Справа № 22а-5364/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а -5364/08 Головуючий суддя
у 1-ій Категорія статобліку - 75
інстанції - Гаєць Ю.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого, судді: Сафронової С.В. (доповідача)

суддів:
Поплавського В.Ю.

Стежко В.А.

при секретарі Кочковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2008
року

у адміністративній справі № 2а-39/08 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, стягнення
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2008 р., якою
Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя
зобов'язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням пільгового стажу
за роботу у районах Крайньої Півночіта виплатити не
нараховані суми пенсії за остані три роки. Одночасно, апелянтом
ставиться питання про постановлення апеляційним судом нового рішення про
відмову в задоволені вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди,
сторонами по справі не осаджується.

рішення суду та відмовити ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним
позовом в якому просив зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя перерахувати пенсію з урахуванням
пільгового стажу за роботу у районах Крайньої Півночі за 1956 р. по 1964 р.,
виплатити не нараховані суми пенсії за останні три роки та стягнути грошову
компенсацію за заподіяну моральну шкоду.

На апеляційну скарги позивачем подано письмові заперечення, в яких він
посилаючись на те, що судом першої інстанції було вірно встановлено всі
обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, просить
залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а постанову суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права,, оцінивши доводи
апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів прийшла
до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в
районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої
Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до
страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло
до 1 січня 1991 року.

Відповідно до
п.110 Порядку призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою
Ради Міністрів СРСР від З серпня 1972 р. (із змінами і доповненнями), робота в районах Крайньої Півночі і
місцевостях, прирівняних до них, з 1 березня 1960 р. зараховується до стажу в
полуторному розмірі за умови, що працівник мав право на пільги за ст.5 Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 р. «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, до них
прирівняних».

Пільгове
обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах
Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на
яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР
від 10 лютого 1960 року N 148 «Про порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року “Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі”», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26
вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Згідно з ч.4 ст.24
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди
трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до
страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним
законодавством. При цьому за кожний повний рік стажу роботи, до набрання
чинності цим Законом, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників,
затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала право на
пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по
одному року.

Пільгове
обчислення страхового стажу провадиться на підставі записів в трудовій книжці,
або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи
в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої
Півночі та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними
нормативно-правовими актами.

Як вбачається з записів трудової книжки позивача, у 1956 році він був направлений партією на
роботи в райони Крайньої Півночі (до
Якутської АРСР), де працював за трудовим договором до закінчення його строку
дії та був звільнений 22.12.1964 р. у зв'язку з закінченням трудового договору.

На підставі зазначених записів в трудовій книжці
позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на ОСОБА_1
поширюються пільги, встановлені для
працівників, які працювали в районах
Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються
з положеннями Угоди про гарантії прав громадян
держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року, відповідно якого пенсійне забезпечення
громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території якої вони проживають. Розмір пенсії
переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим
місцем проживання пенсіонера, а обчислення проводиться з заробітку (доходу) за
періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. Статтею 6 цієї Угоди
визначено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на
пільгових умовах і
за вислугу років, громадянам
держав - учасниць Угоди, враховується трудовий стаж набутий на території
будь-якої з цих
держав, а також
на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.
Обчислення пенсії проводиться з заробітку за період роботи,
який зараховується в трудовий стаж.

Таким
чином, оскільки позивач працював з 1956 р. по 1964 р. в районах Крайньої
Півночі і в його заробіток входив районний коефіцієнт за роботу в районах
Крайньої Півночі, то на нього поширюється дія Угоди про гарантії прав громадян
держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р. і
він має право на врахування районного коефіцієнта при обчислені пенсії за
законодавством України.

Враховуючи
наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої
інстанції про безпідставність відмови відповідача у перерахунку пенсії позивачу
з підстав відсутності у нього та не надання до УПФ примірнику трудового
договору, оскільки підставою для врахування стажу роботи у районах Крайньої
Півночі та прирівняних до них районів, є записи трудової книжки, які
підтверджують поширення на робітників пільг, передбачених вищевказаними Указами
Президії Верховної Ради СРСР.

Також, колегія суддів, погоджується
з висновками суду стосовно відсутності підстав для задоволення вимог позивача
про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не були надані конкретні
факти заподіяння моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового
характеру, що узгоджується з вимогами ст.1167 ЦК України та положеннями
Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 31.03.1995 р. № 4

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване
рішення, під час розгляду справи були правильно застосувані норми матеріального і процесуального права та надано вірну
правову оцінку встановленим по справі обставинам. Рішення суду викладене
достатньо повно, з посиланням на норми законодавства та встановлені по справі обставини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, а тому підстав для сасування оскаржуваного судового рішення
не має.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя - залишити без
задоволення, а постанову Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2008 року - без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня складення її повного тексту.

Повний
текс ухвали виготовлений 17 червня 2008 року

Судді