 грн.

Всього
- 4711,60 грн.

Керуючись
Конституцією України, Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи”, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.3 ст.
198, п. 1 ст. 202, п.3 ч.1 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської
ради Луганської області на постанову Первомайського міського суду Луганської
області від 18 липня 2008 року у справі № 2-а-96/08 - задовольнити частково.

Постанову
Первомайського міського суду Луганської області від 18 липня 2008 року у справі
№ 2-а-96/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Первомайської міської ради Луганської області про визнання незаконними дій Управління праці та соціального
захисту населення Первомайської міської ради
Луганської області щодо відмови виплати ОСОБА_1 заборгованість з щорічної допомоги на оздоровлення за 2004-2007
рр. та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області виплатити за рахунок
коштів Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 заборгованість з щорічної
допомоги на оздоровлення за 2004-2007 рр. в загальній сумі 6466 гри. 60 коп. - скасувати.

Позовну
заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області про визнання дій відповідача
незаконними, покладення обов'язку перерахувати та доплатити щорічну разову
грошову допомогу на оздоровлення - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Управління праці та соціального
захисту населення Первомайської міської ради
Луганської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 заборгованість з щорічної допомоги на оздоровлення
за 2004, 2005, 2007 роки.

Стягнути
з Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради
Луганської області за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1
недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки в сумі
4711 грн. 60 коп.

В
задоволені іншої частини позовної заяви - відмовити.

Постанова
Донецького апеляційного адміністративного суду вступає в законну силу з моменту
проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після
набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: