Справа № 22а-1414/07
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2007-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКР АЇНИ

18 жовтня 2007
року Судова колегія Одеського апеляційного

адміністративного суду у складі:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Бітова А.І. та Милосердного
М.М.,

при секретарі Усенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2007 року по
справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського
обласного військового комісаріату, Головного управління
Пенсійного фонду України в Миколаївській області про захист права на
пенсійне забезпечення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївського обласного військового комісаріату про зобов'язання
зробити перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням надбавок:

· з 01 вересня 1999 року по 31 грудня 1992 року -
щомісячної надбавки у розмірі 40% посадового окладу, передбаченої
Указом Президента України № 847/99 від 14 липня 1999 року «Про
додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України»;

· з 01 січня 2003 року - щомісячної надбавки у розмірі 100%
грошового забезпечення, встановленої Указом Президента
України №173/2002 від 23 лютого 2002 року «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ»;

·
з 01 травня 2003 року - щомісячної
надбавки за безперервну службу, передбаченої Указом Президента України №3 89/2003 від 05 травня 2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ України, Державного комітету у справах
охорони державного кордону України та Управління державної
охорони України за безперервну службу»;

·
з 01 квітня 2001 року - премії у розмірі
33,3 % грошового забезпечення, передбаченої Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» та Положенням «Про порядок
виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України», затвердженим Наказом Міністра
оборони України № 75 від 05 березня 2001 року.

__________________________________________________________________________

Головуючий І інстанції суддя Подзігун Г.В. Справа №22а-1414/2007 р.

Доповідач суддя Золотніков О.С. Категорія № 22

2

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2007 року
до участі у справі в якості співвідповідача
притягнуто Головне управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2007 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції при
вирішенні справи порушено матеріальний та
процесуальний закон. На думку апелянта, відмова у задоволенні позову суперечить
положенням Конституції України та іншим законодавчим актам з питань пенсійного забезпечення військовослужбовців. Крім того, як
вказується в апеляційній скарзі, при розгляді справи суд не зупинив провадження
у справі до розгляду іншої справи, яка розглядалася в
порядку конституційного судочинства, чим порушив вимоги п. 3 ст. 156 КАС України. У зв'язку з викладеним ставиться питання
про скасування постанови суду першої інстанції і
винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів
не знаходить підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в
запас за віком з 18 лютого 1975 року з призначенням йому пенсії
військовослужбовця, яку обчислено з усіх видів грошового
забезпечення, які він отримував під час служби.

З 01 січня 2005 року позивачу виплачувалося 50 %, а з 01 січня 2006 року -
100 % пенсії, перерахованої на підставі Закону України
«Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»»
від 15 червня 2004 року.

Відповідно до положень ст. 43 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262 -XII «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ та деяких інших осіб» (в редакції до 15.06.2004 року, яка діяла до 01.01.2005 року) при обчислені пенсій особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним
званням, процентна надбавка за вислугу років, надбавки
за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393
«Про порядок обчислення вислуги років, призначення та
виплати пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей» передбачено, що пенсії особам зазначеної категорії військовослужбовців обчислюються із суми грошового забезпечення,
що виплачується їм на день звільнення з військової служби.

На підставі викладеного суд першої інстанції при вирішенні справи
обґрунтовано виходив з того, що запроваджені Указом Президента України № 847/99
від 14 липня 1999 року, Указом Президента України та
№ 173/2002 від 23 лютого 2002 року, Указом Президента України № 389/2003 від 05 травня 2003 року надбавки
військовослужбовцям не є підвищенням грошового забезпечення,
з якого позивачу нарахована пенсія, а належать до додаткових видів грошового забезпечення, яких позивач під час його служби в
Збройних Силах України не отримував, а тому ці надбавки не могли бути враховані
при пенсійному забезпеченні ОСОБА_1. При цьому
зазначеними указами не передбачено перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям у зв'язку із запровадженням
цих надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998
року № 452 «Про упорядкування додаткових видів
грошового забезпечення військовослужбовців», якою затверджені додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил

3

України, премія, що виплачується
військовослужбовцям, не віднесена до додаткових видів грошового
забезпечення.

Зазначене преміювання військовослужбовців було запроваджене на підставі
Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 923
«Про грошове забезпечення військовослужбовців», та
здійснювалось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня
2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців». Проте
необхідність врахування розмірів зазначеної премії при обчисленні пенсії
наведеними нормативними актами не передбачено.

У зв'язку з викладеним висновок суду першої інстанції про неможливість
врахування розміру премії при нарахуванні пенсії позивачу є
обгрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги позивача, суд апеляційної
інстанції також враховує, що Рішенням
Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року № 3-рп/2007 положення Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 15 червня 2004
року, якими передбачено право пенсіонерів - військовослужбовців та прирівняних
до них осіб на перерахунок пенсій з урахуванням нових щомісячних видів
грошового забезпечення та виплату 50 відсотків перерахованої пенсії з 01 січня 2005 року і 100 відсотків перерахованої
пенсії з 01 січня 2006 року визнано такими, що відповідають
Конституції України (є конституційними).

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції положень
п. З ст. 156 КАС України не грунтуються на процесуальному законі.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до
ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст.
195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову
Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2007 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду України протягом
одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.