Справа № 22-а-11318/08
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2008-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
Головуючий у 1 інстанції -
АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

17 листопада 2008
року справа
№ 22-а-11318/08

зал судового засідання №
2 у приміщенні суду за адресою: м.
Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Міронової Г.М.

суддів: Горбенко К.П., Яманко
В.Г.

при секретарі за участю
представників: позивача відповідача

Білоус К.І. ОСОБА_1 - особисто,
ОСОБА_2 - за довір.ОСОБА_3 - по довіреності

розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1;

на постанову

Луганського окружного адміністративного суду

від

21 липня 2008 року

у адміністративній справі

№ 2-а-9422/08 (суддя Островська О.П.)

за позовом

ОСОБА_1;

До

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській
області;

про

визнання незаконною бездіяльності, визнання права на викуп держмайна,
зобов”язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2008 року
ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, який був уточнений в
ході судового розгляду.

В
обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є орендарем
державного майна у вигляді вбудованого нежитлового приміщення площею 65,9 кв.м.
в одноповерховій будівлі автовокзалу у АДРЕСА_1, на підставі договору оренди,
укладеного з відповідачем 21 листопаду 2001 року строком дії до 21 листопаду
2011 року, яке з 25 вересня 2004 року передано на утримання ТОВ «Луганське
регіональне управління автобусних станцій». Згідно з умовами договору оренди та
за згодою відповідача позивачка за рахунок власних коштів провела реконструкцію
орендованого приміщення, при цьому вартість поліпшень орендованого майна, які
неможливо відокремити від об'єкта оренди без завдання йому шкоди, становить не
менше 25% залишкової вартості орендованого майна, що дає їй право у
відповідності до п. 51 Закону України «Про державну програму приватизації» на
викуп цього майна. У зв'язку з цим, 11 листопада 2005 року у відповідності з
умовами п. 6.3 договору та на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного майна», ч. 4 ст. 7
Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств», вона
звернулася до відповідача з заявою з приводу викупу орендованого приміщення,
додавши при цьому необхідний пакет документів, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 11 вищезазначеного Закону та
Інструктивним листом Фонда державного майна України (надалі - ФДМУ) від 19 липня 2001 року № 10-20-8880, яку
відповідач у відповідності з п. 1 ч. 4 ст. 11 Закону та п. З Порядку подання та
розгляду заяв про приватизацію об'єктів
груп А, Д, а також групи Ж ( які підлягають приватизації способами,
встановленими для об'єктів малої приватизації), затвердженого наказом ФДМУ від
17 квітня 1998 року № 772, а також п. 1 Інструктивного листа ФДМУ від 17 липня
2000 року № 10-20-8586 «Про порядок затвердження переліків об'єктів державної власності групи А, що підлягають
приватизації.

Однак
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області до
теперішнього часу її заяву по суті не розглянуло, ніяких повідомлень про
включення майна до переліку обїєктів приватизації, або про відмову у
приватизації, як того вимагає п. 5 ст. 7
Закону, їй не надіслав. Позивач неодноразово зверталася як до
відповідача, так і безпосередньо до Фонду Державного Майна України, однак їй
було повідомлено, що ніяких порушень не допущено. Тому позивач просить визнати
незаконною бездіяльність відповідача з розгляду її заяви про приватизацію та
включення спірного приміщення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації,
визнати за нею право на викуп
державного майна - спірного приміщення, зобов'язати відповідача у семиденний
строк з моменту набрання чинності постанови суду розглянути її заяву про
приватизацію зазначеного приміщення, зобов'язати відповідача у триденний строк
з дня розгляду її заяви повідомити позивача про результати розгляду,
зобов'язати відповідача включити спірне приміщення до переліку об'єктів, що
підлягають приватизації у спосіб, встановлений законодавством, зобов'язати
відповідача направити цей перелік до Фонду Державного Майна України для
затвердження, стягнути на її користь судові витрати.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду
від 21 липня 2008 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у
повному обсязі за необґрунтованістю.

Суд першої інстанції, відмовляючи
в задоволенні позову вказав, що у результаті проведеної позивачем реконструкції
спірного нежитлового приміщення його
площа збільшилася. Оскільки до договору
оренди зміни стосовно розміру площі не внесено, то позивач не може ставити
питання про приватизацію такого майна, бо він
користується цим приміщенням без законних підстав.

