Справа № К-5204/06
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2007-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого,
судді Смоковича М.І.,

суддів
Весельської Т.Ф., Горбатюка С.А., Мироненка О.В., Чумаченко Т.А.,

провівши
у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за
скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії голови апеляційного суду м. Києва
Чернушенка А.В. за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 листопада 2004 року та ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 05 квітня 2005 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою
на неправомірні дії голови апеляційного суду м. Києва Чернушенка А.В.

В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що 19 травня
2004 року вона направила до суб'єкта
оскарження заяву з проханням порушити дисциплінарне провадження стосовно суддів
апеляційного суду м. Києва з підстав грубого порушення ними обов'язків і
присяги судді під час розгляду справи, в якій вона брала участь.

У листі на її лист від 19 травня член Ради суддів
України Охрімчук Л.І., до якої вона не
зверталась, надала відповідь з питання, з яких вона не зверталась, а саме, щодо
ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність.

29 червня 2004 року вона знову звернулась до суб'єкта
оскарження з приводу викладених раніше обставин. В отриманому у відповідь листі
за підписом в.о. голови апеляційного суду м. Києва також йшлося про питання, з
яким вона не зверталась, а саме, що вона начебто не погоджується з прийнятим
рішенням у справі.

28 липня 2004 року вона втретє звернулась до суб'єкта
оскарження і просила надати їй відповідь по суті. Лист на це звернення також
був підписаний неналежним суб'єктом - заступником голови апеляційного суду м.
Києва Охрімчук Л.І. У ньому не
містилося відповіді по суті порушених питань. Її не було запрошено для викладення аргументів
і наведення доказів, чим, на її думку, порушено її право на належний розгляд її
звернень.

Просила визнати неправомірними дії голови апеляційного
суду м. Києва, які полягають в неналежному розгляді її звернень, не наданні
обґрунтованої відповіді по суті, безпідставної передачі для розгляду її
звернень іншим посадовим особам, які не мали повноважень їх вирішення,
оскільки, на її думку, у такий спосіб була допущена безпідставна тяганина.

Також просила зобов'язати суб'єкт оскарження розглянути
її звернення належним чином у невідкладному порядку й надати мотивовану
відповідь по суті звернень, вказати на недопустимість передачі для розгляду цих
і аналогічних звернень до неналежних суб'єктів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04
листопада 2004 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2005 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2004 року
залишено без змін.

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить рішення судів першої та
апеляційної інстанції у справі скасувати, як такі, що, на її думку,
постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права та
направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, проаналізувавши правильність застосування
судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що
касаційна скар­га ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує дії голови апеляційного суду
м. Києва щодо передачі для розгляду її звернень про притягнення до
дисциплінарної відповідальності окремих суддів цього ж суду у зв'язку з
постановленням ними суддів неправосудної, на її думку, судового рішення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги
ОСОБА_1, а суд апеляційної інстанції залишивши це рішення без зміни, правильно
виходили з того, що на всі звернення ОСОБА_1 були надані мотивовані відповіді з
посиланням на закон, суб'єкт оскарження діяв у відповідності до вимог закону та
в межах компетенції голови апеляційного суду м. Києва.

Такий висновок є правильним з огляду на таке.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність
суддів гарантуються Конституцією і
законами. Крім того, частиною третьою статті 129 Конституції України забезпечення
апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом є однією з засад судочинства.

Частиною п'ятою статті 14 Закону
України “Про судоустрій України” заборонено втручання у здійснення правосуддя,
вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів,
збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в
інший спосіб з метою завдати шкоди їх авторитету чи вплинути на неупередженість
суду.

Голова апеляційного суду здійснює свої повноваження, визначені статтею 28
Закону України “Про судоустрій України”,
і не може втручатись у діяльність суддів при здійсненні ними правосуддя.

Не надані йому й повноваження щодо
порушення дисциплінарного провадження стосовно суддів, про що у своїх
зверненнях просила ОСОБА_1

Питання щодо ініціювання дисциплінарної відповідальності суддів відповідно
до частини другої статті 97 Закону України “Про судоустрій України” належить до
компетенції, зокрема, члена Ради суддів України.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України “Про звернення громадян”
у разі якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм
власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять
до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Отже, дії голови апеляційного суду м. Києва, які пов'язані з передачею
звернень ОСОБА_1 для розгляду члену Ради суддів України відповідає вимогам чинного законодавства.

У зверненнях ОСОБА_1 не містяться відомості про те, що вона відноситься до
категорії осіб, звернення яких, відповідно до частини другої статті 15 Закону
України “Про звернення громадян”, розглядаються керівниками державних органів,
місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Тому, є правильним й висновок судів правомірність передачі для розгляду
звернень заступникам голови апеляційного суду м. Києва.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суди не допустили порушень
норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових
рішень, підстав для їх скасування чи зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220,
220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
оскаржувані рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада
2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2005 року у справі
за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії голови апеляційного суду м. Києва - без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає, крім як у випадку та з підстав, передбачених статями
236, 237 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду
України лише за винятковими обставинами, протягом одного місяця з дня відкриття
таких обставин.

Судді
(підписи)

З
оригіналом згідно

Відповідальний
секретар С.Л.
Семяніста