Справа № 22-а-6386/08
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2008-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач Василенко Л.А.
Головуючий І інстанції суддя Назарцева В.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 липня 2008
року Справа
№ 22-а-6386/08

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Василенко Л.А.,

суддів Сіваченка І.В.,

Дяченко С.П.,

при
секретареві Скопинській А.О.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянула
апеляційну Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської
районної в м. Донецьку ради на постанову Будьоннівського районного суду
Донецької області від 23 квітня 2008р. у справі № 2-а-70/08 за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Будьоннівської районної в
м. Донецьку Ради про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за
2004-2007 роки, і

В С Т А Н О В И Л А :

19.03.2008 року позивач ОСОБА_1 звернулася
суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної в м. Донецьку ради (УПСЗН) про стягнення недоотриманих
коштів на оздоровлення за 2002-2007 роки,
мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є ліквідатором наслідків аварії 1
категорії, інвалідом ІІІ групи на Чорнобильській АЕС і має право на
отримання щорічної компенсації на оздоровлення
в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 ЗУ «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Відповідач виплатив їй компенсацію на
оздоровлення за 2004 - 2005 роки 21,50 гривень щорічно, за 2006-2007 роки 90,0
гривень щорічно, загальна сума недоплат компенсації на оздоровлення за 2004 -
2007 роки складає 5073,0грн..

Постановою Будьоннівського районного суду
Донецької області від 23 квітня 2008р позов ОСОБА_1 задоволений частково: з
відповідача на користь позивача стягнуто недоплачені суми на оздоровлення за
2004-2005, 2007 роки у сумі 3803,5 грн., в задоволенні позовних вимог за 2006
р. відмовлено.

Не
погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просив
постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права, а саме, не враховано, що відповідач здійснював виплати на
оздоровлення у порядку, встановленому Постановою КМУ №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постановою КМУ від 12.07.2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», які є обов'язковими для виконання.

Позивач в судовому засіданні вважав
апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Представник відповідача в судове засідання
не прибув, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі просив розглянути справу у
його відсутність.

Суд першої інстанції при розгляді справи
встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є
учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції
(надалі ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу
інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», їй повинна виплачуватися щорічна допомога
на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Суд першої інстанції
дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті
допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є незаконними і що на підставі вказаного Закону відповідач повинен
виплатити позивачеві суму недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за 2004 - 2005, 2007 роки. В
задоволенні позовних вимог за 2006 рік відмовлено, оскільки виплати, проведені
у відповідності з діючим законодавством, а саме у відповідності до Закону
України «Про державний бюджет України на 2006 рік»

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача,
перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції частковому скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у спірний період часу був
віднесений до категорії 1, має 3 групу інвалідності, що підтверджується копією
посвідчення НОМЕР_1( а. с. 5) та довідкою МСЕК (а. с. 11), у зв'язку з чим
користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і згідно до ст. 48 цього Закону їй повинна виплачуватися щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, створення єдиного
порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій,
соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Порядок надання щорічної допомоги регулюється статтею 48 зазначеного
Закону, якою передбачена виплата особам, віднесеним до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 3 групи, допомоги у
розміри 4 мінімальних заробітних плат.

При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений в
21,5 грн., з 2006 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою
розмір такої допомоги встановлений в190,0 грн.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Зазначеними Постановами № 836 та № 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який
встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено
конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі, зокрема, і для інвалідів 3 групи - 21,5 грн. та з 2006 року - 90,0 грн.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону №
796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати
на 2004, 2005, 2007 роки, а не Постанови № 836 та № 562.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про стягнення недотриманої суми на оздоровлення за 2004-2005, 2007 роки.

Проте, судом першої інстанції невірно визначений розмір недоплаченої
допомоги за 2007р., оскільки у розрахунку була допущена помилка. Згідно з
Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати допомоги за 2007 р. складав 420,0 грн.,
позивачеві виплачено 90,0 грн., тобто сума недоплаченої допомоги складає 1590,0
грн. ( 420,0 грн. Х 4 мінімальних заробітних плат - 90,0 грн.). Таким чином,
загальна сума недоплаченої допомоги за 2004, 2005, 2007 роки складає 3735,0
грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно по суті вирішив справу, але допустив помилку при
розрахунку, тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні щодо розміру
суми задоволених позовних вимог за 2007 рік.

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.201, ст.205, ст. 207
Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Будьоннівської районної в м. Донецьку ради задовольнити частково.

Постанову Будьоннівського районного суду Донецької області від 23 квітня
2008р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення Будьоннівської районної в м. Донецьку Ради про стягнення
недоотриманих коштів на оздоровлення за 2004-2007 роки змінити: в абзаці
дев'ятому мотивувальної частини постанови суму «3803,50 грн.» змінити на 3735,0
грн., а цифри «1658,5» змінити на «1590,0»; в другому абзаці резолютивної
частини постанови розмір суми, яка підлягає стягненню, з «3803,5 грн. / три
тисячі вісімсот три грн. 50 коп. /» змінити на «3735,0 грн. (три тисячі
сімсот тридцять п'ять грн. 00 коп.).

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця
після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в
разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: