Справа № 22а-4650/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №
суддя у 1-ій
інстанції - Попович О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня
2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого, судді Сафронової С.В. (доповідача),

суддів Уханенко
С.А.

Баранник Н.П.

при секретарі Соболь Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради на постанову Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2008 року

по адміністративній справі № 2а-118/08
за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради про стягнення недоотриманих сум щорічної
допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_1. звернувся до
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про
стягнення на його користь з Управління праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради недоплачену ним суму щорічної допомоги на
оздоровлення за період 2000-2005 роки в розмірі
5641,50 грн. та 400 грн. судових
витрат за надання правової допомоги.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 29 січня 2008 року з Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь ОСОБА_1.
стягнуто суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за період
2000-2005 років в розмірі 5976,50 грн. та 400 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаною постановою відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неврахування судом
першої інстанції та недостатнє дослідження норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати вказану
постанову суду та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1. Також відповіда просить апеляційну скаргу по
даній справі розглянути у відсутності його представника.

На
обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на ч.2 ст.95, ст.113,
п.3 ст.116 Конституції України, ст.п.5 ч.1 ст.4, ст.87, ч.2 ч.5 ст.51
Бюджетного кодексу України , Закон України «Про Державний на 2007 рік» та на
положення постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» і № 562 від 12.07.2005 року
«Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», відповідно до положень яких застосування норм
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
проводиться у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
яких є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади, а всі видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначається виключно
Законом про Державний бюджет на відповідний рік. Вказує на те, що управління
праці і соціального захисту населення є розпорядником державних коштів і діє в
межах наданих йому бюджетних асигнувань та не може виходити за межі бюджетних
призначень, визначених Державних бюджетом України.

Позивач в
письмових запереченнях на апеляційну скаргу вказує на законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його в
силі, посилається на судове рішення по
аналогічній справі та на рішення Європейського суду з прав людини по справі
«Рубан проти України» № 34503/04 від 06.06.2006 р. На обґрунтування пропуску
строку звернення до суду з адміністративним позовом посилається на положення
п.3 ст.268 ЦК України, відповідно якої позовна давність не поширюється на
вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю. Просить розглянути справи у його відсутність та залишити апеляційну
скаргу без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії, а тому у відповідності до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право на
отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат на момент виплати, а не в тому розмірі щорічної допомоги, який
відповідач виплатив позивачу у відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів
України № 562 від 12.07.2005 р . «Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від
26.07.1996 р. № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком
суду, оскільки відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії у
розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті
передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

Право позивача на отримання щорічної грошової
допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» випливає також і з принципу пріоритетності закону над
урядовими нормативними актами та положень п.6 ч.1 ст.92 Конституції
України , якою встановлено, що основи
соціального захисту визначаються виключно законами, а єдиним органом законодавчої влади в України згідно
ст.75 Конституції є парламент, який не наділений правом делегувати свої
повноваження іншим державним органам.

Разом з тим,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. про стягнення з відповідача сум щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення за період 2000-2005 роки в порядку
адміністративного судочинства, суд першої інстанції не прийняв до уваги та не
надав належної оцінки тому, що позивачем не ставилося перед судом питання про
визнання рішень, дій и бездіяльності відповідача протиправними, з заявлялося
лише про бажаний спосіб захисту судом прав та інтересів, які він вважає
порушеними.

Постановляючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що даний спір є справою
адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

До адміністративної юрисдикції віднесені
публічно-правові спори, а саме, ті спори, що пов'язані з суб'єктом владних
повноважень владних управлінських функцій, які відповідачем неналежно
виконуються, чим порушуються права позивача.

Стаття 104 КАС України наділяє особу, яка
вважає, що порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин правом на звернення до адміністративного суду з позовом. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України обов'язок
доказування обставин, на
яких грунтуються вимоги
і заперечення проти
них покладається на сторони. Якщо за результатами розгляду справи факту такого
порушення не буде
встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене
судом відповідно до
норм матеріального
права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржуване рішення суду першої інстанції не
відповідає вищенаведеним вимогам Закону, оскільки суд не мотивував винність
відповідача в порушенні прав позивача та підстави, за наявності яких саме на
відповідача повинно бути покладено обов'язок по відновлення порушених прав
позивача. З матеріалів справи вбачається, що позивач не вважає за необхідне
доводити належними доказами, що
відповідач своїми діями чи бездіяльністю порушив його права, а з рішення суду першої інстанції вбачається, що
суд не вирішував питання про протиправність рішень, дій чи бездіяльність
відповідача стосовно виплати компенсації на оздоровлення у відповідності до
вимог ст. 48 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства
та позиції відповідача, який не заперечує проти права позивача на отримання
соціальної допомоги відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», але наполягає на відповідності його дій вимогам чинного
законодавства стосовно часткової виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення , колегія суддів вважає, що
суд зобов'язаний був на захист прав позивача обговорити питання про
відповідність дій відповідача положенням закону і у разі встановлення порушення
права позивача на належний соціальний захист, суд мав право вийти за межі
позовних вимог та надати оцінку діям
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської
ради, в тому числі і визнати дії або бездіяльність відповідача протиправними.

Проте, у даній справі вищенаведені порушення суду
норм процесуального закону не є визначальними та такими, що призвели до
неправильного вирішення справи. Підставою для скасування судового рішення у
даному випадку є неврахування судом першої інстанції пропущення позивачем
строку звернення до суду з адміністративним позовом, на чому наполягав
відповідач по справі в судовому засіданні першої інстанції.

Відповідно
до ч.1, ч.2 ст.99 КАС України ,
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України , пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного
позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не
сталося питання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним
позовом, суд питання про поновлення процесуального строку звернення до суду не
обговорював та строк позивачу не поновлював, а відповідач в суді першої
інстанції наполягав на застосуванні наслідків пропущення позивачем строку
звернення до суду з адміністративним позовом.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що
вимоги позивача провести виплату грошової допомоги за 2000-2005 роки
задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку звернення до
адміністративного суду.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2008 року підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення недоплаченої суми щорічної грошової допомоги
на оздоровлення за 2000-2005 роки за пропуском строку звернення о суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 та ст.202
КАС України , за наслідками
розгляду апеляційної скарги на постанову
суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову, якщо визнає, що судом першої інстанції були порушенні
норми процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202,
ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

П о с т а н
о в и л а :

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради - задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 29 січня 2008 р. в частині стягнення на користь
ОСОБА_1з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2000-2005 р.р.
та 400 грн. судових витрат - скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1до Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради про стягнення
недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня виготовлення її тексту у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги разом з копіями скарги відповідно до кількості осіб,
які беруть участь у справі, а також копією оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної
інстанцій .

У повному обсязі постанова суду виготовлена 26 серпня 2008 року

Судді

Копія відповідає оригіналу

Суддя