Справа № 2-а-9593/08
Суддя: Сауляк Ю.В.
Дата ухвалення: 2008-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02
жовтня 2008 р. Справа
№ 2-а-9593/08

Вінницький
окружний адміністративний суд в складі

Головуючого
судді Сауляка Юрія Васильовича,

При секретарі
судового засідання: Кащук Світлана
Віталіївна

За участю представників сторін:

позивача :
ОСОБА_1 - представник по довіренності

відповідача
: Баранова Олександра Юріївна -
представник по довіренності

розглянувши
матеріали справи

за
позовом: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

до: військової частини А 2287

про:
зобов'язання виплатити грошову компенсацію за продовольче забезпечення.

ВСТАНОВИВ
:

До Вінницького окружного адміністративного
суду надійши позовні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до військової частини А
2287 про стягнення з військової частини грошової компенсації за продовольче
забезпечення моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивачі проходили військову службу у військовій
частині А 0624 та знаходились на продовольчому забезпеченні в військовій
частині А 0624, правонаступником якої в подальшому стала військова частина А
2287. ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово звертались до командування
військової частини А 2287 з проханням нарахувати та виплатити їм грошову
компенсацію за продовольчий пайок, який вони з березня 2000 року не отримували.

Оскільки,
відповідно до ст. 9 Закону України “Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей”, позивачі мають право на одержання
продовольчого пайка, або за їх бажанням грошової компенсації замість нього. На
свої неодноразові звернення щодо виплати грошової компенсації за продовольче
забезпечення отримували відмову керівництва частини. У зв'язку з цим, вище
зазначені особи звернулися до суду із позовами про відшкодування їм грошової
компенсації за не отримане продовольче забезпечення.

У судовому
засіданні, представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у позовних заявах, та просив суд
задовольнити позовні вимоги.

Представник
відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення на позов та пояснив, що
Законом України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”дія Закону України “Про соціальний та правовий
захист військовослужбовців і членів їх сімей”в частині виплати грошової компенсації
замість речового майна зупинена, а тому підстав для задоволення позову немає.

Судом у
справі встановлено наступне.

Відповідно до довідок, виданих військовою
частиною №А 0624 (А2287) позивачі перебули
на військовій службі у військовій частині А 0624, з яких вбачається, що
позивачі перебували на продовольчому забезпеченні у військовій частині А 0624,
правонаступником якої стала військова частина А 2287, що є відповідачем у
справі.

Як вбачається з матеріалів адміністративної
справи, що і не заперечується самими позивачами, заборгованості у військової
частини А 2287 по продовольчому забезпеченні до 10 березня 2000 року перед
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було, а з 11 березня 2000 року по 11 квітня 2005
року позивачі продовольчим пайками не забезпечувались.

Суд,
заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до військової частини А 2287
про стягнення з військової частини грошової компенсації за продовольче
забезпечення моральної шкоди не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Види забезпечення військовослужбовців
встановлені у Законі України “Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей”. Статтею 9 цього Закону передбачено, що
держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види
забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.

Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону
(в редакції з останніми змінами
внесеними згідно із Законом №1082-ХІV від 21.09.1999, ВВР, №48, ст. 410)
військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також
речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Дію частини
другої статті 9 призупинено в частині одержання військовослужбовцями речового
майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової
компенсації замість них на підставі Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000
року “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”.

Згідно з
частиною 3 зазначеного Закону останній
набирає чинності з дня його опублікування і на час розгляду справи у
Вінницькому окружному адміністративному суді є чинним.

Таким чином,
на підставі викладеного грошова компенсація замість продовольчого забезпечення,
нарахована ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом після 10.03.2000 року виплаті не підлягає.

Що стосується позовних вимог в частині
відшкодування 5000 гривень моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно
до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони
заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

У ст. 56
Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснені
ними своїх повноважень.

Суд бере до
уваги те, що зобов'язання з відшкодування моральної шкоди регулюються чинним
цивільним законодавством України.

Так,
відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Підстави
відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені у ст. 1167 Цивільного
кодексу України. У ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Заслухавши
пояснення представників сторін та дослідивши докази по справі, суд, з
урахуванням встановлених у справі обставин, керуючись чинним законодавством
України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про
відшкодування моральної шкоди, оскільки суду не доведено їх правомірності.

Відповідно до
ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному,
повному та об'єктивному дослідженні.

Тому, суд приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ
:

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до військової частини А 2287 подано позов про стягнення
з військової частини грошової компенсації за продовольче забезпечення в сумі
40082,62 гривень та стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень відмовити.

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до військової частини А 2287 подано позов про стягнення
з військової частини грошової компенсації за продовольче забезпечення в сумі
40082,62 гривень та стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень відмовити.

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до військової частини А 2287 подано позов про стягнення
з військової частини грошової компенсації за продовольче забезпечення в сумі
29234,55 гривень та стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень відмовити.

Відповідно до
ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до
ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після
закінчення цього строку.

У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено:
07.10.08

Суддя
Сауляк Юрій
Васильович