Справа № 22-а-7452/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2008 року справа
№ 22-а-7452/08

зал
судового засідання № 2 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

постанова
прийнята с порядку письмового провадження згідно частини 1 статі 197

Кодексу
адміністративного судочинства України

Колегія
суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів:
Міронової Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання Білоус
К. І.

за участю представників

від позивача: не з'явився, заявлено клопотання про розгляд без
участі позивача
від відповідача: не
з'явився, заявлено клопотання про розгляд без
участі представника відповідача
розглянувши апеляційну скаргу
Управління праці та
соціального захисту в порядку
письмового провадження населення
Красноармійської міської ради,
м. Красноармійськ на
постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від
11 червня 2008 року по
адміністративній справі
№ НОМЕР_1 (суддя Воробйов С. О.) за позовом ОСОБА_1, м. Красноармійськ доОСОБА_2,
м. Красноармійськ про
визнання неправомірною відмови в виплаті щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
та стягнення недоотриманих сум допомоги
за
2003-2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від
11 червня 2008 року частково задоволений позов ОСОБА_1, м. Красноармійськ до
ОСОБА_2, м. Красноармійськ про визнання неправомірною відмови в виплаті
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та стягнення недоотриманих сум
допомоги за 2003- 2007 роки на загальну
суму 7964 грн. 15 коп.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Сторони
були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду
справи, проте не скористалися своїм правом бути присутніми під час апеляційного
розгляду скарги.

Позивач
надав письмову заяву, в якій заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_2,
зазначив про те, що з постановою Красноармійського міськрайонного
суду Донецької області від 11 червня 2008 року по справі № НОМЕР_1 в цілому
згоден, але прошу звернути апеляційний суд увагу, що суми щорічної одноразової
допомоги до 5 травня стягнуті судом за 2004, 2007 роки підлягають перерахунку
та уточненню. При цьому, позивач заявив про розгляд апеляційної скарги без його
участі в порядку письмового провадження.

Відповідач
в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи без участі його представника.

Колегія
суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
заперечення на скаргу, прийняла рішення про задоволення клопотань позивача та
відповідача про розгляд апеляційної скарги без їх участі та відповідно про
розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до
частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Закон
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду
спірних правовідносин), далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ, визначає правовий
статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх
життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до
них.

Відповідно
до частини 2 статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Розділом 3 цього Закону
визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту.

Позивач є інвалідом війни ІІІ групи по
захворюванню пов'язаному з виконанням обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії Б №
178647, виданим 18 грудня 2006 року (арк. справи 3), дублікатом посвідчення
серії Є № 039197, виданим 17 квітня 2008 року (арк. справи 27), експертним
висновком та довідками МСЕК (арк. справи 23-26). В обґрунтування позову
ОСОБА_1. посилається на те, що ОСОБА_2, м. Красноармійськ виплатило йому разову
грошову допомогу за 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки на загальну суму 1070
грн., недоплативши загалом за ці роки суму 7614 грн. 15 коп. щорічної разової
грошової допомоги.

Згідно довідки ОСОБА_2, м. Красноармійськ № 02/3557 від 11 липня 2008
року (арк. справи 45) ОСОБА_1., як інваліду війни ІІІ групи, щорічну разову
грошову допомогу було сплачено за: 2003 рік - 25 квітня 2003 року в розмірі 100
грн., 2004 рік - 19 квітня 2004 року в розмірі 130 грн., 2005 рік - 13 квітня
2005 року в розмірі 270 грн., 2006 рік - 12 квітня 2004 року в розмірі 270
грн., 2007 рік - 23 квітня 2004 року в розмірі 300 грн.

Частиною
5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» в редакції станом на дні виплат визначено, що щорічно до 5 травня
інвалідам війни III групи виплачується разова грошова допомога у розмірі сім
мінімальних пенсій за віком.

Статтею
28 Закону України «Про державний бюджет України на 2003 рік» № 380-ІV від 26
грудня 2002 року станом на час виплати було встановлено, що у 2003 році виплата
щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам
війни III групи у розмірі 100 гривень. Положення статті 28 Закону України
"Про державний бюджет України на 2003 рік" Конституційним Судом
України до дійсного часу не визнані неконституційними, тому їх застосування
відповідачем правомірне.

Суд першої
інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин річний строк
встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в той
час як за 2003 рік сума допомоги відповідачем була виплачена позивачу, як
інваліду ІІІ групи, правильно в розмірі 100 грн. згідно статті 28 Закону
України «Про державний бюджет України на 2003 рік», тому виходячи саме з цих обставин апеляційний суд вважає, що в
цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно
довідки ОСОБА_2, м. Красноармійськ ОСОБА_1., як інваліду війни ІІІ групи, за
2004 рік було сплачено 19 квітня 2004 року щорічну разову грошову допомогу в розмірі 130 грн.

Статтею 44 Закону України «Про державний
бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV від 27 листопада 2003 року станом на день
виплати було встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги
відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" здійснюється інвалідам війни 3 групи у розмірі 130
гривень.

Рішенням Конституційного суду України N
20-рп/2004 від 1 грудня 2004 року у справі N 1-27/2004 про зупинення дії або
обмеження пільг, компенсацій і гарантій визнана такою, що не відповідає
Конституції України (є неконституційною) статтю 44 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2004 рік" у вищенаведеній редакції.

З огляду на вказане рішення Конституційного
суду, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про неправомірність дій
ОСОБА_2, м. Красноармійськ щодо відмови в донарахуванні позивачу щорічної
разової допомоги за 2004 рік у розмірі, встановленому частиною 5 статті 13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,
проте допустив помилку при визначенні розміру цієї допомоги за 2004 рік та з
порушенням норм процесуального та матеріального законодавства застосував
приписи статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розмір щорічної разової грошової допомоги за
2004 рік для позивача - інваліда війни ІІІ групи повинен бути розрахований
виходячи з наступного:

- відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1
січня 2004 року, в редакції станом на день виплати - 19 квітня 2004 року,
мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої
заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за
попередній рік, яка визначається спеціально уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у галузі статистики,

- за матеріалами
Держкомстату середня заробітна плата за попередній 2003 рік складала 462 грн.
58 коп.,

- розмір
мінімальної пенсії за віком в 2004 році склав 92 грн. 52 коп. з розрахунку 462
грн. 58 коп. х 20 %,

- розмір щорічної разової допомоги за 2004 рік в сумі 647 грн.
64 коп. складає 92 грн. 52 коп. х 7,

- сума недоплаченої позивачу
щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2004 рік
відповідно до вищенаведеного складає 517 грн. 64 коп. (647 грн.
64 коп. - 130 грн.)

Стосовно
застосування судом першої інстанції річного строку встановленого статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що
відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України
для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна
давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Застосування цієї норми Цивільного
кодексу України, до правовідносин щодо виплати щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня узгоджується з тим, що згідно статті 1 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей закон спрямований
на захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання
здоров'я й активного довголіття та виконання цільових програм соціального і
правового захисту ветеранів війни.

Статтею
34 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» № 2285-IV від
23 грудня 2004 року станом на день виплати було встановлено, що у 2005 році
виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам
війни III групи в розмірі 270 гривень.

Згідно довідки ОСОБА_2, м. Красноармійськ ОСОБА_1., як інваліду війни
ІІІ групи, щорічну разову грошову допомогу було виплачено за 2005 рік 13 квітня 2005 року в розмірі 270 грн., що
відповідає вимогам статті 34 Закону
України "Про державний бюджет України на 2005 рік".

З
огляду на те, що положення статті 34 Закону України "Про державний бюджет
України на 2005 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не
визнані неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої
інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин річний строк
встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в той
час як за 2005 рік сума допомоги відповідачем була виплачена позивачу, як
інваліду ІІІ групи, правильно в розмірі 270 грн. згідно статті 34 Закону
України «Про державний бюджет України на 2005 рік», тому виходячи саме з цих обставин апеляційний суд вважає, що в
цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею
30 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005
року № 3235-IV станом на час виплати було встановлено, що у 2006 році виплата щорічної
разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам війни III
групи в розмірі 270 гривень. Відповідач виплатив допомогу позивачу 12 квітня 2006 року у розмірі 270 грн.
Приписи статті 30 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» до
дійсного часу неконституційними не визнавалися.

Крім
того, в пункті 18 статті 77 Законом України «Про державний бюджет України на
2006 рік» зазначено, що дія частини п'ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги
ветеранам війни на 2006 рік зупинена.

З
огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо
відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2006
рік в розмірі 2243 грн.

За
приписами абзацу 1 частини 5, частини 3 статті 62 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року (у редакції Закону
України від 15 березня 2007 року N 749-V, який набрав чинності 28
березня 2007 року) для визначення мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня 2007 року
застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в
розмірі 406 грн. збільшений на 1 відсоток, тобто з 1 квітня 2007 року розмір
щорічної разової грошової допомоги складав 410 грн. 06 коп.

Частиною
1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999
року передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для: встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення
розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю,
а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції
України та законів України, визначення права на призначення соціальної
допомоги.

Сукупний
аналіз положень норм вищезазначених законів спростовує посилання скаржника на
відсутність порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком для сплати
щорічної разової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

ОСОБА_2, м. Красноармійськ посилається на те, що згідно статті 29 Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щорічна разова допомога була
виплачена 23 квітня 2007 року у встановленому цією нормою розмірі 300 грн.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N
1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційним) стаття 29, пункт 13
статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік",
яким було зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової
допомоги.

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до статті 17 цього Закону
здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Управління
праці та соціального захисту населення стосовно виплат щорічної разової
грошової допомоги ветеранам війни є розпорядниками бюджетних коштів в розумінні
пункту 36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

Пунктами
1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року N 256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок
визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних
структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до
компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно
частини 1 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового утримання.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд не приймає посилання
скаржника на те, що ОСОБА_2, м. Красноармійськ є неналежним відповідачем у
справі.

З огляду на рішення Конституційного суду N
6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення
щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік у розмірі, встановленому
частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», проте допустив помилку при визначенні розміру цієї
допомоги за 2007 рік.

Як зазначено в частині 3 статті 62 Закону
України „Про державний бюджет України на 2007 рік» мінімальний розмір пенсії з
1 квітня 2007 року склав 410 грн. 06 коп., тому розмір щорічної разової
грошової допомоги позивачу за 2007 рік повинен складати 2870 грн. 42 коп. з
розрахунку 410 грн. 06 коп. х 7, але враховуючи те, що позивачу була виплачена
23 квітня 2007 року грошова допомога у розмірі 300 грн., колегія суддів вважає,
що стягненню підлягає сума недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2007 рік у розмірі 2570
грн. 42 коп.

При вирішенні цього спору, колегією суду було враховано, що відповідно до
статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, ратифікованої Законом України
N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року зі змінами внесеними Законом України
від 9 лютого 2006 року N 3436-IV, кожна
фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами міжнародного права.

У параграфі 22 рішення Європейського суду з прав людини по справі
"Кечко проти України" (заява №
63134/00) від 8 листопада 2005
року визначено, що поняття “власності”, яке міститься в першій частині статті 1
Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні
речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві:
деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як “майнові права”, і, таким чином, як “власність” в цілях
вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав
відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний
інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1. В параграфі 23 цього ж рішення Європейський
суд з прав людини зауважує, що в межах
свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з
державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату
таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги,
необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих
виплатах доки відповідні положення є чинними.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного
фінансування в обсязі передбаченому Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» для здійснення соціальних виплат, з
огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства
в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і
свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності
держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

З
огляду на вище наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції,
правильно вирішивши питання щодо часткового задоволення позову в частині
стягнення недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік
неправильно розрахував суму допомоги за цей рік, неправильно застосував норми
процесуального та матеріального права до позовних вимог щодо виплати щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за 2004 рік, неправильно мотивував відмову у
задоволенні позовних вимог за 2003, 2005 роки, тому з врахуванням приписів
частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими
суд може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, виходячи з
завдання адміністративного судочинства, яким є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень (частина 1 стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства
України) та враховуючи приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів дійшла до
висновку про наявність підстав для скасування судового рішення за пунктом 4
частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України та для
прийняття нової постанови, якою апеляційний суд частково задовольняє позовні
вимоги. Так, підлягають визнанню неправомірними дії відповідача щодо невиплати
сум щорічної грошової допомоги за 2004, 2007 роки та відповідно стягненню з
ОСОБА_2, м. Красноармійськ на користь Чентулова В. В. підлягає недоотримана
сума щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2004, 2007 роки на
загальну суму 3088 грн. 06 коп., з якої за 2004 рік - 517 грн. 64 коп., за 2007
рік - 2570 грн. 42 коп., в той час як за постановою Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-47/08 було стягнуто за 2007 рік - 2542 грн.
Позовні вимоги в частині стягнення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2003, 2005, 2006 роки
задоволенню не підлягають з підстав визначених судом апеляційної інстанції.

Крім
того, суд першої інстанції порушив приписи частини 1 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України, за якою адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше двох місяців з
дня відкриття провадження у справі. Так, провадження у справі № НОМЕР_1 було
відкрито 15 лютого 2008 року, а постанова прийнята 11 червня 2008 року, ухвала
про зупинення провадження у справі в матеріалах справи відсутня.

Керуючись статтею 24, частиною 1 статті 122, статтями 160, 167, 184, 195 -
198, пунктом 4 частини 1 статті 202, статтями 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, м. Красноармійськ на постанову
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2008 року
по адміністративній справі № НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11
червня 2008 року по адміністративній справі № НОМЕР_1 за позовом ОСОБА_1, м.
Красноармійськ до ОСОБА_2, м. Красноармійськ про визнання неправомірною відмови
в виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня та стягнення
недоотриманих сум допомоги за 2003-2007 роки в сумі 7964 грн. 15 коп.
скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1, м. Красноармійськ до ОСОБА_2, м. Красноармійськ про визнання
неправомірною відмови в виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня
та стягнення недоотриманих сум допомоги за 2003-2007 роки в сумі 7964 грн. 15
коп. задовольнити частково.

Визнати
неправомірними дії ОСОБА_2, м. Красноармійськ в частині відмови Чентулову
Василю Васильовича, м. Красноармійськ у виплаті щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2004, 2007 роки в розмірах передбачених частиною 5
статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту».

Стягнути
з ОСОБА_2, м. Красноармійськ на користь ОСОБА_1,АДРЕСА_1) недоотриману щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня за 2004, 2007 роки на загальну суму 3088
грн. 06 коп., з якої за 2004 рік - 517 грн. 64 коп., за 2007 рік - 2570 грн. 42
коп., за рахунок коштів Державного бюджету України

В
іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова
складена у повному обсязі в порядку письмового провадження 23 липня 2008 року
12 годині 45 хвилин.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складання постанови у повному обсязі.

Головуючий: В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З
оригіналом згідно:

Суддя
В.Г.Яманко