Справа № 22-а-7546/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Козаченко А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2008
року Справа
№ 22-а-7546/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді: Василенко Л.А.,

суддів: Дяченко С.П.,

Ястребової Л.В.,

при
секретареві Денисенко К.С.,.

за участю
позивача ОСОБА_1

розглянула
апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку ради на постанову Пролетарського районного
суду м. Донецька від 30 травня 2008р. у справі
№2-а-227/08 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального
захисту населення Пролетарської районної в м.Донецьку Ради про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2002-2007 роки, і

В С Т А Н О В И Л А :

12.03.2008 р. позивач звернувся до Пролетарського районного суду м.Донецька
з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м.Донецьку ради (далі - УПСЗН) про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2002-2007 роки, мотивуючи позовні вимоги
тим, що він є ліквідатором наслідків аварії 1 категорії, інвалідом 3 групи на
Чорнобильській АЕС і має право на отримання щорічної компенсації на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат на підставі ст.48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідач виплатив йому компенсацію на оздоровлення за 2002-2004 роки по 21,5
грн. щорічно, за 2005-2007 роки по 90,0 грн. щорічно. Загальна сума недоплат
компенсації на оздоровлення за 2002-2007 роки складає 7243,5 грн., яка
позивачем до теперішнього часу не отримана, яку просив стягнути з відповідача.

Постановою Пролетарського районного суду м.Донецька від 30 травня 2008р.
позов ОСОБА_1 задоволений частково: з відповідача на користь позивача стягнуто
недоплачені суми на оздоровлення за 2002-2005, 2007 роки у сумі 5643,5 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу,
просив постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права, а саме: не враховано, що відповідач здійснював
виплати на оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від
12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Всі виплати, передбачені
Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачуються
у розмірах, встановлених вказаними постановами Кабінету Міністрів України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в апеляційній
скарзі відповідач просив розглянути справу у відсутність свого представника.

Позивач у судовому засіданні апеляційної інстанції просив залишити апеляцію
без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на
обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській атомній електростанції (надалі
ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу інвалідності, у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
йому передбачена щорічна допомога на оздоровлення інваліда 3 групи в розмірі 4
мінімальних заробітних плат. Суд дійшов до висновку, що дії відповідача щодо
відмови позивачеві у виплаті допомоги на оздоровлення з урахуванням положень
ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є незаконними і що на підставі
вказаного Закону відповідач повинен виплатити позивачеві щорічну допомогу на
оздоровлення за 2002 - 2005, 2007 роки, здійснюючи розрахунок із суми
мінімальної заробітної плати на момент виплати, а саме, 5643,5 грн. Також суд
вирішив прийшов до висновку, що дії відповідача по виплаті позивачеві допомоги
на оздоровлення у 2006 році в розмірі 90,0 грн. були правомірними, оскільки дія
абзаців 2 та 3 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була зупинена в
частині виплати компенсації на оздоровлення на підставі Закону України «Про
державний бюджет на 2006 рік», які не визнанні неконституційними.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період
часу був віднесений до категорії 1, має 3 групу інвалідності що підтверджується
копією посвідчення НОМЕР_1 та довідкою НОМЕР_2 (а. с. 9, 10-11).

На підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення
особам, віднесеним до 3 групи інвалідності - чотири мінімальних заробітних
плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати
щорічної допомоги.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
21,5 грн., з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в 90,0 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

На підставі пункту 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати
компенсації і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати -
абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними рішенням Конституційного
Суду України від № 6-рп від 09.07.2007 року.

Дія ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на протязі 2003-2005 років
була чинною та підлягає застосуванню.

Отже, дії відповідача в частині
виплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення в сумі по 21,50грн. за 2003, 2004 роки та по 90грн. за
2005, 2007 роки суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними.

Судом першої інстанції правильно розрахована сума недоплаченої допомоги на
оздоровлення за 2003-2004, 2007 роки, виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати на момент виплати: допомога на оздоровлення за 2003р. в розмірі 21,5 грн.
виплачена позивачеві у квітні 2004 року, тому розмір не донарахованої та
невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2003 рік складає 798,5 грн.
(мінімальна заробітна плата 205,00 грн. Х 4 - 21,5 грн.); допомога на
оздоровлення за 2004р. в розмірі 21,5 грн. виплачена позивачеві у червні 2005
року, тому розмір не донарахованої та невиплаченої допомоги на оздоровлення за
2004 рік складає 1138,5 грн. (мінімальна заробітна плата 290,00 грн. Х 4 - 21,5
грн.); допомога на оздоровлення за 2007р. в розмірі 90,00 грн. виплачена
позивачеві у грудні 2007 року, тому розмір не донарахованої та невиплаченої
допомоги на оздоровлення за 2007 рік складає 1750,00 грн. (мінімальна заробітна
плата 460,0 грн. Х 4 - 21,5 грн.).

Судом першої інстанції допущена помилка у розрахунку не донарахованої та невиплаченої допомоги на
оздоровлення за 2005р., оскільки судом першої інстанції допущена помилка при
розрахунку, оскільки виплата позивачеві за вказаний період здійснена
20.09.2006р. в розмірі 90,0 грн.(а.с.12 довідка), то розмір мінімальної
заробітної плати на цей час складав 375,00 грн., тому розмір не донарахованої
та невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2005 рік складає 1410,00 грн.
(мінімальна заробітна плата 375,0 грн. Х 4 - 90,0 грн.).

Всього на користь позивача підлягає стягненню за період 2003-2005, 2007
року - 5097,0 грн., при цьому колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі
позовних вимог позивача, яким також невірно було приведені розрахунки, оскільки
це необхідно для повного захисту прав та інтересів позивача, які він просить
захистити у судовому порядку.

Суд першої інстанції допустив помилку щодо зобов'язання УПСЗН провести
перерахунок щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2002 рік. Ці
позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виплату щорічної допомоги на
оздоровлення здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи з
жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих
бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів від 04.03.2002 року №256 (із змінами та
доповненнями), а також згідно Закону України №2638-Ш від 11.07.2001року. Тому в
частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 рік
необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і процесуального права при розгляді спору, що
привело до частково неправильного вирішення спору, тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової.

Керуючись ст11, ст..195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення Пролетарської районної в м. Донецьку ради задовольнити частково.

Постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від 30 травня 2008р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку Ради про стягнення недоотриманих сум на
оздоровлення за 2002-2007 роки скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Пролетарської районної в м. Донецьку Ради про стягнення недоотриманих сум
одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки
задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської
районної в м. Донецьку Ради за рахунок коштів державного бюджету України
недоплачені суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 рік в розмірі 798,5
грн., за 2004 р. - 1138, 5 грн., за 2005 р. - 1410,0 грн., за 2007р. - 1750,00 грн., а всього в загальній сумі
5097,0 грн. (п'ять тисяч дев'яносто сім грн. 50 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: