Справа № 22а-3495/08
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2008-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД_
справа
№22а-3495/08 Головуючий
суддя у 1-ій
інстанції - Попович О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого,
судді Сафронової С.В.(доповідач)

суддів Поплавського В.Ю.,

Уханенко С.А.

при
секретарі Фірсік Д.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської
області від 10 грудня 2007 року.

по
адміністративні справі № 2а-387/07 за позовом ОСОБА_1до Управління праці та
соціального захисту населення Олександрійської міської ради про
стягнення коштів щорічної допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2007 року ОСОБА_1. звернувся до
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської
ради, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з
Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради
на його користь допомогу на оздоровлення в сумі 7586, 50 грн.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 10 грудня 2007 року позов ОСОБА_1. задоволено
частково та стягнуто на його користь з Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради недоплачену суму щорічної допомоги на
оздоровлення за 2000-2005 роки в сумі 5711,50 грн. В задоволені інших вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою Управління праці
та соціального захисту населення Олександрійської міської ради звернувся з
апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення
позовних вимог про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на
оздоровлення за 2000-2005 роки і винести нову постанову якою відмовити у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1.

На обґрунтування апеляційної
скарги, відповідач посилається на ч.2 ст. 95, ст.113, п.3 ст.116 Конституції
України, п.5 ч.1 ст.4, ст.87, ч.2 ч.5 ст.51 Бюджетного кодексу України , Закон
України «Про Державний бюджет на 2007 рік», постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996 р. № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи»
і № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та вказує на те, що
визначені діючим законодавством види допоміг позивачу були виплачені, а тому
його права порушені не були. Окремо апелянт наголошує на підставі для відмови у
задоволені позову за пропуском позивачем річного строку звернення до суду.

Позивачем рішення суду першої
інстанції в частині відмови у задоволені позову не оскаржується.

Сторони, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість прийнятої судом постанови, колегія суддів
приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, яка підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. суд першої
інстанції обґрунтовано прийняв до уваги, що позивач як учасник ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та інвалід 2 групи, відповідно до ст.48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат на момент виплати, а не той розмір щорічної
допомоги, який відповідач виплатив позивачу відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005
р . «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів погоджується з висновками суду про
порушення відповідачем права позивача на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення , оскільки відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , щорічна допомога на оздоровлення
виплачується інвалідам 2 групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, а
відповідно до ч.7 цієї ж статті, розмір мінімальної заробітної плати повинен
визначатися на момент її виплати.

Враховуючи, що в період з 2000 р. по 2005 р. включно,
Законами не встановлювалися обмеження щодо застосування розмірів заробітної
плати для реалізації положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , яким встановлено розмір такої допомоги як
кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати величину на час
виплати, колегія суддів погоджується з тим, що Постанова Кабінету Міністрів
України № 562 від 12.07.2005 року
суперечить вимогам Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Виходячи із пріоритетності законів
над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору, підлягають
застосуванню норми ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року з
наступними змінами та доповненнями. Таким чином, посилання відповідача на
постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р . та від 26.07.1996 р. № 836 , і їх застосування при визначенні розміру
щорічної допомоги на оздоровлення є безпідставними.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1 . про стягнення з відповідача сум щорічної допомоги на
оздоровлення недоотриманих ним за 2000-2005 роки, суд першої інстанції не
прийняв до уваги та не надав належної оцінки тому, що позивачем пропущено
строки звернення до суду, а з клопотанням про поновлення строку він не
звертався, і судом це питання не обговорювалося.

Відповідно до ст.99 КАС України , адміністративний позов може бути подано в
межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом
або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до
ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування
обставин, на яких грунтуються вимоги
і заперечення проти
них покладається на сторони.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач з 2000 р. по 2006 р. отримував виплачувані його відповідачем суми
щорічної допомоги на оздоровлення та не оспорював їх розмір, і з позовом до
суду звернувся лише у листопаді 2007 року, але обставин, які свідчать про
поважність причини пропуску строку звернення до суду не навів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України ,
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач наполягає
на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду з
адміністративним позовом щодо позивача.

Керуючись вищенаведеними нормами КАС України , колегія суддів приходить до висновку, що
вимоги позивача провести виплату грошової допомоги за 2000-2005 роки заявлені
поза межами строку звернення до адміністративного суду, а тому задоволенню не
підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що постанова
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 грудня
2007 року в оскарженій частині підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позову в частині стягнення недоплаченої грошової
допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки з підстав пропуску строку на
звернення з позовом до суду.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Олександрійської міської ради - задовольнити.

Постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 10 грудня 2007 р. в частині стягнення на користь
ОСОБА_1 з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської
міської ради 5711,50 грн. щорічної грошової допомоги на оздоровлення за
2000-2005 р.р. - скасувати.

В позові ОСОБА_1 в
зазначеній частині відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з часу виготовлення повного її тексту.

У повному
обсязі постанова суду
виготовлена 2008 року

Судді