Справа № 22-а-7591/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2008 року справа №
22-а-7591/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко
В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г.
М. Горбенко К. П. Кірсанової М. В.

за участю представників від:

скаржника:
ОСОБА_2 - особисто,

ОСОБА_4 - ордер від 4 серпня 2008 р,

позивача: ОСОБА_1 - особисто

від першого відповідача:
не
з'явився,

від другого відповідача: Максименко С.
Г. за дов. № 44/Д від 10.09.08 р.,

від третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача Іванченко Д. А. - за дор. від 1 квітня
2008 р.

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача Паньків
Д. О. - за дов. №2350 від 17 липня 2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2,
м. Маріуполь на постанову Донецького окружного адміністративного суду від
30 травня 2008 року (постанова складена
повному обсязі 3 червня 2008 року) по адміністративній справі № 2-а-9498/08
(суддя Христофоров А. Б.) за позовом ОСОБА_1, м. Маріуполь до
1) Комісії з контролю за розподілом житла в
гарнізонах Збройних Сил України, м. Київ,
2) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганська за участю третіх
осіб без самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача 1)
Начальника Донецького гарнізону, м. Донецьк, 2)
Голови житлової комісії Донецького гарнізону на стороні відповідача Військової
частини А-1402, м. Донецьк про визнання
рішення комісії з контролю за розподілом
житла нечинним, зобов'язання комісії затвердити рішення
щодо розподілу житла, зобов'язання
КЕВ м. Луганська подати список розподілу службового житла,
визнання недійсним ордеру

ВСТАНОВИЛА:

17 квітня 2008
року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом (арк. справи 2-7) до комісії з контролю за розподілом
житла в гарнізонах Збройних Сил України та квартирно-експлуатаційного відділу
м. Луганська про 1) визнання рішення комісії з контролю за розподілом житла в
гарнізонах Збройних Сил України (протокол № 161 від 8 квітня 2008 року) в
частині не розподілу ОСОБА_1 на склад сім'ї 3 особи (ОСОБА_1, дружина та
донька) квартири № 6, житловою площею 31,5 м. кв., у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, нечинним; 2) зобов'язання членів комісії з контролю за
розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України затвердити рішення начальника
Донецького гарнізону та командира військової частини А1451 щодо розподілу
ОСОБА_1 на склад сім'ї 3 особи (ОСОБА_1, дружина та донька) квартири № 6,
житловою площею 31,5 м. кв., у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; 3)
зобов'язання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганська подати
затверджений начальником гарнізону список розподілу ОСОБА_1 на склад
сім'ї 3 особи службового житла з необхідними документами до відповідного
виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради для оформлення та
видачі ОСОБА_1 на склад сім'ї спеціального ордера; 4) прийняття заходів
забезпечення позову - заборони видачі ордеру на спірну квартиру; 5) у випадку,
якщо ордер на спірну квартиру вже виданий, визнати ордер на вселення в квартиру
№ 6 житловою площею 31,5 м. кв. у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
виданий третій особі, недійсним.

Донецький
окружний адміністративний суд 30 травня 2008 року прийняв постанову (арк.
справи 70-75), згідно якої вище перелічені позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені
частково, а саме: визнано незаконним
рішення комісії за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, яке
міститься у протоколі № 161 від 8 квітня 2008 року в частині не розподілу
ОСОБА_1 квартири № 6 площею 31,5 кв. м., розташованої у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язаний начальник КЕВ м. Луганська на виконання пункту
2.6 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям
Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень подати затверджений
начальником гарнізону список розподілу ОСОБА_1 на склад сім'ї у три особи
службового житла з необхідними документами до виконавчого органу Маріупольської
міської ради для оформлення та видачі спеціального ордеру. В решті позовних
вимог судом першої інстанції було відмовлено.

25 червня 2008
року ОСОБА_2, як особа якої за наказом командира військової частини А1402 була
надана спірна квартира № 6 площею 31,5 кв. м., розташована у житловому будинку
за адресою: АДРЕСА_1, та особа законні права та інтереси якої були порушенні
прийняттям Донецьким окружним адміністративним судом постанови від 30 травня
2008 року, подав апеляційну скаргу (арк. справи 79-82), в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд в іншому
складі до суду першої інстанції.

У судовому
засіданні 10 вересня 2008 року були присутні скаржник, позивач, другий
відповідач, представники третіх осіб, при цьому скаржник підтримав заявлену
апеляційну скаргу; позивач, другий відповідач та представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача проти апеляційної скарги
заперечували; представник третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача підтримав
заявлену ОСОБА_2 апеляційну скаргу. Перший відповідач не з'явився на судове
засідання, процесуальні документи судом за вказаною позивачем адресою були
надіслані своєчасно, проте згідно листа Головного квартирно-експлуатаційного
управління Збройних Сил України № 303/3/310 від 21 серпня 2008 року (арк.
справи 201) за адресою вказаною позивачем, як місцезнаходження комісії з
контролю за розподілом житла Збройних Сил України: 03049, м. Київ-49, вул.
Курська, 13а розташоване саме Головне
квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, оскільки вказана
комісія не є юридичною особою та не має окремо визначеної юридичної адреси.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін та інших учасників
процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
заперечення на скаргу, встановила наступне.

Позивач -
ОСОБА_1 підставою адміністративного позову визначив те, що відповідно до пункту
2.6 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям
Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої
наказом Міністра оборони України від 6 жовтня 2006 року № 577, за рішенням
командира військової частини А 1451, погодженого з керівництвом
квартирно-експлуатаційного відділу та
затвердженого начальником Донецького гарнізону, квартиру № 6, житловою площею
31,5 м. кв. у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 було розподілено ОСОБА_1
на склад сім'ї з 3 осіб (позивач, дружина та донька).

8 квітня 2008
року відбулося засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах
Збройних Силах України, рішення якої оформлене протоколом № 161 (арк. справи
8-10) й стало основною причиною даного спору, оскільки, як зазначив позивач, в
цьому протоколі було зазначено про те, що
квартира № 6, житловою площею 31,5 м. кв. у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 розподілена ОСОБА_2

Таким чином,
позивач визначив предметом спору - визнання нечинним рішення комісії з контролю
за розподілом житла в гарнізонах Збройних Силах України та вказав цю комісію як
першого відповідача.

За пунктом 1
частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного
суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому, за
пунктом 7 частини 1 вказаної статті суб'єкт владних повноважень - це орган
державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова
особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно частини 1
статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна
процесуальна правоздатність - це здатність мати процесуальні права та обов'язки
в адміністративному судочинстві органами
державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної
Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і
службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними
особами). В частині 3 цієї ж статті визначено, що адміністративна
процесуальна дієздатність - це здатність особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення
справи представникові, яка належить органам державної влади, іншим державним
органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого
самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам,
організаціям (юридичним особам).

Статтею 1 Закону
України «Про Збройні Сили України» №
1934-ХІІ від 6 грудня 1991 року в редакції Закону України від 5 жовтня 2000
року N 2019-III визначено, що Збройні Сили України - це військове формування,
на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист
її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. В статті 2
вказаного Закону передбачено, що правовою основою діяльності Збройних Сил
України є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону
України", статути Збройних Сил України, інші закони України, акти
Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що
регулюють відносини в оборонній сфері.

Відповідно до
статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України
є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у
підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Збройні Сили України
мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України як
основний орган військового управління; види Збройних Сил України - Сухопутні
війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; об'єднання, з'єднання,
військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не
належать до видів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України
складаються з органів військового управління, об'єднань, з'єднань, військових
частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно частини 3
статті 10 Закону України «Про Збройні Сили України» організація діяльності
Міністерства оборони України визначається законами України та Положенням, яке
затверджує Президент України.

За
пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року N 1080 (за текстом -
Положення), Міністерство оборони України (далі - Міноборони) є центральним
органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого
перебувають Збройні Сили. Міноборони є головним (провідним) органом у системі
центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної
політики у сфері оборони. Підпунктом 16 пункту 3 Положення визначено, що
Міноборони здійснює захист своїх законних прав та інтересів у судах та інших
юрисдикційних органах та за пунктом 13 є юридичною особою. За пунктом 9
Положення Міністр оборони України на основі та на виконання актів законодавства
видає накази і директиви, організовує і контролює їх виконання.

Частиною 1 статті
12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20
грудня 1991 року зі змінами та доповненнями
передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими
приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених
Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та
члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими
приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Порядок
забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджений постановою Кабінету Міністрів
України від 3 серпня 2006 року N 1081 (далі - Порядок) та визначає механізм
забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського,
старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців
строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України
військових формувань. За вимогами пункту 4 Порядку центральні органи виконавчої влади, які
здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до
законів України військовими формуваннями, видають нормативно-правові акти з
питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають
обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для
постійного проживання.

Пунктом 7
Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими
приміщеннями передбачено, що
військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за
відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання
забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Житлове приміщення включається до числа службового
згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради
за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого
з квартирно-експлуатаційним органом (пункт 8). Оперативний облік службових
житлових приміщень ведеться у військовій частині та квартирно-експлуатаційному
органі (пункт 10).

За пунктом 12
Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими
приміщеннями службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям
згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з
квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.
На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий
орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. За пунктом 15 Порядку службове житлове
приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на
квартирному обліку, без урахування пільг, передбачених для забезпечення
громадян житлом.

