Справа № 22а-2489/08
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2008-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а-2489/08
Головуючий суддя у суді
категорія статобліку - 30
1-ої інстанції - Овчаренко Н.Г.
(справа
№ 2а-44/2007)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Нагорної Л.М (доповідач)

суддів -
Стежко В.А., Баранник Н.П.

при секретарі
судового засідання - Піцик Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу ОСОБА_1на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська
від 25 вересня 2007 року по справі № 2а-44/2007 за скаргою ОСОБА_1до Державної виконавчої служби у Кіровському
районі м. Дніпропетровська про відмову в
задоволенні відводу державного виконавця,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2006 року ОСОБА_1 .
звернувся до суду зі скаргою, в якій просив зобов'язати начальника
Державної виконавчої служби у Кіровському районі м. Дніпропетровська відвести
державного виконавця Литвиненко Юлію Володимирівну від участі у виконавчому
провадженні.

Вимоги
скарги обґрунтовані тим, що 31 липня 2006 року
державним виконавцем Литвиненко Ю. В. при примусовому виконанні
виконавчого листа про стягнення з позивача аліментів були проведені виконавчі дії
/ опис майна / за фактичним місцем проживання позивача - в квартирі АДРЕСА_1 ,
в результаті чого було накладено арешт та вилучено майно, яке не належить
позивачеві. Окрім того, на думку заявника, в порушення вимог Закону України
«Про виконавче провадження», державний виконавець Литвиненко Ю. В. не надала
позивачеві можливості реалізувати його право вказати ті види майна чи предмети,
на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, а також системно грубо
порушувала інші права позивача, як боржника у виконавчому провадженні, що
викликає у нього сумнів у її неупередженості.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня
2007 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
першої інстанції та постановити нову постанову, якою задовольнити вимоги
скарги. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги на те, що державний виконавець Литвиненко
Ю.В. при здійсненні виконавчих дій вилучила майно, яке належить не скаржнику, а
ОСОБА_2., не попередила її про проведення виконавчих дій, а також порушила
право ОСОБА_2 . на недоторканість житла. Також суд, на думку скаржника, не
зважив, що в порушення ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»
держвиконавець незаконно звернула стягнення на засоби виробництва (підрамник,
малярне полотно тощо) та у відсутності скаржника наклала арешт на належну йому
на праві власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Експертна оцінка 1/3 частини
вказаної квартири, на думку скаржника, значно занижена, про що зараз
розгуляється його позов в Кіровському райсуді.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного
судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.08.2006 року позивач звернувся до начальника Державної виконавчої служби
у Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою про відвід держвиконавця
Литвиненко Ю.В., в провадженні якої знаходиться справа з примусового виконання виконавчого листа № 2-961 від 06 березня
2003 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення
з позивача на користь ОСОБА_3. аліментів на утримання дочки в розмірі ј частини всіх видів заробітку.

11.08.2006 року та 28.09.2006 року листом Державної виконавчої служби у
Кіровському районі м. Дніпропетровська № Д-36 та № Д-38 відповідно позивачу
було відмовлено у задоволенні відводу державного виконавця Литвиненко Ю.В.

23.10.2006 року позивач звернувся до суду зі скаргою на відмову у задоволенні
відводу державного виконавця Литвиненко Ю.В.

Таким чином, матеріали справи вказують на те, що позивач оскаржує дії
органу державної виконавчої служби щодо виконання рішення, яке ухвалено
місцевим загальним судом в 2003 році в порядку Цивільного процесуального
кодексу України 1963 року.

У зв'язку з викладеним, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що
статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності з 1
вересня 2005 року, передбачено, що учасники виконавчого провадження та особи,
які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця
чи іншої посадової особи державної виконавчої під час виконання судового рішення,
ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналіз наведеної норми вказує на те, що рішення, дії або бездіяльність
державної виконавчої служби при виконанні судового рішення, за загальним
правилом, оскаржуються до суду, який видав виконавчий документ.

Проте до цивільної юрисдикції
відносяться лише спори щодо рішень, дій чи бездіяльності органів виконавчої
служби, вчинених під час виконання рішень, які ухвалені загальними судами за
правилами нового ЦПК України, тобто, які ухвалені після 1 вересня 2005 року.

Отже, скарги щодо рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої
служби, вчинених під час виконання рішень загальних судів, які ухвалені до 1
вересня 2005 року, не можуть розглядатися за правилами нового ЦПК України, а
згідно ст. 181 КАС України відносяться до адміністративної юрисдикції.

Згідно п. 5 Розділ VII «Прикінцеві та перехідні положення» КАС
України, до початку діяльності окружних
та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та
апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за
правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір за
скаргою позивача є справою адміністративної юрисдикції і підлягає вирішенню за
правилами адміністративного судочинства.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що за змістом статей 105, 106 КАС
України формою звернення до адміністративного суду є письмова позовна заява, а
не скарга, і вирішення публічно-правових спорів у адміністративному судочинстві
здійснюється лише в порядку позовного провадження.

Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у адміністративній справі, не
звернув уваги на вказані недоліки звернення позивача до суду і не застосував
заходи, передбачені ст. 108 КАС України.

За змістом ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» державні
виконавці не можуть брати участі у виконавчому провадженні і підлягають
відводу, якщо вони є близькими родичами сторін, їх представників або інших
осіб, що беруть участь у виконавчому провадженні, або заінтересовані в
результаті виконання рішення, або є інші обставини, що викликають сумнів у їх
неупередженості. За наявності обставин для відводу зазначені особи зобов'язані
заявити самовідвід. З тих же підстав відвід цим особам може бути заявлений
стягувачем, боржником або їх представниками. Питання про відвід державного
виконавця вирішується начальником відповідного органу державної виконавчої
служби, про що виноситься постанова. Посадові особи, що мають право на розгляд
питання про відвід державного виконавця зобов'язані розглянути заяву про відвід
або самовідвід у термін до 3 діб.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача від 01.08.2006 року про
відвід держвиконавця була розглянута з порушенням вищевказаних строків.

Судова колегія у зв'язку з цим зауважує, що є недопустимим недодержання
начальником Державної виконавчої служби у Кіровському районі м.
Дніпропетровська встановлених законом строків розгляду заяви про відвід
держвиконавця, що є порушенням прав позивача на своєчасний
розгляд такої заяви.

Проте, доводи скаржника щодо вилучення майна за місцем його тимчасового
проживання, яке належить не скаржнику, а ОСОБА_2., не попередження її про
проведення виконавчих дій, а також порушення права ОСОБА_2 . на недоторканість
житла, на думку судової колегії, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки за змістом ст. 104 КАС України до
адміністративного суду має право звернутися з позовом особа, яка вважає, що
порушено безпосередньо її права, свободи чи інтереси.

Позивач не є стороною у вищевказаних
правовідносинах і безпосередньо його права не порушені, а ОСОБА_2 . до адміністративного суду з таким
позовом не зверталась.

Інші доводи скаржника також не дають
підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки судом апеляційної
інстанції не встановлено і матеріалами справи не підтверджено обставин, які б
дійсно викликали сумніви у неупередженості державного виконавця Литвиненко Ю.В.
при примусовому виконанні виконавчого
листа № 2-961 від 06 березня 2003 року, виданого Кіровським районним судом м.
Дніпропетровська про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3. аліментів на
утримання дочки в розмірі ј частини всіх
видів заробітку.

Таким чином, судом першої інстанції не було
допущено порушень норм матеріального права, і доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для скасування
оскаржуваної постанови не вбачається.

З огляду
на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 196,
198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 25 вересня 2007 року по справі № 2а-44/2007
залишити без змін.

Ухвала
суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
місячний строк з дня її постановлення в повному обсязі до Вищого адміністративного
суду України шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий
суддя:

Судді: