Справа № 22-а-10389/08
Суддя: Колеснік Г.А.
Дата ухвалення: 2008-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у І інстанції - суддя Слізевич
Доповідач - Г.А. Колеснік
Совєтський районний суд м. Макіївки
Справа № 2-а-64/08
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2008 року
Справа 22-а-10389/08

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колеснік Г.А.,

суддів: Ястребової Л.В., Ляшенка Д.В.,

при секретарі судового засідання: Запорожцевій
Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області - про
визнання відмови неправомірною та стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення за 2004-2007 роки та щорічної допомоги до 5 травня за 2005-2007
роки,

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області на
постанову Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 07
серпня 2008 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області з позовом
про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області щорічної
допомоги на оздоровлення, виходячи з норм Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2004 -2007 роки
у розмірі 6619,30 грн. та щорічної грошової допомоги до 5 травня, виходячи з
норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», за 2005-2007 роки в сумі 7756
грн.

Постановою
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 07 серпня 2008
року позов задоволено частково. Стягнуто допомогу на оздоровлення за 2004, 2005
та 2007 роки у розмірі - 5043,30 грн. та грошову допомогу до 5 травня за 2007
рік у розмірі - 2888 грн. У стягненні
грошової допомоги на оздоровлення за 2006 рік та грошової допомоги до 5
травня за 2005 та 2006 року - відмовлено.

Управління праці
та соціального захисту населення подало
апеляційну скаргу на
рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 07 серпня 2008
року, як незаконну та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

Сторони,
які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, але письмово
просили розглянути справу без їх участі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційні скарги, вважає, що
апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення Совєтської
районної адміністрації Макіївської міської ради Донецької області задоволенню
не підлягає, з наступних підстав.

Судом
першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, як постраждалий 1
категорії, інвалід 2 групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи і має право отримувати щорічну
допомогу на оздоровлення згідно Закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5
мінімальних заробітних плат та має право на щорічну грошову
допомогу, як ветеран війни відповідно до ч.5
ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам першої і другої груп - п'ять мінімальних заробітних
плат, інвалідам третьої групи - чотири мінімальних заробітних плати. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Висновки
суду першої інстанції щодо розміру мінімальних зарплат, які повинні бути виплачені позивачу, відповідають нормам
Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», отже судом правильно нараховані
суми щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з мінімальної заробітної плати,
яка діяла на момент виплати
допомоги позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що допомога у 2004 та 2005 роках
виплачувалась у розмірах, які не відповідають Закону. Судом стягнута
недоплачена сума згідно норм Закону і
зараховано суми, які позивач отримав
на оздоровлення за цей період.

Доводи
відповідача про те, що матеріальна допомога виплачувалась виходячи з фінансових
можливостей у державі та розмірів, які встановлені Постановою Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року,
не можуть бути взяти до уваги, як
необґрунтовані.

Законом
«Про державні соціальні стандарти та Державні соціальні гарантії» передбачено, що мінімальний розмір
заробітної плати визначається
виключно Законами України. При
цьому Закони, які встановлювали
мінімальні заробітні плати, не містили обмежень щодо застосування норм статті
48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом
першої інстанції правомірно стягнуто недоплачену допомогу за 2007 рік, оскільки
рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року визнано
неконституційними положення Закону
України «Про державний бюджет України на
2007 рік» про внесення змін до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи
з принципу адміністративного судочинства - верховенства права та пріоритетності
законів над підзаконними нормативними актами, яким є Постанова Кабінету
Міністрів України, при вирішення даного спору треба застосовувати безпосередньо норму
ст. 48 названого вище Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Доводи
апеляційної скарги про те, що ст.62 Закону України «Про статус та соціальний
захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» питання обчислення розміру виплат віднесено до
компетенції Кабінету Міністрів є також
необґрунтованими, оскільки Законом це
не передбачено, і навпаки,
Законом передбачено обов'язок
Кабінету Міністрів України
здійснювати застосування цих норм Закону.

Відповідно
до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня ветеранам
війни - інвалідам війни, виплачується разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам 1 групи - 10 мінімальних пенсій за віком; 2 групи - 8 мінімальних
пенсій за віком; 3 групи - 7 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» встановлено, що законодавство
України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього
Закону та інших актів законодавства України;
права та пільги для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України,
не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують
права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України
«Про державний бюджет України на 2007 рік»,
якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у розмірах менших,
ніж передбачено Законом, визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Посилання відповідача на ту обставину, що виплата
вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом, є
безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі
підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової
допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у
передбаченому законом розмірі.

В даному випадку є суперечність щодо визначення розміру
даної грошової допомоги в двох різних законах.
Враховуючи рішення Конституційного суду України, наведене вище, а також приймаючи
до уваги вимоги Конституції України щодо верховенства права і заборони
щодо звуження іншими законами змісту вже встановлених законом прав, колегія
дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно застосував к спірним відносинам
закон, який встановив конкретне право, і таке право не може бути обмежене іншим
законом, в тому числі і законом «Про державний бюджет».

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з
додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для
скасування постанови не має.

Керуючись статтями 198,
200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської ради Донецької області - залишити без
задоволення.

Постанову Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької області від 07 серпня 2008 року про
часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1- залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання
законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів:
Г.А. Колеснік

/підписи/ Л.В. Ястребова

Д.В. Ляшенко

З оригіналом згідно

Суддя:
Г.А. Колеснік