Справа № 22-а-7012/08
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2008-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18
вересня 2008 року
м.
Львів

Колегія суддів
Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді -
доповідача -
Олендера І.Я.,

суддів -
Заверухи О.Б., Обрізка І.М.

при секретарі
судового засідання - Бацик О.Р.,

з участю сторін :

від позивача - Демидов І.А. -
представник,

від відповідача - Бобишкевич Ю.М. -
представник,

від 3-ї особи - Волошин С.Г. -
директор, Опанасюк А.О. - представник,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну справу

за апеляційні
скаргами - Відділу
Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції в
Рівненській області та Приватного підприємства «Центр солодкої декорації «Украса»

на
постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2007
року у справі № 2-а-414/07

за
адміністративним позовом Дочірнього
підприємства «Рівне-Авто-Сервіс» Відкритого акціонерного товариства
«Рівненський авторемонтний завод»

до Відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління юстиції Рівненської області,

третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне
підприємство «Центр солодкої декорації «Украса»

про
визнання протиправними дії відділу державної виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції щодо реалізації незавершеного будівництвом головного
виробничого корпусу по вул. Чернишова, 7 у м. Рівне, визнання нечинною
постанови старшого державного виконавця Рівненського міського
відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції про
арешт незавершеного будівництва головного
виробничого корпусу від 16 квітня 2004 року та визнання нечинним акту
від 02 липня 2004 року про придбання арештованого майна незавершеного
будівництва головного виробничого корпусу по вул. Чернишова, 7 в м. Рівне з
прилюдних торгів,

в с т а н о в и
л а :

03 грудня 2007 року Рівненським
міським судом Рівненської області прийнято постанову по справі №
2-а-414/07 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Рівне- Авто-Сервіс» ВАТ «Рівненський авторемонтний завод» до Відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне підприємство
«Центр солодкої декорації «Украса», про
визнання протиправними дії відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління юстиції щодо
реалізації незавершеного
будівництвом головного

виробничого корпусу по вул. Чернишова,7 у
м.Рівне, визнання нечинною постанови старшого державного виконавця
Рівненського міського відділу
ДВС Рівненського міського
управління юстиції про арешт незавершеного
будівництва головного виробничого корпусу від 16 квітня 2004 року та визнання
нечинним акту від 02 липня 2004 року про
придбання арештованого майна незавершеного будівництва головного виробничого
корпусу по вул. Чернишова, 7 в м. Рівне з прилюдних торгів, якою позову було
задоволено частково, а саме визнано протиправними дії відділу державної виконавчої служби Рівненського міського
управління юстиції щодо реалізації незавершеного будівництвом головного
виробничого корпусу по вул. Чернишова, 7 у м. Рівне та визнано нечинною
постанову ст. державного виконавця Рівненського міського відділу
ДВС Рівненського міського
управління юстиції про арешт незавершеного
будівництва головного виробничого корпусу від 16 квітня 2004 року.

У поданих апеляційних скаргах відповідач та третя особа просять зазначену
постанову скасувати і ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних
вимог, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права. Вимоги за
апеляційними скаргами обґрунтовують тим, що державний виконавець провів опис майна боржника і наклав на нього арешт
у відповідності до ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому
боржник знав про проведення
дій щодо опису та арешту майна, що
підтверджується самим актом опису майна від 15.04.2004 року серія АА № 335148, а тому, повноважний представник боржника мав можливість, при наявності бажання, визначити майно, на яке може
бути звернуто стягнення. В
суді було встановлено, що боржник скористався наданим йому діючим
законодавством правом і запропонував майно, на яке
може бути звернено стягнення - це незавершене будівництво головного виробничого корпусу, що вказане
в акті опису
й арешту та відповідній постанові ДВС. Акт опису й
арешту майна від 15.04.2004 року свідчить, що не поступало зауважень та заяв від представника
боржника та інших присутніх осіб. Рівненський міський суд цілком безпідставно визнав постанову про арешт
майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження від 16.04.2004 року нечинною. Як свідчать матеріали справи, зведене
виконавче провадження щодо ДП «Рівне-Авто-Сервіс» закінчене. Описане та арештоване майно
продане на прилюдних торгах 02.07.2004 року. А тому, постанова
про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.04.2004 року
припинила свою чинність 02.07.2004 року і судове рішення щодо нечинності даної постанови не має змісту. Безпідставним є твердження суду, що позивач не зміг
скористатися та захистити свої права. Як свідчать
матеріали справи, суд першої інстанції не приймав будь-яких рішень про поновлення пропущеного процесуального
строку, не розглядав дане клопотання позивача, щодо поважності причин пропуску терміну звернення до
суду.

Представники
апелянтів в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг та просять такі задовольнити.

Представник
позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг з
підстав відповідності такої вимогам матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників апелянтів на підтримання доводів апеляційних скарг, пояснення
представника позивача на заперечення
проти доводів такої, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги у
їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані скарги
задоволенню не підлягають з наступних мотивів.

Відповідно до
ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), розсудливо
та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких
спрямоване це рішення (дія).

Згідно
ст. 19 Конституції України суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією
і законами України. Норма аналогічного змісту закріплена також і в
Законі України «Про виконавче
провадження» та в Законі України «Про державну виконавчу службу».

Вирішуючи
даний публічно-правовий спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про те, що оспорювані дії суб'єкту владних повноважень суперечать вимогам вище вказаним
Законам та вчинені без повного, об'єктивного та всебічного врахування обставин,
необхідних для їх вчинення, а прийнятті
на підставі таких процесуальні документи скасуванню.

Колегія
суддів вважає, що судом першої інстанції надано правильну оцінку вказаним діям
та рішенням суб'єкту владних повноважень з точки зору їх правомірності, обґрунтованості, об'єктивності,
а також інших визначених ч.3 ст. 2
КАС України обов'язкових критеріїв і зроблені висновки є правильними.

Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень обов'язок
щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом
першої інстанції було правильно встановлено ту обставину, що згідно Постанови
про відкриття виконавчого провадження від 24 березня 2004 року, старшим державним виконавцем
Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Бородай Н.М.
розглянута заява ОСОБА_1 про примусове виконання рішення Рівненського міського суду від
19 березня 2004 року про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі
2886,31 грн. з ДП «Рівне-авто-сервіс» ВАТ «Рівненський авторемонтний завод» та
держмита у сумі 51 грн. на користь держави.

У
зв'язку з цим, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження,
наданий термін для добровільного
виконання рішення суду в строк до 02.04.2004 року, попереджено боржника про
стягнення виконавчого збору у сумі
293,73 грн. в разі примусового виконання.

Відповідно
до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» - державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа
до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної
виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. ( Частина перша статті
24 із змінами, внесеними згідно
із Законами N 1095-ІУ'( 1095-15 ) від 10.07.2003, №2716-ІУ 2716-15)
від 23.06.2005)

Державний
виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про
відкриття виконавчого

провадження. В постанові державний
виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та
попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого
строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з
провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконавчий
документ, виданий на підставі рішення, яким надана відстрочка виконання,
приймається державним виконавцем до виконання після закінчення терміну відстрочки в межах строку,
встановленого для пред'явлення цього
виконавчого документа. ( Статтю 24 доповнено частиною третьою згідно із
Законом N 1095-ІУ ( 1095-15 )
від 10.07.2003 ).

Як
встановлено судом першої інстанції, 15 квітня 2004 року відділом ДВС
Рівненського управління юстиції складено акт опису й арешту майна ДП
«Рівне-авто- сервіс»,
що знаходиться на балансі - незавершене будівництво головного виробничого
корпусу, балансовою вартістю 31071,05 грн.

16
квітня 2004 року ст. державним виконавцем відділу ДВС Рівненського управління
юстиції винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на
його відчуження при примусовому виконанню рішення Рівненського міського суду виданого 22 березня 2004 року
про стягнення заборгованості по
заробітній платі з ДП «Рівне-авто-сервіс» на користь ОСОБА_1 2886,31
грн. та судові витрати у сумі 51 грн.
на користь держави.

Судом
першої інстанції зроблено правильний висновок, що стягнення було не майновим,
оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутня заява стягувача - ОСОБА_1 про накладення арешту на
майно боржника в даному випадку позивача.

