Справа № 22-а-8886/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 вересня 2008
року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Заверухи О.Б., Яворського І.О.

при секретарі
судового засідання - Бацик О.Р.,

з участю сторін:

від позивача -
ОСОБА_2 - представник,

від відповідача
- Соколовський І.Л. - представник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
адміністративну справу

за апеляційною скаргою - Головного
управління земельних ресурсів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2008 року в справі № 2-а-194/08

за адміністративним позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Головного управління земельних ресурсів у Рівненській
області,

про визнання бездіяльності протиправною, про визнання
протиправним висновку державної експертизи землевпорядної документації, про
визнання розробленого проекту землеустрою таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства України, встановленим нормам та правилам, а зокрема п.15
Перехідних положень Земельного кодексу України, -

в с т а н о в и
л а :

В грудні 2007
року позивачка СПДФО ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного
управління земельних ресурсів Рівненської області в якому просила визнати
бездіяльність відповідача щодо не проведення у встановлені строки державної
експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,1769
га для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків,
господарських будівель і споруд, у зв'язку із зміною її цільового призначення
на вул..Макарова в м.Рівне, протиправною та зобов'язати відповідача провести
вказану експертизу та надати позивачу позитивний висновок.

В ході розгляду даної адміністративної справи, в зв'язку
з проведенням вказаної експертизи позивачем та відмови у наданні позитивного
висновку такої, позивач змінила свої вимога та просила визнати
протиправним висновок державної експертизи землевпорядної документації, та
визнати розроблений проект землеустрою таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства України, встановленим нормам та правилам, а зокрема п.15
Перехідних положень Земельного кодексу України

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду
від 17 квітня 2008 року позов було задоволено, визнано протиправним висновок
державної експертизи землевпорядної документації від 24.01.2008 року № 85 в
частині, що стосується негативної оцінки та не відповідності розробленого
проекту землеустрою вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам
та правилам, а зокрема п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України та
визнано розроблений проект землеустрою, щодо відведення СПДФО ОСОБА_1 земельної
ділянки площею 2,1769 га для будівництва та обслуговування індивідуальних
житлових будинків, господарських будівель та споруд, у зв'язку із зміною її
цільового призначення, яка перебуває у приватній власності, наданій для ведення
особистого селянського господарства в м.Рівне на вул. Макарова таким, що
відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам та
правилам, а зокрема п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України..

Прийняту
постанову суд першої інстанції мотивував тим, що вище вказаний висновок
відповідача, як суб'єкту владних повноважень є протиправним, оскільки вимоги
п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, щодо заборони зміни
цільового призначення (використання) земельних ділянок, на позивача не поширюється. Крім того вказує
на те, що судовим рішенням по іншій справі було визнано, що відмова у зміні
цільового призначення земельної ділянки чи не вирішення цього питання обмежує
конституційне право позивача на власність, а саме право на свій розсуд
користуватись належним їй майном - земельною ділянкою, а тому дана обставина в
силу ч.1 ст.72 КАС України доказуванню в даній справі не потребує.

Вказану
постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Головне управління
Земельних ресурсів у Рівненській області, представник якого в поданій
апеляційній скарзі покликається на те, що така прийнята з порушенням норм
матеріального, тому просить таку скасувати та прийняти нову про відмову у
задоволені позовних вимог.

Як на доводи в
своїй апеляційній скарзі представник апелянта покликається на те, що суд
фактично своїм рішенням дав тлумачення п.15 Перехідних положень ЗК України,
чого робити не міг та не врахував, що земельна ділянка, щодо зміни цільового
призначення якої звернулась позивачка була виділена попередньому власнику із
земель колективної власності ЗАТ «Плодорозсадник» в натурі (на місцевості) на
підставі права на земельну частку (пай), для ведення особистого селянського
господарства і відноситься така до категорії земель сільськогосподарського
призначення, які віднесено до пріоритетних земель, а оскільки вище вказаний
пункт розділу Х Перехідних положень ЗК України не уточнює на якому етапі
виділена земельна ділянка в натурі (на місцевості), як земельна частка (пай),
то зроблений висновок про наявність законодавчо встановлених обмежень, щодо
зміни цільового призначення такої є правомірним.

Представник
апелянта - в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просить
таку задовольнити.

Представник
Суб'єкту підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти доводів
апеляційних скарг та вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та
підстав для її скасування не має.

На друге
засідання, після оголошеної перерви для можливого примирення сторін,
представник апелянта не явився, хоча належним чином був повідомлений про час,
дату та місце апеляційного розгляду, тому на підставі ч.4 ст.196 КАС України
такий закінчено у його відсутності.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги, заперечення представника позивача, перевіривши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави
для її задоволення.

Відповідно до
ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено), розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно
ч.2 ст. 19 Конституції України Органи державної
влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Вирішуючи
даний публічно-правовий спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов до
неправильного висновку про те, що оспорювані дії суб'єкту владних повноважень не
відповідають вимогам п.15 розд. Х Перехідних положень ЗК України та порушують
права і охоронювані законом інтереси позивача, як власника нерухомого - майна
земельної ділянки.

Колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку вказаним
рішенням суб'єктів владних повноважень з точки зору їх правомірності,
обґрунтованості, об'єктивності, а також інших визначених ч.3 ст. 2 КАС України
обов'язкових критеріїв і зроблені висновки є помилковими.

Відповідно
до вимог ст.4 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної
документації» основним із завдань державної експертизи є перевірка
відповідності об'єктів державної експертизи вимогам законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам.

Як
правильно встановлено, саме на відповідача в даному випадку було покладено
обов'язок провести відповідну державну експертизу розробленого проекту
землеустрою, щодо відведення СПДФО ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,1769 га
для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків,
господарських будівель та споруд, у зв'язку із зміною її цільового призначення,
яка перебуває у приватній власності, наданій для ведення особистого селянського
господарства в м.Рівне на вул..Макарова.

Так, як
вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, згідно
державного акту серії ЯА № 054450 виданого 28.07.2005 року позивачу на праві
приватної власності належить земельна ділянка, площею 2,1769 га на території
Рівненської міської ради Рівненської області, з цільовим призначенням «для
ведення особистого селянського господарства, яку позивач придбала 13.05.2005
року за договором купівлі-продажу № 1813 (а.с.17,62 ).

При цьому
колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повинен
був врахувати вирішуючи даний адміністративний спір, що земельна ділянка, що
була предметом вказаного вище договору купівлі - продажу рішенням Рівненської
міської ради від 15 грудня 2004 року № 1106 виділена попередньому власнику
ОСОБА_1 із земель колективної власності Закритого сільськогосподарського
товариства «Плодорозсадник» в натурі (на місцевості) на підставі права на
земельну частку (пай), площею 2,1769 га для ведення особистого селянського
господарства і відноситься до категорії земель сільськогосподарського
призначення, що визначено ст.22 ЗК України (а.с.68-70).

З наявного в
справі висновку державної експертизи землевпорядної документації від 24.01.2008
року № 85 вбачається, що відповідачем було дано негативної оцінки такому та
встановлено не відповідність розробленого проекту землеустрою вимогам чинного
законодавства України, встановленим нормам та правилам, а зокрема п.15
Перехідних положень Земельного кодексу України (а.с.55).

Колегія
суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вирішуючи питання,
щодо протиправності прийнятого вище висновку повинен був враховувати, що у
відповідності до положень пп. «б» п.15 розділу Х Перехідних положень Земельного
кодексу України купівля-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення
(використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та
юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,
земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також
земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки
на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних
ділянок для суспільних потреб.

Суд
першої інстанції не врахував, що землі сільськогосподарського призначення,
віднесено до пріоритетних земель і повинні надаватись насамперед для
сільськогосподарського призначення, що відповідає вимогам ст.23 ЗК України, та
що з метою врегулювання питань пов'язаних якраз з масовим порушенням вимог
земельного законодавства, щодо використання земель сільськогосподарського
призначення законодавцем 28.12.2007 року були прийняті відповідні зміни до п.15
розділу Х Перехідних положень до Земельного кодексу України.

Суд першої
інстанції задовольняючи даний адміністративний позов вказав, що вимоги п.15
Перехідних положень Земельного кодексу України, щодо заборони зміни цільового
призначення (використання) земельних ділянок,
на позивача не поширюється, оскільки вони поширюються лише на власників
земельних часток (паїв), однак суд апеляційної інстанції вважає, що за змістом
та суттю вказаної норми не має уточнення на якому етапі (первинному чи
вторинному ринку) виділена в натурі (на місцевості) земельна ділянка, як
земельна частка (пай), що в свою чергу вказує на правильність висновків
відповідача зроблених у оскаржуваному висновку від 24.01.2008 року № 85.

Як
вказано раніше, спірна належна позивачці земельна ділянка, зміну цільового
призначення якої хоче провести позивачка, була виділена із колективної
власності сільськогосподарського товариства в натурі (на місцевості) на
підставі права на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського
господарства і відноситься до категорії земель сільськогосподарського
призначення, а тому дія обмежень встановлених пп. «б» п. 15 розділу Х
Перехідних положень Земельного кодексу України поширюється на земельну ділянку
позивачки, що давало підстави відповідачу зробити про це відповідні висновки.

При цьому
колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що права позивачки, як власниці
земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського
господарства рішенням відповідача ніяким чином не порушено, оскільки така може
безперешкодно використовувати таку за призначенням, а наявність законодавчо
встановлених, тимчасових обмежень, свідчить про те, що застосування вказаних
обмежень є обов'язком відповідача а не його правом при вирішенні відповідних
питань.

Щодо покликання
суду першої інстанції на преюдиційне значення для вирішення даного спору
постанови у адміністративній справі № 2-а-986/06 від 22.11.2006 року, то
колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вона була прийнята
до внесення змін в законодавство, на підставі яких діяв в подальшому суб'єкт
владних повноважень, і нею не вирішувались і не могли вирішуватись питання
наявності законодавчо встановлених обмежень пп. б п.15 розділу Х Перехідних
положень ЗК України.

З огляду на досліджені докази та наведені вище вимоги
матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що зазначені
положення чинного законодавства вказують на наявність у Головного управління
земельних ресурсів у Рівненській області права та підстав на прийняття висновку
державної експертизи землевпорядної документації від 24.01.2008 року № 85 в
частині, що стосується негативної оцінки та не відповідності розробленого
проекту землеустрою вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам
та правилам, а зокрема п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, а
тому такий прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України, що сідчитть про його правомірність, оскільки він
прийнятий обґрунтовано, з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та
добросовісно.

Відповідач
довів правомірність зробленого висновку в силу вимог ч.2 ст.71 КАС України.

Відповідно
до ст.159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно
до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції ґрунтується на неповно, не об'єктивно і всебічно не
з'ясованих обставинах, не відповідає
вимогам т.ст.2,10,11,71,72,86,138,143,159,161-163 КАС України, прийнята
з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги відповідача її
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, колегія суддів -

п о с т
а н о в и л а :

Апеляційну
скаргу Головного управління земельних
ресурсів у Рівненській області, - задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17
квітня 2008 року в справі № 2-а-194/08 за адміністративним позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління
земельних ресурсів у Рівненській області, про визнання бездіяльності
протиправною, про визнання протиправним висновку державної експертизи
землевпорядної документації, про визнання розробленого проекту землеустрою
таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам
та правилам, а зокрема п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, - скасувати та прийняти нову.

В задоволенні
позову Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
Головного управління земельних ресурсів у Рівненській області, про визнання
бездіяльності протиправною, про визнання протиправним висновку державної
експертизи землевпорядної документації, про визнання розробленого проекту
землеустрою таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України,
встановленим нормам та правилам, а зокрема п.15 Перехідних положень Земельного
кодексу України, - відмовити.

Постанова
набирає законної сили негайно після проголошення.

На постанову
апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після проголошення, а у
разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з
дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя :
І.Я.Олендер

Судді:
І.О. Яворський

О.Б.Заверуха