Справа № 22а-3149/08
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2008-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А Іменем україни

24.09.2008 р.

Справа №22а-3149 /08×

Київський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Бєлової Л.В.

суддів:
Малиніна
В.В.

Романчук О.М.

при
секретарі: Джуринська Н.В.

за участю:

представника позивача -

представника відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві апеляційну скаргу представника Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва на постанову господарського суду м.Києва від 11.06.2007 року у справі за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особиОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва про визнання недійсними рішень,

ВСТАНОВИВ:

СПД
- фізична особаОСОБА_1 звернулась до господарського суду м.Києва з позовною
заявою про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва № /0 від 09.06.2006р., № /1
від 15.08.2006р.

Постановою
господарського суду м.Києва від 11.06.2007 року позов задоволено: визнано
недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва № /0 від 09.06.2006р., № /1
від 15.08.2006р.

Не
погоджуючись із зазначеною постановою, представником ДПІ у Дніпровському районі
м. Києва подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову
господарського суду м.Києва від 11.06.2007 року та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом
порушено норми матеріального права.

Представник
позивача подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив
залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову господарського суду
м.Києва від 11.06.2007 року - без змін.

Заслухавши
в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено, що ДПІ у Дніпровському районі міста Києва було
проведено невиїзну позапланову перевірку правильності обчислення та
своєчасності внесення до бюджету сум податку на додану вартість спдОСОБА_1 при
взаємовідносинах з ТОВ НВП «Юніверсал-Пак» за період з 01.10.2004р. по
30.06.2005р., про що складено акт № 1127/17- від 31.05.2006р.
(оригінал в матеріалах справи). На підставі вказаного акту відповідачем
винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 09.06.2006р., яким
визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на додану вартість в розмірі 66 377, 86 грн. (в тому числі
44 251, 91 грн. основний платіж, 22 125, 95 грн. штрафні санкції).

За
результатами оскарження прийнятого рішення в адміністративному порядку, скаргу
позивача залишено без задоволення, відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № /1 від 15.08.2006р. Оригінали оскаржуваних
рішень залучені до матеріалів справи.

Висновки
перевірки вказують про порушення позивачем пп. 7.2.4, п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4,
ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Застосування
штрафних санкцій та нарахування податку на додану вартість здійснено на підставі
того, що постановою районного суду були визнані недійсними установчі документи
та свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість ТОВ НВП
«Юніверсал-Пак» з моменту державної реєстрації та внесення до реєстру, у
зв'язку з чим податкові накладні, виписані таким підприємством позивачу, не
можуть бути прийнятими до уваги при включенні до складу податкового кредиту
відповідних сум ПДВ.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної
скарги про невірне
застосування судом першої інстанції пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону „Про податок
на додану вартість”, з таких підстав.

Суд
першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що проведення
позапланової перевірки позивача за період з 01.10.2004р. по 30.06.2005р. є
неправомірним, оскільки цей період Відповідачем був перевірений під час
проведеної комплексної планової перевірки дотримання вимог податкового
законодавства за період 01.04.2003р. по 30.06.2005р., за результатами якої був
складений акт № 240 від 13.09.2005р. (копію акту надано позивачем до справи).
За висновками акту планової перевірки згідно остаточних розрахунків за
результатами перевірки донараховано податку на додану вартість
в сумі 571 грн.
(в акті висновок
про остаточні розрахунки
за результатами перевірки підкреслено). Зокрема, позивачем в порушення
пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»
віднесено до податкового кредиту
за квітень загальну
суму 2 855, 00
грн. ПДВ 571
грн. непідтверджену
документально.

Донараховані
суми податкових зобов'язань та визначених актом планової перевірки штрафних
санкцій були сплачені позивачем до бюджету, про що зазначено у п. 1.8 Акту
здійсненої позапланової перевірки від 31.05.2006р..

У
витребуваних судом поясненнях щодо підстав проведення позапланової перевірки
відповідач посилався на п. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову
службу в Україні», зокрема у п. 1.2 акту перевірки від 31.05.2006р. зазначено,
що на підставі документів наданих УБОЗ ГУ МВС України у м. Києві встановлено
факт взаємовідносин із суб'єктом господарювання ТОВ «НВП «Юніверсал-Пак», який
припинив діяльність на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва
від 22.12.2005р..

Згідно
п. 1 ч. 6 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»
позапланова перевірка, зокрема проводиться при наявності такої обставини як
виявлення фактів за наслідками перевірок інших платників податків, які свідчать
про порушення платником податків законів України про оподаткування, валютного
законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні
підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової
служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту.

Вказаного
порядку відповідачем не дотримано, жодних посилань в акті перевірки про
наявність письмового запиту щодо пояснень платника податків, та відсутність
відповіді від позивача протягом десяти робочих днів, суду не надано.

Відповідно
до п.8 ч.6 ст.11-1 Закону України „Про податкову службу України” підставою для проведення повторної перевірки
може бути лише проведення службового розслідування або кримінальної справи
відносно посадових осіб, які проводили комплексну планову перевірку позивача за
період 01.04.2003р. по 30.06.2005р.

Відповідно
до п. 4 Указу Президента України „Про деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності” вищестоящий контролюючий орган вправі прийняти
рішення щодо повторної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності лише у
тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб, які проводили планову
або позапланову перевірку зазначеного суб'єкта, розпочато службове
розслідування або порушено кримінальну справу.

Щодо
наявності фактів розслідування або порушення кримінальних справ проти посадових
осіб, якими складено акт № 240 від
13.09.2005р., відповідних посилань у акті перевірки від 31.05.2006р. не
зазначено.

За
таких обставин висновки суду про незаконність проведення перевірки є
правильними.

В
акті перевірки зазначено, що позивачем з ТОВ «НВП «Юніверсал-Пак» здійснювались
взаємовідносини щодо придбання товарів (продуктів харчування) підтвердженням
яких є відповідні первинні документи (накладні, податкові накладні, договір
тощо). На виконання зобов'язань ТОВ «НВП «Юніверсал-Пак» надані позивачеві
податкові накладні на загальну суму 44 251, 91 грн. податку на додану вартість.

Угоди
укладені позивачем з ТОВ «Юніверсал-Пак» на момент розгляду справи є чинними
(факт реального виконання зобов'язань сторонами за угодою відповідачем не
заперечується).

В
ціні придбаних товарів, спд Густі В.О. було сплачено податок на додану
вартість, та отримано податкові накладні зауважень чи недоліків щодо оформлення
яких ні під час перевірки, що проводилась у 2005р., ні під час перевірки, що
проведена у 2006р. не заявлено.

Відповідно
до п. 1.7 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий
кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Податковий
кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів, вартість
яких відноситься до складу валових витрат виробництва та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають амортизації (пп. 7.4.1 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану вартість”).

Відповідно
до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”
платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити
визначені законом реквізити.

Відповідно
до ч. 3 ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої
дії.

Частиною
2 статті 19 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено законодавством.

Чинним
законодавством України не встановлено обов'язок сторін за договором
встановлювати або перевіряти правоздатність своїх контрагентів чи ступінь
дотримання ними податкової дисципліни.

Згідно
ч. 2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час
їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Обов'язковою
умовою включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених (нарахованих) в складі ціни за товари (роботи, послуги), відповідно
до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, є
наявність податкової накладної, виданої продавцем.

Згідно
з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”
платник податку притягується до відповідальності лише за умови відсутності
податкової накладної на момент перевірки.

Згідно
акту перевірки податкові накладні виписані позивачу ТОВ «Юніверсал-Пак» не
прийняті в якості підтвердження суми витрат щодо сплаченого податку на додану
вартість, оскільки виписані неплатником податку в силу рішення районного суду
яким визнані недійсними свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ вказаного
підприємства з моменту його видачі.

Постанова
Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2005р. яким були визнані
недійсними установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ «НВП
«Юніверсал-Пак» не набула законної сили, оскільки є скасованою в апеляційному
порядку, згідно постанови Апеляційного суду міста Києва від 25.04.2007р. у
задоволенні вимог про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва
платника ПДВ ТОВ «НВП «Юніверсал-Пак» відмовлено.

Сума
податкового кредиту позивача за жовтень, листопад 2004р., січень - червень
2005р.. сформована на підставі належним чином оформлених податкових накладних,
отриманих від ТОВ «НВП «Юніверсал-Пак», зареєстрованого платником податку на
додану вартість.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність
донарахування позивачу ПДВ та застосування штрафних санкцій спірними
податковими повідомленнями-рішеннями.

Відповідачем
не доведено належними доказами несплату податку на додану вартість ТОВ «НВП
«Юніверсал-Пак» у встановленому законом порядку до бюджету. Не надано суду акту
перевірки вказаного підприємства, яким виявлено несплату податку у відповідному
періоді, не надано суду доказів прийняття рішення про донарахування виявленої
недоплати.

Законом
України „Про податок на додану вартість” обов'язок підтвердження факту
утримання та внесення продавцем до бюджету податку на додану вартість на
покупця не покладено, оскільки відповідно до Закону України „Про державну
податкову службу в Україні” такий обов'язок покладено на органи державної
податкової служби.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Податкові органи не можуть нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування
та накладення штрафних санкцій.

Для відшкодування з бюджету податку на додану вартість
Закон України „Про податок на додану вартість” не передбачає обов'язкової умови
фактичного надходження цих сум до бюджету. У разі невиконання контрагентом платника
податків зобов'язань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для контрагента. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на
відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені чинним
законодавством умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне
підтвердження розміру податкового кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачі
як суб'єкти владних повноважень не довели правомірності прийнятих ними рішень.

Враховуючи
викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова господарського
суду м.Києва від 11.06.2007 року ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених
у зазначеній постанові, у зв'язку з чим
підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись
ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу представника Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м.
Києва на постанову господарського суду м.Києва від 11.06.2007 року у справі за
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особиОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва про визнання
недійсними рішень - залишити без задоволення.

Постанову
господарського суду м.Києва від 11.06.2007 року - залишити без змін.

Провадження
у справі закрити.

Оскарження

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом
одного місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Судді: