Справа № 22-а-6308/08
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №-22-а-6308/08 Головуючий
у 1 інстанції Хаюк С.М.
Суддя доповідач Ситников О.Ф.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
вересня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Ситникова
О.Ф.,

Суддів: Бєлової
Л.В., Василенка
Я.М.,

при секретарі: Кожокар
М.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від
06 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду
України в Богунському районі м. Житомира, Управління праці та соціального
захисту населення Богунського району м. Житомира, Житомирського міськвиконкому,
Головного управління Державного казначейства України у Житомирській області про
стягнення заборгованості в розмірі 19892 грн. 53 коп., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до УПФ України в Богунському районі м. Житомира,
УПСЗН Богунського району м. Житомира, Житомирського міськвиконкому, ГУ
Державного казначейства України у Житомирській області про стягнення
заборгованості в розмірі 19892 грн. 53 коп.

Постановою
Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2007 року в
задоволенні позовних вимогОСОБА_1.- відмовлено.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою позивач - ОСОБА_1. звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду не відповідає вимогам
матеріального та процесуального права, судом не повністю з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають
встановленим обставинам по справі, тому вона підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заперечуючи
проти апеляційної скарги позивача УПФ України в Богунському районі м. Житомира
посилається на те, що оскаржувана постанова ухвалена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, а тому підстав для її зміни чи
скасування немає.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних
підстав:

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач є постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом другої групи, що
підтверджується копією посвідчення та довідками МСЕК (а.с.5-9) і отримує пенсію
за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та щомісячну
додаткову пенсію згідно ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,що підтверджуся
листом управління пенсійного фонду України
в Богунському районі м. Житомир
№12161 від 04.09.2007 року.

Відмовляючи
в задоволенні позовуОСОБА_1., суд першої інстанції посилався на вимоги ч. 4 ст.
54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановлено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок
Чорнобильської катастрофи визначається
Кабінетом Міністрів України. Додаткова пенсія за шкоду
заподіяну здоров'ю розраховувалась
позивачу виходячи із мінімального розміру пенсії 19,91 грн., який встановлений постановою Кабінету Міністрів України №1
від 3.01.2002 року.

Однак з такими висновками суду не можна погодитися,
оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Пункт 5 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від
1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя» встановив, що судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента
України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету
Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів
місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази
керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що
нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи
суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці
правовідносини.

Таким чином
встановлено, що Постанова Кабінету Міністрів України № 1 від
03.01.2002 року на яку посилається суд першої інстанції, в частині
встановлення обмежень щодо розмірів
виплати пенсій та допомоги не відповідають розміру, встановленому іншими
законами України

Оскільки Верховна Рада України і
Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме статті Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не вказана постанова Кабінету Міністрів України.

Таким
чином, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимогОСОБА_1. щодо
стягнення на його користь додаткової пенсії в розмірі встановленому статтями
50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення, яким позовОСОБА_1. в цій частині задовольнити частково та
зобов'язати УПФ України в Богунському районі м. Житомира провести перерахунок
пенсії та доплати до пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.07.2007 року, тобто з наступного
після звернення до суду місяця.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимогОСОБА_1. в іншій частині, суд першої інстанції
взагалі не навів жодних обґрунтувань своїх висновків, чим порушив вимоги ст.
159,160,161,163 КАС України.

За
таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції в судовому
засіданні вирішив не всі позовні вимогиОСОБА_1., що у відповідності з вимогами ст.
201 КАС України є підставами для зміни постанови суду першої інстанції в її
мотивувальній частині.

Позовні
вимогиОСОБА_1. щодо стягнення місячної
компенсації за період з 01.01.2004 року
по 31.10.2006 року в сумі 6460 грн.84 коп. не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем взагалі на не зазначено на підставі яких конкретно
нормативних актів повинні бути стягнуті вказані суми, необґрунтовані позовні
вимоги конкретними доказами та не
визначено хто з відповідачів повинен сплачувати вказані суми.

Позовні
вимогиОСОБА_1. щодо стягнення недорахованої трудової пенсі за період з
01.04.2003 року по 31.12.2003 року також не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Частиною другою статті 5 КАС України
передбачено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на
час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в
межах звернення до адміністративного суду, який встановлено в один рік.

Частиною першою статті 100 КАС України
передбачено, що пропуск строку звернення
до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до заперечення на позовну заяву
(а.с.45) відповідач Управляння ПФУ в Богунському районі м. Житомира наполягав
на застосуванні до вказаних правовідносин наслідків пропущення строків
звернення до адміністративного суду. Суд першої інстанції не звернув уваги на
вказані обставини та не обґрунтував їх в своєму рішенні.

За вказаних обставин судова колегія вважає,
що позовні вимогиОСОБА_1. щодо стягнення недорахованої трудової пенсі за період з
01.04.2003 року по 31.12.2003 року залишені без задоволення на підставі
пропуску строку на звернення до апеляційного суду.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно
довідки № 001584 ОСОБА_1 з 03.04.2003 року встановлена третя група інвалідності
безстроково за профзахворюванням пов'язаному з ліквідацією наслідків
Чорнобильської катастрофи (а.с.6), як витікає з виписки з акту огляду МСЕК
Серія 2-18 АГ № 009826 позивачу встановлено 50 % втрати працездатності (а.с.7).

Відповідно до довідки 2-18 АГ № 009945 позивачу
встановлено 70 % втрати працездатності (а.с.8) та встановлена друга група
інвалідності безстроково з 07.07.2006 року(а.с.9).

Відповідно до довідки УПСЗН Богунської районної ради м.
Житомира ОСОБА_1. в червні 2003 року отримав компенсацію учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС які стали інвалідами 3 групи в розмірі 189,60 грн. та
різницю при встановлені 2 групи інвалідності в сумі 94,80 грн. в жовтні 2006
року (а.с.42).

Компенсацію надана на підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції яка діяла на момент встановлення ОСОБА_1 (07.07.2006
року) 2 групи інвалідності передбачалося, що одноразова
компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які
стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою,
виплачується в таких розмірах: інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних
плат;

Дію абзацу третього частини першої статті 48
зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від
20.12.2005 р. N 3235-IV.

Вказаний Закон України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» № 3235- IV від 20.12.2005 р. в
Конституційному Суді України на предмет конституційності не розглядався, тому
він не втратив своєї чинності.

Відповідно
до вимог ст. 92, 96 Конституції України виключно законом встановлюється
Державний бюджет України, який затверджується щорічно, і який
підлягає обов'язковому виконанню на всій території України.

Крім
того, відповідно до вимог ст. 95 Конституції України виключно законом про
Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України
при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції
України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Виходячи з наведеного судова колегія дійшла
до висновку, що позовні вимогиОСОБА_1. щодо стягнення одноразової компенсації
5550 грн. не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 198, 201, 202,
205, 207 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 06 вересня 2007 року в частині відмови в задоволенні
позову про виплати передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким:

Зобов'язати
УПФ України в Богунському районі м. Житомира провести перерахунок пенсії та
доплати до пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 01.07.2007 року.

В іншій
частині постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06 вересня
2007 року залишити без змін

Постанова
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного Суду України протягом одного місяця з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: