Справа № 22-а-9064/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-9064/08 р.
Головуючий у першій інстанції: Копитова О.С.
Доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної
І.В.,

суддів:
Маслія В.І.., Коваля М.П.,

при секретарі:
Бадріашвілі К.С.,

розглянувши
апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва
на постанову Господарського суду м. Києва від 25.10.2007 року у справі за
позовом Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва до
Товариства з обмеженою відповідальністю «КТМ», підприємства з іноземними
інвестиціями «Ітрако» про визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И Л А:

ДПІ у Оболонському районі
м. Києва звернулися до Господарського суду м. Києва з адмінпозовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КТМ»,
підприємства з іноземними інвестиціями «Ітрако» про визнання угоди недійсною.

Постановою Господарського
суду м. Києва від 25.10.2007 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на їх думку, постанову
суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність
оскаржуваного рішення, неповноту з'ясування всіх обставин, що мають значення
для вирішення справи, порушення норм судом першої інстанції матеріального
права, що є безумовними підставами для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.06.2004 року між ТОВ «КТМ» та ПІІ «Ітрако» шляхом
обміну документами було укладено угоду на реалізацію товару.

Згідно накладної № 168 від
14.06.2004 року ТОВ «КТМ» передало ПІІ «Ітрако» товар на загальну суму 14
852,34 грн., з яких 2 475,37 грн. - податок на додану вартість.

На виконання умов спірного
договору ТОВ «КТМ» виписало на адресу
ПІІ «Ітрако» податкову накладну № 168
від 14.06.2004 року на загальну суму 14 852,34 грн., з яких 2 475,37 грн. -
податок на додану вартість

Позивач в обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на заздалегідь суперечну інтересам держави і суспільства мету
укладення оспорюваного правочину. Вона нібито спрямована на приховування від
оподаткування доходів, в діях відповідача - ТОВ «КТМ» наявна вина у формі
умислу, а тому дані обставини є
необхідними умовами для визнання угоди недійсною

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що спірна угода не є такою, що
суперечить інтересам держави. Крім того, навіть якщо допустити доведення
протиправного умислу будь-якої сторони договору, то на думку суду першої
інстанції, в даному випадку застосування при вирішенні спору публічно-правових
санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 ГК України, є неправомірним, оскільки
позивачем пропущено строк звернення до суду з такою вимогою.

Крім
того, в матеріалах справи має місце рішення Оболонського районного суду м. Києва
від 07.07.2005 року, яким визнано недійсними установчі документи ТОВ «КТМ» та
свідоцтво про реєстрацію платника податку
на додану вартість № 37062059 від 26.09.2003 року. Дане рішення ніким не
оскаржувалося та є чинним на день вирішення спору.

Саме ці
обставини апелянт зазначає, як правове підґрунтя для повного задоволення його
позовних вимог.

Судова
колегія приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку, що
наявність умислу не може бути підтверджена вище згаданим рішенням, оскільки
предметом дослідження у цивільній справі була, зокрема, відповідність
зазначених документів вимогам чинного
законодавства, а не наявність протиправного умислу у ТОВ «КТМ» на укладення
угоди, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Крім
того, апеляційна інстанція вважає за необхідне відмітити, що суд першої
інстанції правомірно звернув увагу на наявність в матеріалах справи ще одного
рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2006 року по справі №
2-4920 за позовом ДПА у м. Києві до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «КТМ» про визнання недійсними статуту, установчого
договору та свідоцтва про реєстрацію платника податку, яким провадження в
частині вимог до ОСОБА_1. закрито, в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 27.06.2007 року залишено без змін.

Згідно
п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її
та закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст. 157 КАС України.

Колегія
суддів, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми,
якими регулюються спірні правовідносини, дійшла висновку, що судом першої
інстанції зроблено правильний висновок про недоведеність направленості оскаржуваної
угоди на досягнення мети, що нібито завідомо суперечить інтересам держави та
суспільства, зважаючи на наступне.

Відповідно
до ст.49 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) недійсною є угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства. При наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома
сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі
виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного.
При наявності ж умислу лише у однієї з сторін, все одержане нею за угодою
повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй, на
відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Згідно з п.11 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України №02-5111 від
12.03.1999 року із змінами та доповненнями, необхідними умовами визнання угоди
недійсною відповідно до ст. 49 ЦК УРСР є її укладення з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства
та наявність умислу у сторони (сторін) угоди. Тобто
сторона, виходячи з обставин справи, усвідомлювала або повинна була
усвідомлювати протиправність угоди і суперечність її інтересам держави та
суспільства і прагнула або свідомо допускала настання протиправних наслідків.

Із
матеріалів справи не вбачається, в чому саме полягала заздалегідь суперечна
інтересам держави і суспільства мета укладення договору, і чи була вона
спрямована на приховування від оподаткування доходів, а також наявність в діях
відповідачів вини у формі умислу

Матеріали
справи свідчать, що ТОВ «КТМ» виписано податкову накладну на загальну суму 14 852,34 грн., в тому числі податок на додану
вартість - 2 475,37 грн.

Таким
чином, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав вважати укладену
відповідачами угоду недійсною, є правильним, оскільки позивачем не надано
належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків
конкретними посадовими особами ТОВ «КТМ» є наявністю протиправного умислу у
підприємства. Крім того, не надано доказів притягнення до кримінальної
відповідальності осіб, які діяли від імені ТОВ «КТМ».

Проте,
відмовляючи в задоволенні позову, Господарський суд м. Києва не врахував того,
що вимоги про визнання недійсною угоди, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, не можуть бути предметом позову.

Питання
недійсності господарських зобов'язань та застосування відповідних санкцій
врегульовані Цивільним законодавством України.

Положеннями статті 228 ЦК України
встановлено, що правочин, вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже,
є - нікчемним. Як зазначено у ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання судом такого
правочину недійсним не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання
такого правочину недійсним по зазначених позивачем підставах судовому розгляду не підлягають.

У таких випадках органи державної податкової
служби на підставі п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в
Україні» вправі звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави
коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Отже, відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС
України, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства, суд закриває провадження у ній.

Таким
чином, судова колегія знаходить за необхідне скасувати рішення суду першої
інстанції та закрити провадження у справі за позовом Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м. Києва до товариства з обмеженою
відповідальністю «КТМ», підприємства з іноземними інвестиціями «Ітрако» про
визнання угоди недійсною.

Керуючись
ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва - задовольнити частково.

Постанову
Господарського суду м. Києва від 25.10.2007 року - скасувати.

Провадження
по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «КТМ»,
підприємства з іноземними інвестиціями «Ітрако» про визнання угоди недійсною -
закрити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: суддя:

Судді: