Справа № 22-а-7371/08
Суддя: Гаврищук Т.Г.
Дата ухвалення: 2008-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 липня 2008 року
справа
№ 22-а-7371/08

зал судового засідання у приміщенні
суду за адресою: м. Донецьк, бульвар
Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Нікулін О.А.

Сухарька М.Г. при секретарі
судового засідання

Безруковій В.М.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1

від відповідача 1: від відповідача 2:

Андрєєва Т.О. - довіреність від 09.01.08р. не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької області

на постанову Торезького міського суду Донецької області

від

14 травня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-78/08 (суддя Арапіна Н.Є.)

за позовом

ОСОБА_1 м. Торез

до

1) Управління праці та соціального захисту населення
Торезької міської ради Донецької області 2) Головного управління Державного
казначейства України в Донецькій області

про

визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні
дії, стягнення недоотриманих сум, моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Торезького міського суду
Донецької області від 14 травня 2008 року по справі № 2-а-78/08 позов ОСОБА_1
м. Торез до Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської
ради Донецької області був задоволений частково, внаслідок чого визнані дії
управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради
Донецької області при визначенніОСОБА_1сум щорічної разової грошової допомоги
за 2001-2007рр протиправними, зобов'язано управління праці та соціального
захисту населення Торезької міської ради Донецької області
здійснитиОСОБА_1нарахування та виплату недоплаченої щорічної разової грошової
допомоги за 2001-2007рр. в сумі 9217,20грн., стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області на
користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 150грн. В
задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі та під час
апеляційного розгляду справи відповідач 1, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити.

Позивач
під час апеляційного розгляду справи та в письмових запереченнях проти доводів
апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та
обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та
процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в
адміністративній справі.

Представник
відповідача 2 у
судове засідання не з'явився,
про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином. Клопотанням
від 09.07.08р. просив розглянути справу без участі представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Позивач віднесений до 1 категорії осіб,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується
посвідченням серії А № 431972 від 16.03.07р. (арк. справи 9). Позивач є
інвалідом війни, що підтверджується посвідченням серії Б № 325267, якому при повторному огляді
встановлена 3 група інвалідності з 19.03.07р. по 01.04.10р., про що свідчить
довідка обласної МСЕК № 090178. Позивачем заявлені вимоги стосовно щорічної
грошової допомоги як ветерану війни - інваліду війни 3 групи за 2001-2007рр.

Відповідно до
п.2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства
внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР,
Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби
зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами
внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час
виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи,
ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із
застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Пільги для інвалідів війни визначені у Законі
України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-12, за приписами
статті 13 якого, інвалідам війни 3 групи встановлена щорічна до 5 травня
разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в
дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого
бюджетів.

Законом України N 968-IV від 19.06.2003
наведений Закон було доповнено статтею
17-1 , якою встановлено, що виплату щорічної разової грошової допомоги
до 5 травня в розмірах, передбачених
статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та
соціального захисту населення.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що, оскільки, обов'язок щодо виплати разової
грошової допомоги до 5 травня був покладений на органи праці та соціального
захисту населення тільки Законом України N 968-IV від 19.06.2003, то в частині
стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2001-2003рр. слід відмовити.

Відповідачем
щорічна разова допомога за 2004рік була виплачена позивачу в сумі 130грн., за 2005-2006роки по 270,00грн., за 2007рік
в розмірі 300,00грн.

Мінімальна пенсія за віком складала: у
2004році - 92,45грн. згідно з Законом України № 1058 від 09.07.03р., у 2005році
- 332,00грн. згідно з Законом України № 2505 від 25.03.05р., у
2006році - 359,00грн. згідно з Законом України № 2235 від 20.12.05р., у
2007році - мінімальна пенсія станом на 5.05.07р. складала 410,06грн. згідно зі
ст. 62 Закону України № 489 від 19.12.06р.

Статтею 44 Закону України «Про державний
бюджет України на 2004рік» встановлено, що у 2004році виплата щорічної разової
допомоги інвалідам війни 3 групи відповідно до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», здійснюється у розмірі 130 грн.

Однак, пунктом 1 Рішення Конституційного
Суду України від 1 грудня 2004 року №
20-рп/2004 у справі № 1-27/2004 положення статті 44 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік» визнані неконституційними та втратили
чинність.

Таким
чином, разова грошова допомога у 2004році становить 647,15грн.(92,45х7). З
урахуванням виплаченої суми щорічної разової допомоги 130 грн., позивачеві
підлягає виплаті 517,15грн.

Стосовно виплати щорічної разової
допомоги у 2005, 2006 роках колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції
не прийнято до уваги, що згідно до ст. 34
Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та ст. 30
Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» у 2005, 2006 роках
виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни 3 групи відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється у
розмірі 270 грн. Наведені норми до
теперішнього часу не визнані неконституційними. За таких обставин,
колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно було виплачено позивачеві
за 2005, 2006 рік по 270 грн.

Статтею 29 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» у 2007році виплата щорічної разової допомоги
інвалідам війни 3 групи відповідно до Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту» була встановлена у
розмірі 300 грн. Однак, рішенням Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007 положення
цієї статті втратили чинність, як такі, що визнані неконституційними.

Таким чином, разова грошова допомога
у 2007році для інвалідів війни 3 групи
становить 2870,42грн.(410,06х7). З урахуванням виплаченої суми щорічної
разової допомоги 300 грн., позивачеві підлягає виплаті 2570,42грн.

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на відсутність порядку сплати щорічної допомоги за 2004-2007рр. у
зв'язку із прийнятими Конституційним судом України рішень з огляду на те, що
судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності
від надходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги.

Колегія суддів
не погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних
вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 150грн., виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 23 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року N 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року N 5, розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших
обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих
і виробничих стосунках, тощо.

Позивачем
не надано об'єктивних доказів перенесення душевних страждань, істотності
вимушених змін життєвих стосунків, прикладення додаткових зусиль для
організації життя, тощо.

Доводи скаржника
щодо пропущення
позивачем встановленого ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України
строку звернення до суду колегією суддів не прийнято уваги, виходячи з
наступного.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст.100
Кодексу адміністративного судочинства України, згідно до якої пропущення строку
звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін. Частина 2 цієї статті надає право
стороні, яка пропустила строк на звернення до суду, відновити пропущений строк
у разі, якщо причини, які його спричинили були поважними. Припис наведеної
норми щодо розгляду і вирішення справи у разі визнання судом причини пропуску
строку звернення до суду поважною стосується саме прийняття судом постанови за
результатами розгляду справи, тобто відповідно до встановлених обставин та норм
матеріального права. У разі ж відсутності підстав для визнання поважною причини
пропуску строку звернення до суду та встановлення факту порушення права суд
відмовляє в його захисті саме з підстав пропуску строку. При цьому такий
висновок суду повинен міститися в постанові, прийнятій за результатами розгляду
справи.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи
судом першої інстанції відповідач не наполягав на застосуванні наслідків
пропущення строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 24, 94, 167, 184, 195,
196, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області на
постанову Торезького міського суду Донецької області від 14 травня 2008 року по справі № 2-а-78/08 - задовольнити частково.

Постанову Торезького міського суду Донецької
області від 14 травня 2008
року по справі № 2-а-78/08 скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 м. Торез до Управління
праці та соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області
визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення
недоотриманої щорічної разової допомоги в сумі 11656,00грн., моральної шкоди в
сумі 5000,00грн. задовольнити частково.

Визнати
дії управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради
Донецької області при визначенні ОСОБА_1 м. Торез сум щорічної разової грошової
допомоги за 2004р., 2007р., протиправними.

Зобов'язати
управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради
Донецької області здійснитиОСОБА_1м. Торез нарахування та виплату недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги за 2004р., 2007р. в сумі 3087,57грн.

В іншій
частині позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови
постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 липня
2008 року. Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 18 липня 2008року.

Постанова суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:
Т.Г. Гаврищук

Судді:
О.А. Нікулін

М.Г. Сухарьок