Справа № 22-а-1757/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ А
ДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2008 року

м. Львів

Колегія суддів Львівськог
о апеляційного адміністрати
вного суду в складі :

судді доповідача
Олендера І.Я.,
суддів
Заверухи О.Б., Пліш
а М.А.,
при секретарі судового зас
ідання Соколовській А.С
.,

з участю сторін:
від позивача Яговдік С.М.
представник,
від відповідача не явивс
я,
від 3-ї особи не явився,

розглянувши у відкритому с
удовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу
за апеляційною скаргою
Військового прокурора Івано
-Франківського гарнізону в і
нтересах держави Міністер
ства оборони України в особі
Івано-Франківської КЕЧ райо
ну
на постанову Господарс
ького суду Івано-Франківсько
ї області від 05 вересня 2007 року
по справі № ПА-6/133
за адміністративним позов
омВійськового прокурора
Івано-Франківського гарнізо
ну в інтересах держави Мін
істерства оборони України в
особі Івано-Франківської КЕЧ
району
до виконавчого комітет
у Івано-Франківської міської
ради Івано-Франківської обл
асті,
третя особа без самості
йних вимог на предмет спору н
а стороні відповідача Закрит
е акціонерне товариство буді
вельна компанія „Прикарпатт
я і К”
провизнання нечинним п
.3.9 рішення виконавчого коміте
ту Івано-Франківської місько
ї ради Івано-Франківської об
ласті № 131 від 20 квітня 2004 року, -

в с т а н о в и л а :

05 вересня 2007 року Госпо
дарським судом Івано-Франків
ської області було прийнято
постанову в справі № ПА-6/133 за а
дміністративним позовом Вій
ськового прокурора Івано-Фра
нківського гарнізону в інтер
есах держави Міністерства
оборони України в особі Іван
о-Франківської КЕЧ району до
виконавчого комітету Івано-
Франківської міської ради Ів
ано-Франківської області, тр
етя особа без самостійних ви
мог на предмет спору на сторо
ні відповідача Закрите акціо
нерне товариство будівельна
компанія „Прикарпаття і К”, п
ро визнання нечинним п.3.9 ріше
ння виконавчого комітету Іва
но-Франківської міської ради
Івано-Франківської області
№ 131 від 20 квітня 2004 року, якою в за
доволені позову було відмовл
ено.

Прийняту постанову с
уд першої інстанції мотивува
в тим, що оскаржуване рішення
прийняте на підставі та у спо
сіб передбачений чинним зако
нодавством, на підставі відп
овідної технічної документа
ції та з врахуванням всіх обс
тавин необхідних для прийнят
тя рішення, і таке жодним чино
м не порушує прав позивача.

Вказану постанову в
апеляційному порядку оскарж
ив позивач, представник яког
о в поданій апеляційній скар
зі покликаються на те, що така
прийнята судом з порушенням
норм матеріального права в з
вязку з чим просить постан
ову скасувати та постановити
нову про задоволення позову
.

Як на доводи в свої ап
еляційній скарзі апелянти, п
окликаються на те, що судом не
правильно застосовано норми
земельного законодавства Ук
раїни не враховано, що КЕЧ рай
ону зверталась за виготовлен
ням відповідних державних ак
тів на спірну земельну ділян
ку, спірна земельна ділянка н
е вилучалась в передбаченому
законодавством порядку. Не в
раховано, що відсутні докази
належності земельної ділянк
и до земель запасу міста.

Представник апелянт
а в судовому засіданні вимог
и апеляційної скарги підтрим
ав та просить таку задовольн
ити.

Представник відповідача т
а представник третьої особи
в судове засідання не явилис
ь, хоча належним чином були по
відомлені про час, дату та міс
це апеляційного розгляду, то
му колегія суддів на підстав
і ч.4 ст.196 КАС України вважає за
можливе провести такий у їх в
ідсутності.

Заслухавши суддю-доп
овідача, пояснення представн
ика апелянта, перевіривши ма
теріали справи та доводи апе
ляційної скарги у їх сукупно
сті, колегія суддів приходит
ь до переконання, що подана ск
арга задоволенню не підлягає
з наступних мотивів.

Розглядаючи спір та прийма
ючи постанову про відмову в з
адоволені позову суд першої
інстанції підставно і обґрун
товано виходив із вимог Зако
ну України “Про місцеве само
врядування в Україні”, вимог
земельного законодавства та
з урахуванням предмету спор
у, дійшов до правильного висн
овку про правомірність дій с
убєкту владних повноважен
ь, щодо прийняття оскаржуван
ого рішення.

Так відповідно до ч.1 ст.10 Зак
ону України “Про місцеве сам
оврядування в Україні” міськ
і ради є органами місцевого с
амоврядування, що представля
ють відповідні територіальн
і громади та здійснюють від ї
х імені та в їх інтересах функ
ції і повноваження місцевого
самоврядування, визначені К
онституцією України, цим та і
ншими законами.

Судом першої інстанції бул
о правильно встановлено, що в
ідповідачем, виконавчим комі
тетом Івано-Франківської міс
ької ради, 20.04.2004 року на підстав
і заяви 3-ї особи було прийнято
рішення № 131 „Про матеріали уп
равління архітектури і місто
будування міськвиконкому” п
. 3.9 якого ЗАТ БК «Прикарпаття і
К» дозволено проведення про
ектно-пошукових робіт (дозво
лено збір матеріалів погодже
ння місця розташування земел
ьної ділянки) для будівництв
а багатоквартирного житлово
го будинку в мікрорайоні на в
ул.Є.Коновальця Національ
ної Гвардії (№ 5 по генплану), п
ри умові пайової участі у роз
робці плану детального плану
вання вказаного мікрорайону
(а.с.11).

Як вбачається з матеріалів
справи таке рішення прийнят
о на підставі заяви 3-ї особи, з
гідно вимог ч.3 ст.24, п.6 ст.59 Закон
у України «Про місцеве самов
рядування в Україні» та у від
повідності з ч.2 ст.19 Конституц
ії України.

Колегія суддів апеляційно
ї інстанції, вважає висновки
суду першої інстанції прави
льними з огляду на встановле
ні обставини справи, так зокр
ема судом першої інстанції б
уло встановлено, що позивач н
е надав доказів, зокрема прав
овстановлюючих документів, я
кі б підтверджували право по
зивача на землекористування
та відведення такої земельн
ої ділянки йому в натурі на мі
сцевості, та відсутні докази
, що вказували б на віднесення
спірної земельної ділянки д
о земель оборони.

З огляду на вище наведене с
удом першої інстанції правил
ьно встановлено, що Івано-Фра
нківська міська рада в особі
виконавчого комітету, як пре
дставницький орган територі
альної громади м.Івано-Франк
івська, від її імені та в її ін
тересах, відповідно до вище в
казаних письмових доказів зд
ійснює права власності на ко
мунальне нерухоме майно, а са
ме спірну земельну діяльну.

Крім того, ст.1 Закону Украї
ни “Про правовий режим майна
в Збройних Силах України” вс
тановлює, що військове майно
це державне майно, закріпл
ене за військовими частинами
, закладами, установами та орг
анізаціями Збройних Сил Укра
їни (далі військові частин
и). До військового майна належ
ать будинки, споруди, передав
альні пристрої, всі види озбр
оєння, бойова та інша техніка
, боєприпаси, пально-мастильн
і матеріали, продовольство, т
ехнічне, аеродромне, шкіперс
ьке, речове, культурно-просві
тницьке, медичне, ветеринарн
е, побутове, хімічне, інженерн
е майно, майно звязку тощо.

Тобто, ознаками війсь
кового майна є належність йо
го до державної власності та
закріплення за відповідним
військовим формуванням.

Згідно ч.2 ст.2 вказаног
о Закону України Міністерств
о оборони України, як централ
ьний орган Збройних Сил Укра
їни здійснює відповідно до з
акону управління військовим
майном, у тому числі закріплю
є військове майно за військо
вими частинами (у разі їх форм
ування, переформування), прий
має рішення щодо перерозподі
лу цього майна між військови
ми частинами ЗС України, в том
у числі у разі їх розформуван
ня.

Таким чином, оскільки
з моменту набрання чинності
даного Закону України( з 3 лис
топада 1999 року) Міністерством
оборони України рішення сто
совно закріплення спірної зе
мельної ділянки за відповідн
ою військовою частиною не пр
иймалось, відповідно, спірне
нерухоме майно не набуло ста
тусу військового майна.

Жодних документів, як
і б надавали право володіння
спірним нерухомим майном на
законних підставах будь-яки
м військовим формуванням Збр
ойних Сил України, представн
иком позивача не надано, дає п
ідстави вважати, що такі відс
утні взагалі.

Сам факт безпідставного тр
ивалого використання військ
овослужбовцями Збройних Сил
СРСР, а згодом і військовослу
жбовцями Збройних Сил Україн
и, спірної земельної ділянки
не породжує жодних правових
наслідків і не може свідчити
про перехід такої у власніст
ь держави.

Таким чином, жодних правови
х підстав вважати, що спірна з
емельна ділянка є військовим
майном немає, а тому покликан
ня прокурора на положення За
кону України “Про правовий р
ежим майна у Збройних Силах У
країни” і видані на його вико
нання постанови Кабінету Мін
істрів України є безпідставн
ими, оскільки вони не мають жо
дного відношення до спірного
майна.

Оскільки спірна земельна д
ілянка ніколи не передавалис
ь у державну власність, то при
йнятим оскаржуваним рішення
м органу місцевого самовряду
вання жодним чином не зачіпа
ються права та інтереси осіб
, в інтересах яких військовим
прокурором подано до суду да
ний позов.

Суд першої інстанції прави
льно покликався також на вим
оги ч.2 ст.83 ЗК України та п.12 Пере
хідних положень такого та вс
тановив, що спірна земельна д
ілянка, яка знаходиться в меж
ах м.Івано-Франківська належ
ить до земель запасу територ
іальної громади вказаного мі
ста.

Крім того судом апеляційно
ї інстанції встановлено, що н
а час звернення позивача з да
ним адміністративним позово
м існували ряд суттєвих обст
авин, зокрема на підставі оск
аржуваного рішення 3-тя особа
виготовила технічну докумен
тацію та п.1.23 рішення сесії Іва
но-Франкіської міської ради
від 20.02.2006 року (а.с.53) їй було затве
рджено проект землеустрою, щ
одо відведення земельної діл
янки площею 0,1500 га на вул..Євген
а Коновальця, поруч будинку №
128, за рахунок земель запасу мі
ської ради та передано таку з
емельну ділянку в оренду стр
оком на три роки для будівниц
тва багатоквартирного житло
вого будинку і зобовязано
укласти договір оренди такої
земельної ділянки.

З копії договору оренди зем
ельної ділянки (а.с.51-52) вбачаєт
ься, що між 3ю особою та Іван
о-франківською міською радою
укладено відповідний догові
р оренди на спірну земельну д
ілянку, а рішенням виконавчо
го комітету від 28.09.2006 року № 376 п.5.3
5 (а.с.54) було надано дозвіл на бу
дівництво.

З врахуванням всього вище н
аведеного на думку колегії с
уддів апеляційної інстанції
суд першої інстанції правил
ьно зробив висновок про прав
омірність рішення субєкту
владних повноважень.

Такий висновок узгоджуєть
ся з вимогами ст.7 Конституції
України згідно якої в Україн
і визнається і гарантується
місцеве самоврядування та ст
.144 Конституції України, відпо
відно до якої органи місцево
го самоврядування в межахпов
новажень, визначених законом
, приймають рішення, які є обов
язковими до виконання на в
ідповідній території.

Колегія суддів визнає, що ві
дповідач у справі, приймаючи
оскаржуване рішення, відпов
ідно Закону України “Про міс
цеве самоврядування в Україн
і”, станом на час його прийнят
тя, діяв на підставі, в межах п
овноважень та у спосіб, що пер
едбачені Конституцією і чинн
ими законами України, зокрем
а і Земельним кодексом Украї
ни, тобто правомірно.

При прийняті постанови суд
першої інстанції правильно
виходив з вимог ч. 1 та 2 ст. 71 КАС
України, відповідно до якої к
ожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтую
ться її вимоги та запереченн
я, крім випадків, встановлени
х статтею 72 цього Кодексу, та щ
о в адміністративних справах
про протиправність рішень, д
ій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень обов'яз
ок щодо доказування правомір
ності свого рішення, дії чи бе
здіяльності покладається на
відповідача, якщо він запере
чує проти адміністративного
позову.

Відповідачем доведено пра
вомірність прийнятого рішен
ня, про що правильно вказано с
удом першої інстанції, встан
овлено відсутність порушенн
я прав та охоронюваних інтер
есів позивача, що звертався в
інтересах держави Мініст
ерства оборони України в осо
бі Івано-Франківської КЕЧ ра
йону.

Таким чином враховуючи вищ
е наведене, колегія суддів ви
знає, що суд першої інстанції
, вирішуючи даний публічно-пр
авовий спір, правильно встан
овив обставини справи та ухв
алив законне рішення з дотри
манням норм матеріального і
процесуального права, постан
ова суду першої інстанції ґр
унтується на повно, обєкти
вно і всебічно зясованих о
бставинах, відповідає вимога
м ст.ст.2,10,11,71,72,138,143,159,161-163 КАС України,
доводи апеляційної скарги її
не спростовують, тому підста
в для скасування постанови с
уду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 К
АС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Військо
вого прокурора Івано-Франків
ського гарнізону в інтересах
держави Міністерства обо
рони України в особі Івано-Фр
анківської КЕЧ району залиши
ти без задоволення, а постано
ву Господарського суду Івано
-Франківської області від 05 ве
ресня 2007 року по справі № ПА-6/133 з
а адміністративним позовом В
ійськового прокурора Івано-Ф
ранківського гарнізону в інт
ересах держави Міністерст
ва оборони України в особі Ів
ано-Франківської КЕЧ району
до виконавчого комітету Іван
о-Франківської міської ради
Івано-Франківської області,
третя особа без самостійних
вимог на предмет спору на сто
роні відповідача Закрите акц
іонерне товариство будівель
на компанія „Прикарпаття і К
” про визнання нечинним п.3.9 рі
шення виконавчого комітету І
вано-Франківської міської ра
ди Івано-Франківської област
і № 131 від 20 квітня 2004 року, - без зм
ін.

Ухвала набирає законної си
ли негайно після проголошенн
я.

На ухвалу апеляційного суд
у може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищ
ого адміністративного суду У
країни протягом одного місяц
я після проголошення, а у разі
складення ухвали в повному о
бсязі відповідно до ст.160 КАС У
країни з дня складення ухв
али в повному обсязі.

Головуючий суддя
:
І.Я.Олендер

Судді:

М.А.Пліш

О.Б.Заверуха