Не
погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Позивач і його представник в суді
апеляційної інстанції наполягали на задоволенні апеляційної скарги, проти чого
заперечував представник відповідача.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній
скарзі, частково задовольнити, постанову
суду скасувати з наступних підстав.

Стаття 159 КАС України передбачає,
що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм
процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно
і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи із загальноправових
принципів дії норми у часі, оцінка спірних правовідносин здійснюється згідно
законодавчих норм, які існували станом на час виникнення спірних правовідносин.

Стаття
3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)» (надалі - Закон № 2171-ХП)
визначає, що приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом:
викупу; продажу на аукціоні, за
конкурсом.

Згідно статті 4 Закону №
2171-ХП продавцями об'єктів малої
приватизації, що перебувають у загальнодержавній та комунальній власності,
є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та
представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами.

Покупцями об'єктів малої приватизації, як передбачено
статтею 5 Закону № 2171-ХП, можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України "Про
приватизацію майна державних підприємств".

Колегія суддів з матеріалів
справи вбачає, що на сторін у справі поширюється дія вищезазначеного Закону № 2171-ХП і вони є
належним позивачем і відповідачем у заявленому позові.

Предметом даного спору є
неоднакове тлумачення сторонами вищезгаданого Закону відносно порядку
проведення приватизації.

Стаття 7 Закону № 2171-ХП
змістує, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки
Крим, місцеві Ради затверджують за
поданням органів
приватизації переліки об'єктів,
які перебувають відповідно
у загальнодержавній
власності, власності Автономної
Республіки Крим та комунальній власності
і підлягають: продажу на аукціоні,
за конкурсом; викупу.

2. Орган приватизації
зобов'язаний повідомити адміністрацію підприємства про
включення даного підприємства або його
структурного підрозділу до
одного із зазначених
переліків у місячний строк з дня прийняття відповідного
рішення.

5. Орган приватизації
розглядає подану заяву
і в разі відсутності підстав
для відмови у
приватизації включає
підприємство до переліків,
зазначених у частині
першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш
як через місяць
з дня подання заяви доводяться до
заявника у письмовій формі.

Відмова у приватизації можлива тільки у випадках, коли:

особа,
яка подала заяву,
не може бути
визнана покупцем підприємства
згідно з цим Законом;

є
законодавчо встановлене обмеження
на приватизацію цього
підприємства;

не
затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті.

Колегія суддів відзначає, що
позивач зі свого боку виконала умови
Закону № 2171-ХП, звернувшись до відповідача 11 листопада 2005
року з заявою про приватизацію спірного орендованого нежитлового приміщення.
Всупереч вимогам вищенаведених приписів
Закону № 2171-ХП відповідач надав
ОСОБА_1 відповідь 31.05.2006 року, не розглянувши заяву по суті вимоги і
зобов'язавши її надати документи, які Законом не передбачені, посилаючись на
Інструктивні листи ФДМ України (а.с. 24, 26).

Фондом державного майна України
заява позивача мала бути розглянути у місячний строк та прийняте рішення щодо
приватизації об'єкта у п'ятиденний
строк, про що письмово повідомити позивача про це та направити відповідне
подання до Фонду державного майна України для затвердження.

Суд першої інстанції таку
бездіяльність не визнав неправомірною, посилаючись на п. 51 Закону України «Про
державну програму приватизації», а також на Інструктивний лист ФДМ України № 10-20-8880 від 19.07.2001 року.

Колегія суддів такий висновок
суду першої інстанції вважає помилковим, оскільки ці нормативно-правові акти не
містять обмежень для проведення приватизації спірного майна, а також суперечать
частині 4 статті 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)», яка визначає: «Покупці подають до
відповідного органу приватизації заяву
про включення підприємства
до одного із зазначених у цій статті переліків
об'єктів, що підлягають приватизації.

Заява повинна
містити:

назву
об'єкта малої приватизації,
його місцезнаходження;

запропоновані
умови купівлі та експлуатації об'єкта.

Разом із
заявою покупці - фізичні особи подають:

відомості
про особу, домашню адресу, громадянство;

номери рахунків у
банківських установах, з
яких здійснюватимуться розрахунки
за придбаний об'єкт приватизації.

До заяви
додаються:

документ про
внесення плати за подання заяви;

нотаріально посвідчені копії
установчих документів, що підтверджують право
юридичної особи бути покупцем згідно з цим Законом (копію
відповідного рішення органу
місцевого

самоврядування -
для органів місцевого самоврядування);

декларація про доходи
(для покупців -
фізичних осіб) у
випадках, передбачених частиною першою статті 6 цього Закону.

Додаткові відомості та документи
подаються органу приватизації лише за згодою заявника».

Згідно частині 4 статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України,
міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою
України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має
вищу юридичну силу.

Системний аналіз вищенаведених
нормативно-правових актів свідчить про те, що суд першої інстанції помилково
приділив увагу розгляду питання про невнесення змін до договору оренди
державного майна, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки зміна
розміру орендованої площі взагалі не є умовою для перешкоди при проведенні приватизації.

У статті 11 Закону № 2171-ХП
передбачено, що викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації:

не проданих на аукціоні, за конкурсом;

включених до переліку об'єктів, що
підлягають приватизації шляхом
викупу;

зданих в
оренду, якщо право
на викуп було
передбачено договором
оренди, укладеним до набрання
чинності Законом України "Про оренду державного майна".

Викуп майна підприємств,
зданих в оренду,
проводиться з додержанням
вимог, передбачених чинним
законодавством України про приватизацію.

Порядок викупу об'єкта
приватизації визначається Фондом державного майна України.»

Із договору оренди спірного
майна від 21.11.2001 року вбачається, що п.6.3 розділу 6 в правах «Орендаря»
містить право на приватизацію орендованого майна згідно з чинним законодавством
(а.с. 6).

Але позовні вимоги ОСОБА_1
стосовно зобов'язання відповідача у стислі строки розглянути її заяву про
приватизацію спірного майна і надання їй
відповіді з цього приводу, а також визнання за нею права на викуп означеного майна є передчасними, бо
згідно зі статтею 8 Закону № 2171-ХП «1. З
моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється
його підготовка до приватизації.

Підготовка об'єкта малої приватизації до
продажу здійснюється органами приватизації, які:

визначають ціну продажу
об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або
початкову вартість продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом;

готують та публікують
інформацію про об'єкти
малої приватизації у відповідних
інформаційних бюлетенях та
місцевій пресі, інших друкованих
виданнях, визначених органами приватизації;

проводять у разі необхідності реорганізацію
або ліквідацію державного
підприємства;

замовляють
у разі потреби
проведення екологічного аудиту.

Для забезпечення виконання
зазначених функцій органи приватизації можуть
залучати відповідні організації
та спеціалістів у порядку і на
умовах, що встановлюються Фондом державного майна України.

Покупець, який у
встановленому порядку подав
заяву про приватизацію підприємства, може
за власний рахунок
замовити проведення аудиторської
перевірки фінансового стану зазначеного підприємства.

2. Інформація про
здійснення викупу об'єкта
приватизації публікується в інформаційних
бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі, інших друкованих виданнях,
визначених органами
приватизації, протягом 15
календарних днів з
дня укладення договору
купівлі-продажу.».

Тобто, першим етапом у здійсненні приватизації є
розгляд заяви про приватизацію і
визначення переліку об'єктів, що підлягають приватизації, що має бути
затверджений ФДМ України і тільки після цього у позивача виникає право на
здійснення заходів по приватизації спірного майна.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції неправильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову
з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст виготовлено 19 листопада 2008 року.

Керуючись
статтями 184, 195, 196, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2008 року у справі № 2-а-9422/08 за позовом
ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по
Луганській області про визнання незаконною бездіяльності, визнання права на
викуп держмайна, зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21 липня 2008 року у
справі № 2-а-9422/08 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Луганській області про визнання незаконною
бездіяльності, визнання права на викуп держмайна, зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
незаконною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна
України по Луганській області з нерозгляду заяви ОСОБА_1 про приватизацію від
11 листопада 2005 року.

Зобов'язати
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області
розглянути заяву ОСОБА_1 про приватизацію від 11 листопада 2005 року у
відповідності до вимог чинного законодавства і в разі відсутності підстав,
передбачених Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», включити спірне
нежитлове приміщення, розташоване в одноповерховій будівлі автовокзалу за
адресою: Луганська область, АДРЕСА_1 до переліку об'єктів, що підлягають
приватизації, і направити його до Фонду Державного Майна України для
затвердження.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі виготовлення повного тексту у
відповідності до ч. З статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України
- з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий: Г.М.
Міронова

Судді: К.П.Горбенко

В.Г.Яманко