Наказом Міністра оборони України № 336 від 16 червня
2005 року (арк. справи 202-203) затверджене Положення про порядок роботи
комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України
підписане начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних
Сил України (арк. справи 203-206), яким встановлений порядок дій комісії. Одним
з завдань комісії за пунктом 1 Положення є контроль за підставами та законністю
розподілу житла військовослужбовцю та його
сім'ї. Безпосередньо обов'язки по розподілу житла військовослужбовцям
до функцій комісії не входять. Під час засідання комісії ведеться протокол
та складається акт перевірки. За пунктом 10 Положення комісія у своїй роботі
підзвітна Міністру оборони України.

За інформацією
Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №
303/3/310 від 21 серпня 2008 року (арк. справи 201) комісія з контролю за
розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України - це не юридична особа, а
колективний орган, створений за наказом Міністра оборони України.

Підпунктом 9.1
пункту 9 Положення про житлові комісії в Збройних Силах України, затвердженого
наказом Міністра оборони України № 517 від 11 вересня 2007 року (арк. справи
249-259) передбачено, що організація та здійснення контролю за
законністю перебування військовослужбовців на обліку осіб, які потребують
поліпшення житлових умов, за законністю розподілу житлової площі
військовослужбовцям та членам їх сімей, за правильністю оформлення
облікових справ покладаються на гарнізонні житлові комісії, житлові комісії
органів військового управління, військових частин, військових навчальних
закладів, установ та організацій Збройних Сил України, а також на комісію з
контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України.

З огляду на
вищенаведені нормативні акти, перший
відповідач по справі - комісія з контролю за розподілом житла в гарнізонах
Збройних Сил України, яка є колегіальним органом, до якої за посадами входять
відповідальні посадові особи Міністерства оборони України (арк. справи 207),
які збираються за затвердженим Міністром оборони України планом роботи для
вирішення визначених Положенням питань. Тобто, ця комісія не має
адміністративної процесуальної правоздатності та дієздатності, не є юридичною особою
та не може бути відповідачем в адміністративній справі, тому відповідно позовні
вимоги адресовані цієї комісії як стороні по справі задоволені бути не можуть.

Крім того, наявний в матеріалах справи протокол
засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил
України № 161 від 8 квітня 2004 року (арк. справи 8-10) в розділі "Акт
перевірки дотримання вимог чинного законодавства України по розподілу житлової
площі" містить висновок про те, що під час перевірки законності розподілу
житлової площі було рекомендовано
повторно переглянути рішення щодо розподілу відповідно до рішення Міністра
оборони України квартири № 6
ОСОБА_2військова частина 1402. Окремо
визначеного висновку про розподіл житла ОСОБА_2вказаний протокол засідання комісії
не містить, оскільки комісія здійснює лише контроль за розподілом житла та не
може бути відповідачем у справі. Позивачем всупереч вимог частини 1
статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надані докази не
відповідності вимогам вище наведеного законодавства протоколу засідання комісії
з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 161 від 8
квітня 2004 року, що також обумовлює відмову в задоволенні позову. Крім того,
суд не має повноважень втручатися в діяльність вказаної комісії створеної як
колегіальний орган підзвітний Міністру оборони України шляхом зобов'язання
членів комісії прийняти те чи інше рішення стосовно розподілу службового
житлового приміщення на користь позивача або скаржника, що обумовлює відмову в позові
в цій частині.

За Положенням та
довідкою Міністерства оборони України (арк. справи 208-210)
квартирно-експлуатаційний відділ м. Луганськ є юридичною особою, загальний
контроль за діяльністю якого здійснює Головне квартирно-експлуатаційне
управління Генерального штабу Збройних Сил України. Вимоги позивача до КЕВ
м. Луганська щодо складання списків та подання їх на затвердження органам
місцевого самоврядування не підлягають
задоволенню, з огляду на відмову в задоволенні вимог до комісії про
визнання незаконними висновків викладених в протоколі № 161 від 8 квітня 2004 року, а також
виходячи з того, що рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №
200 від 18 червня 2008 року (арк. справи 260) був затверджений список, за яким
спірна квартира була розподілена ОСОБА_2 та докази визнання недійсним цього
рішення в матеріалах справи відсутні.

Щодо наданих
документів по суті поставлених позивачем питань колегія суддів зазначає, що наявні
у справі накази військових формувань постановлені відносно спірної квартири № 6
площею 31,5 кв. м., розташованої у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, є
діючими, доказів визнання їх недійсними в судовому або іншому порядку
сторонами не надано.

Так, за наказом
начальника Донецького гарнізону № 8 від 4 квітня 2008 року (арк. справи
214-215) між військовими частинами Донецького гарнізону були розподілені
квартири, серед яких двохкімнатна квартира № 6 в будинку АДРЕСА_1, що була
розподілена на військову частину А2109.

Наказом
командира військової частини А1451 № 173
від 7 квітня 2008 року (арк. справи 216) рішення житлової комісії військової
частини А2109 щодо розподілу службової двохкімнатної квартири № 6 в будинку АДРЕСА_1 військовослужбовцю
ОСОБА_3 було скасоване та вказана квартира надана офіцеру політологу військової
частини А2109 ОСОБА_1 Протоколом
засідання житлової комісії Донецького гарнізону № 13а від 4 квітня 2008 року
(арк. справи 138-144), в роботі якої приймав участь ОСОБА_1, було вирішене
питання про розподіл квартир військовій частині А2109 однієї двохкімнатної
службової квартири. В матеріалах справи наявні списки розподілу службових
квартир військовослужбовцям Донецького гарнізону (арк. справи 11-14), в яких
зазначений ОСОБА_1 як особа, що претендує на спірну квартиру № 6.

Пізніше, наказом
командира військової частини А1402 № 217 від 15 квітня 2008 року (арк. справи
244-245, 262-264) двохкімнатна квартира №
6 в будинку АДРЕСА_1 була надана начальнику відділення технічного
обслуговування та ремонту військової частини А1659 ОСОБА_2 на склад родини три
особи (ОСОБА_2, дружина, донька). Списки розподілу службової житлової площі -
спірної квартири - саме військовій частині А1659 в особі ОСОБА_2 та його
родини, затверджені начальником Донецького гарнізону, підписані посадовими
особами військової частини А1402 та погоджені начальником КЕВ м. Луганська
(арк. справи 246-248), крім того, затверджені рішенням виконавчого комітету
Маріупольської міської ради № 200 від 18 червня 2008 року (арк. справи
260). Начальником КЕВ м. Луганська був
виданий ОСОБА_2ордер на оспорюване в даній справі службове житлове приміщення №
6 в будинку АДРЕСА_1 (арк. справи 85). Як вбачається з наданих скаржником
доказів, ОСОБА_2 має на спірне службове житлове приміщення документи, передбачені наведеним в даній постанові
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими
приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2006 року № 1081, доказів недійсності цих документів позивач у справі не надав.
Стосовно вимог позивача про
визнання ордеру на житлове приміщення недійсним, то з огляду на наведені
в цьому абзаці документи, що передували його отриманню, та відсутність доказів
недійсності ордеру, в задоволенні позовних вимог в цій частині апеляційний суд
також відмовляє.

Суд першої інстанції
не дотримався вимог частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України, за якими у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку. Порушення судом першої інстанції процесуального та
матеріального права, не врахування всіх обставин у справі, не забезпечення
всебічного розгляду, не з'ясування питання наявності адміністративної
процесуальної правоздатності та дієздатності у першого відповідача, проведення
судового процесу за відсутності сторони, що мала дійсні на час розгляду справи
документи на спірну квартиру призвели до прийняття неправильної постанови від
30 травня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-9498/08, яка підлягає
скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних
вимог. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 задовольняється частково,
оскільки вимоги про направлення справи на новий розгляд не обґрунтовані, не узгоджуються з приписами статті 204
Кодексу адміністративного судочинства України та наявними матеріалами справи.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, м.
Маріуполь на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30
травня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-9498/08 задовольнити
частково.

Постанову
Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-9498/08 скасувати.

Відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, м. Маріуполь до комісії з контролю за
розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, м. Київ,
квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганська про визнання рішення комісії з контролю за
розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України (протокол № 161 від 8 квітня
2008 року) в частині не розподілу ОСОБА_1 на склад сім'ї 3 особи (ОСОБА_1,
дружина та донька) квартири № 6, житловою площею 31,5 м. кв., у житловому будинку
за адресою: АДРЕСА_1, нечинним;
зобов'язання членів комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах
Збройних Сил України затвердити рішення начальника Донецького гарнізону та
командира військової частини А1451 щодо розподілу ОСОБА_1 на склад сім'ї 3
особи (ОСОБА_1, дружина та донька) квартири № 6, житловою площею 31,5 м. кв., у
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганська
подати затверджений начальником гарнізону список розподілу ОСОБА_1 на
склад сім'ї 3 особи службового житла з необхідними документами до відповідного
виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради для оформлення та
видачі ОСОБА_1 на склад сім'ї спеціального ордера; визнання ордеру на вселення
в квартиру № 6 житловою площею 31,5 м. кв. у житловому будинку за адресою:
АДРЕСА_1, виданого третій особі, недійсним.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання постанови
у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 10 вересня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Постанова складена у повному обсязі та підписана колегією
суддів 15 вересня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З оригіналом
згідно:

Суддя В.Г.
Яманко