Також
суд першої інстанції правильно вказав на те, що державний виконавець не надав можливість боржнику надати
достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі майно, яким він
володіє спільно з іншими особами, рахунки в
банках та фінансових установах, письмово повідомляти державного
виконавця про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Суд
першої інстанції правильно встановив, що відповідач не надав жодних доказів про направлення постанови про
відкриття виконавчого провадження від 26 березня 2004 року боржнику, що
позбавило його можливості оскаржити вказану
постанову або погасити борг, а звідси як наслідок позивач не зміг
скористатись гарантованим правом та захистити свої права.

Також,
суд першої інстанції, на підставі довідки Рівненського МБТІ від 11 травня 2004 року правильно встановив, що
процент готовності незавершеного
будівництва головного виробничого корпусу по вул. Чернишова, 7 - складає
91 % готовності.

При
цьому з державного акту на право користування земельною ділянкою - ВАТ «Рівненському авторемонтному
заводу» надано в постійне користування
земельну ділянку площею 21459 кв.м. для обслуговування виробничої бази.

Суд
першої інстанції на підставі пояснень представників відповідача правильно
встановив, що ст.державний виконавець при накладенні арешту на виробничий корпус порахував, що ймовірно іншого
майна у боржника немає, а тому не
перевіривши дані про наявність іншого майно, наклав арешт на вказаний
корпус, хоча згідно довідки ДП «Рівне-авто-сервіс» № 3/17 від 18 жовтня 2006 року станом на II квартал
2004 року на підприємстві обліковувались
основні засоби на суму : по первісній вартості -261666,79 грн., по залишковій
вартості - 38854,89 грн., сума зносу - 222811,85 грн. та вказано основні засоби на які можна було
накласти арешт для стягнення заборгованості.

Відповідно
до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на
майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення
постанови про арешт
коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про
арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення
опису майна боржника і накладення на нього арешту. ( Статтю 55 доповнено частиною першою згідно
із Законом N 1095-ІУі 1095-15 ) від 10.07.2003 ).

Державним
виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах
суми стягнення за виконавчими
документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих
дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.
У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його
відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та
інших органів, що здійснюють реєстрацію
майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. (Статтю 55 доповнено
частиною другою згідно із Законом N1095-ІУ (1095-15 ) від 10.07.2003 )

Копія
постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна
боржника не пізніше наступного після її винесення дня
надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або
органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова
державного виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена
боржником начальнику відповідного
органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований,
або до суду у 10-денний строк. ( Статтю 55 доповнено частиною третьою згідно
із Законом N 1095-ІУ ( 1095-15 ) від
10.07.2003, із змінами, внесеними згідно із Законом N 2716 IV(2716-15) від
23.06.2005 ).

Колегія
суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно
встановив те, що накладення арешту на майно позивача зі сторони відповідача,
яке значно перевищує стягнення по грошових сумах, навіть по зведеному
виконавчому провадженню було неправомірним.

Крім
того суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ст. 64 Закону
України «Про виконавче провадження» у разі відсутності в боржника - юридичної
особи коштів, достатніх для покриття
заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне
боржникові - юридичній особі на
праві власності або закріплене за ним, у тому числі на майно, яке обліковується
на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу
боржника - юридичної особи (за винятком виключеного з обороту або обмежуваного
в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно. (Частина
перша статті 64 із змінами, внесеними згідно із Законом N 521-16) від
22.12.2006).

На
зазначене майно накладається арешт, і воно реалізується в такій черговості:

1) у першу чергу -
майно, яке безпосередньо не використовується у виробництві (цінні
папери, кошти на депозитних та інших рахунках боржника, валютні цінності,
легковий автотранспорт, предмети дизайну
офісів та інше майно, готова продукція
(товари); (Пункт 1 частини другої статті 64 із змінами, внесеними згідно із Законом N 1095-ІУ (
1095-15 ) від 10.07.2003) .

2) у другу чергу - інші матеріальні
цінності, які безпосередньо не використовуються у виробництві; (Пункт 2
частини другої статті 64 із змінами, внесеними згідно із Законом N 1095-ІУ -15)
від 10.07.2003)

3) у третю чергу - об'єкти
нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і
матеріали, призначені для здійснення виробництва.

У
разі накладення арешту на майно третьої черги, що належить боржнику - юридичній
особі, державний виконавець у 3-денний строк повідомляє власника або
уповноважений ним орган, до сфери управління якого належить майно, та у разі
необхідності - Фонд державного майна України про накладення арешту на майно
боржника - юридичної особи, а також дані
про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, і про розмір вимог
стягувача. (Частина третя статті 64 із змінами, внесеними згідно із Законом N
327-IV
( 327-15 ) від 28.11.2002).

Суд
першої інстанції правильно встановив, що вказана черговість ст. державним
виконавцем була порушена, оскільки описане і арештоване майно могло бути
реалізоване лише в третю чергу - як об'єкт нерухомого майна, призначений для
здійснення виробництва.

Крім
того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сума 318 200 грн.,
яка надійшла на депозитний рахунок ДВС м. Рівне 05 липня 2004 року за
реалізоване майно була розподілена згідно розпорядження ст. державного
виконавця, а залишок коштів у сумі 237093,23 грн., що підтверджує
невідповідність арешту майна і суми заборгованості були залишені на депозитному
рахунку ДВС, та всупереч вимог ст.43 Закону України «Про виконавче провадження»
не було перераховане боржнику.

Колегія
суддів апеляційної інстанції, з огляду на встановлені судом першої інстанції
обставини, вважає доведеним, що відповідач під час вчинення дій, що
оскаржуються, порушив вимоги ст.ст. 24,43,55,64 Закону України «Про виконавче
провадження», а тому суд першої інстанції правильно задовольнив позов позовні
вимоги в частині визнання протиправними дій відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління юстиції, щодо реалізації незавершеного
будівництвом головного виробничого корпусу по вул. Чернишова, 7 у м. Рівне та
визнання нечинною постанови ст. державного виконавця Рівненського міського
відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції про арешт незавершеного
будівництва головного виробничого корпусу від 16 квітня 2004 року.

Колегія
суддів апеляційної інстанції вважає також безпідставними покликання апелянтів
на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо не
вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до
адміністративного суду за захистом порушеного права, оскільки суд першої
інстанції своєю вирішивши спір по суті, вирішив дане питання та поновив
пропущений строк, вважаючи причину пропуску такого поважною.

Для
такого висновку в суду першої інстанції було достатньо підстав, зокрема такими
є самі неправомірні дії відповідача, які на думку колегії суддів були
направлені на якомога довше приховування дій та фактів, щодо виконання
виконавчого провадження, свідоме ненадання інформації, не вчинення дій, щодо
повідомлення боржника.

Таким
чином на переконання суду апеляційної інстанції несумлінні дії відповідача -
суб'єкту владних повноважень, які до того ж були протиправними по своїй суті,
фактично призвели до того, що позивач пропустив строк звернення до
адміністративного суду, що дало підстави суду першої інстанції для поновлення
такого відповідно до вимог ст.100 КАС України.

За
таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про те, що дії відповідача, які оскаржуються є протиправними, а прийняті на
підставі таких процесуальні документи підлягають скасуванню.

Таким
чином враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та
ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального
права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, відповідає вимогам
ст.ст.2,10,11,71,72,138,143,159,161-163 КАС України, доводи апеляційної скарги
її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції
не має.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Відділу Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління юстиції в Рівненській області та
Приватного підприємства «Центр
солодкої декорації «Украса» залишити без задоволення, а постанову
Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2007 року у справі
№ 2-а-414/07 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Рівне-Авто-Сервіс»
Відкритого акціонерного товариства «Рівненський авторемонтний завод» до
Відділу державної виконавчої
служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Приватне підприємство «Центр солодкої декорації «Украса», про визнання
протиправними дії відділу державної виконавчої служби Рівненського міського
управління юстиції щодо реалізації незавершеного будівництвом головного
виробничого корпусу по вул. Чернишова, 7 у м. Рівне, визнання нечинною
постанови старшого державного виконавця Рівненського міського
відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції про
арешт незавершеного будівництва головного
виробничого корпусу від 16 квітня 2004 року та визнання нечинним акту
від 02 липня 2004 року про придбання арештованого майна незавершеного
будівництва головного виробничого корпусу по вул. Чернишова, 7 в м. Рівне з
прилюдних торгів - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення.На ухвалу
апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця після проголошення, а у
разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий І.Я.Олендер

Судді О.Б.Заверуха

І.М.Обрізко