Справа № 22-а-12497/08
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 року
місто Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І.,

суддів: Коваля М.П.,

Маслія В.І.,

при секретарі судового засідання - Калініній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Таращанського районного суду
Київської області від 25 червня 2007 року в адміністративній справі №2-а-167/07
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Таращанської районної державної адміністрації Київської області про стягнення
сум грошової допомоги на оздоровлення,

в с т а н о в и в :

У травні 2007 року позивач звернулася до Таращанського районного суду
Київської області з позовом в якому, посилаючись на порушення відповідачем
положень Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», просила стягнути у управління
праці та соціального захисту населення Таращанської районної державної
адміністрації Київської області 9706,50 грн. недоотриманих сум грошової
допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки та 485 грн. за надання юридичної
допомоги.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 25 червня 2007 року
вказаний позов задоволено частково, а саме: стягнуто з управління праці і
соціального захисту населення Таращанської районної державної адміністрації на
користь позивачки 1540 грн. недоотриманої суми грошової допомоги на
оздоровлення, а також 77 грн. витрат на правову допомогу.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що виходячи із
загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме статті Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 12.07.2005 року №562.

В апеляційній скарзі позивач, вказуючи на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить, скасувати постанову Таращанського районного
суду Київської області від 25 червня 2007 року в частині відмови у стягненні
щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2004 рр. та ухвалити нову, якою
задовольнити вказані позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, зміст судового рішення і
апеляційної скарги та, перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової
або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з
незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку визначення
категорій зон радіоактивного забруднених територій, умов проживання і
трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені
та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. є постраждалою від
Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення категорії 1,
НОМЕР_1, виданого 13.11.1997р. Київською облдержадміністрацією.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога
на оздоровлення виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат
інвалідам II групи.

Відповідно до ч.7 ст.48 вищевказаного Закону розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним та таким, що відповідає
закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» висновок суду першої інстанції, про те, що
позивачка має право на виплату зазначених допомог у розмірах, встановлених
вказаним Законом.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується Конституцією України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при
визначенні доплат та допомог застосуванню підлягають норми Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996
року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а з 12.07.2005р. Постановою Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» №562, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду
за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який
якщо не встановлено інше, обчислюється з дні, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що стягнення
недоплаченої грошової допомоги необхідно зробити з 12.09.2005 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та відповідні їм
правовідносини і правильно застосував до спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права, а
наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Таращанський районний суд Київської області правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без
задоволення, а постанову суду - без змін.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний адміністративний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову
Таращанського районного суду Київської області від 25 червня 2007 року в
адміністративній справі №2-а-167/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може
бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня складення цієї ухвали у повному обсязі.

Головуючий
__________________
І.Бараненко

Судді: __________________ М.Коваль

__________________
В.Маслій

ДАНУ УХВАЛУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ
ОБСЯЗІ 20 ЖОВТНЯ 2008 РОКУ