Справа № 22-а-11993/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Завгородній Є.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

3 листопада 2008 року справа №
22-а-11993/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронової Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

ОСОБА_1 - особисто,

від відповідача:

не з'явилися, повідомлені належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької області, м. Макіївка

на постанову Гірницького районного суду м.
Макіївки

від

12 вересня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-65/08 (суддя Завгородній Є. П.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Макіївка

до

ОСОБА_2, м. Макіївка

про

визнання дій неправомірними, стягнення
недоотриманої разової грошової допомоги на оздоровлення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся
10 грудня 2007 року до Донецького окружного адміністративного суду з позовною
заявою (арк. справи 1-2) до ОСОБА_2, м. Макіївка
(далі по тексту - ОСОБА_2) про визнання
неправомірною відмову відповідача з виплати недоплаченої різниці разової
компенсації між групами, стягнення з відповідача недоплаченої різниці разової
компенсації між групами.

Ухвалою від 6
березня 2008 року (арк. справи 12) Донецький окружний адміністративний суд
передав справу за підсудності до Гірницького
районного суду м. Макіївки.

Постановою від
12 вересня 2008 року (арк. справи 57-58) Гірницький
районний суд м. Макіївки задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 Суд першої інстанції визнав неправомірною
відмову ОСОБА_2 у виплаті одноразової
компенсації ОСОБА_1. в сумі 5905 грн. 20 коп., стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 недоплачену суму
одноразової компенсації в розмірі 5905 грн. 20 коп.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та
постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у
повному обсязі.

Позивач під час
судового розгляду проти апеляційної скарги відповідача заперечував, просив суд
залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідач про
час, місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, проте
своїм правом бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року, в редакції Закону
України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на
час існування спірних правовідносин, визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_1
віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджено посвідченням (арк. справи 57 - 58). Позивач до 11 березня
2007 року був інвалідом 3 групи, з 12 березня 2007 року є інвалідом 2 групи, що
підтверджено довідками МСЕК (арк. справи 3).

В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем позивачу не виплачена
в повному обсязі компенсація у зв'язку зі зміною групи інвалідності,
передбачена статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки
відповідача позивачу, у зв'язку зі зміною групи інвалідності було виплачено 15
березня 2007 року компенсацію в розмірі 94 грн. 80 коп.

Частиною 1
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
28 лютого 1991 року № 796-XII (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що одноразова
компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які
стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою,
виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 60 мінімальних
заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності
вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Згідно частин 2,
3, 5, 7 статті 48 вказаного Закону одноразова
компенсація виплачується громадянам за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення, виплата здійснюється з мінімальної заробітної
плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника,
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

В апеляційній скарзі
відповідач зазначив, що при виплаті компенсації, у зв'язку з встановленням
позивачу інвалідності вищої групи, керувався статтею 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», згідно якої роз'яснення порядку застосування цього Закону
провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами
державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті функції щодо
встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету Міністрів
України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів України
може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Крім того,
скаржник посилається як на підставу виплат на підпункт «е» пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою була
встановлено, що одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою,
виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 37930 тис.
карбованців (379 грн. 30 коп.), інвалідам II групи - 28440 тис. карбованців (284 грн. 40
коп.), інвалідам III групи - 18960 тис. карбованців (189 грн. 60
коп.).

Відповідно до
статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті
92 Конституції України передбачено, що виключно законами України
визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

За частиною 2
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5
постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При розгляді
даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що вищенаведена постанова
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 була прийнята всупереч
вимог статей 48, 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому посилання скаржника
на цю постанову апеляційним судом не приймаються та оцінка правовідносин щодо
виплати різниці одноразової компенсації, у зв'язку з встановленням інвалідності вищої групи, здійснюється на
підставі пункту 1 частини 1 статті 92
Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 76 Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006
року № 489-V
встановлено, що з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400
гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року -
440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень.

Оскільки
позивачу з 12 березня 2007 року була змінена група інвалідності з
третьої на другу, тому він має право на виплату різниці між одноразовими
компенсаціями, у зв'язку з встановленням інвалідності
вищої групи, яка складає 15 мінімальних заробітних плат (45 мінімальних
заробітних плат - 30 мінімальних заробітних плат).

З огляду на те,
що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, сума
недоплаченої різниці одноразової компенсації складає 5905 грн. 20 коп. (400 грн. х 15 - 94 грн. 80
коп., де 400 грн. - це мінімальний розмір заробітної плати встановлений на
період з 1 січня 2007 року по 31 березня 2007 року), як і було правильно
визначено судом першої інстанції.

Статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету, проте судом першої інстанції в резолютивній частині постанови не
вказано про стягнення недоплаченої суми різниці між одноразовими компенсаціями.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою
діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Виходячи з
вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
розглянув справу по суті правильно, проте судом першої інстанції не вказано в
резолютивній частині постанові про стягнення з відповідача недоплаченої суми
різниці між одноразовими компенсаціями за рахунок коштів Державного бюджету
України, що згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України
обумовлює зміну постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької
області, м. Макіївка на постанову Гірницького
районного суду м. Макіївки від 12 вересня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-65/08 - задовольнити
частково.

Постанову Гірницького районного суду м. Макіївки від 12
вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-65/08 - змінити.

Доповнити абзац
3 резолютивної частини постанови Гірницького
районного суду м. Макіївки від 12 вересня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-65/08 після слів «у розмірі 5905 грн. 20 коп.» висловом «за
рахунок Державного бюджету України».

В іншій частині
постанову Гірницького районного суду м. Макіївки
від 12 вересня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-65/08 залишити без
змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у повному
обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 3 листопада 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 7
листопада 2008 року.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко