Справа № 22а-6363/08
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2008-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 22а - 6363/08
Головуючий суддя у 1-ій
інстанції Попович С.М.
Доповідач Семененко Я.В.
(справа
№ 2а-295/08)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2008 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
Семененка Я. В.

суддів - Баранник Н.П., Юхименка О.В.

при
секретарі - Галоян О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 21 квітня 2008
року у справі № 2а-295/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області в інтересах своєї
неповнолітньої доньки Подрез Анни Валеріївни 1992 року народження з
адміністративним позовом, в якому просила
стягнути з ОСОБА_2 недоплачену суму на оздоровлення за 2007 рік у
розмірі 1750грн. Посилалася на те, що її донька є інвалідом Чорнобиля і
знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення
Олександрійської міської ради Кіровоградської області як дитина-інвалід,
інвалідність якої пов'язана з Чорнобильської катастрофою, а тому відповідно до
ст.. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № НОМЕР_1
їй передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачем, всупереч вимогам Конституції України та
вищезазначеному Закону, було виплачено за 2007 рік значно занижені суми
компенсації на оздоровлення, без урахування встановленого на території України
розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 21 квітня 2008
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки невиплачену
суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік у розмірі - 1750грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2
подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги
учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, позивачка вказуючи на неправомірність дій
відповідача, посилалася на те, що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто,
позивачем порушено питання щодо правомірності дій відповідача, який в даних
правовідносинах, при нарахуванні ним та виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення, є суб'єктом владних повноважень.

ОСОБА_2 наполягало на тому, що граничні розміри виплат,
особам які постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, визначені Постанова
КМУ, які і підлягають до застосування при визначені розміру щорічної допомоги
на оздоровлення.

Спору між сторонами щодо наявності у доньки позивачки
права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, як дитині-інваліду, не
існує.

Апелянт,
зокрема посилався на те, що допомога на оздоровлення виплачена доньці позивачки
у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 р.
№НОМЕР_2 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із змінами і доповненнями, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №НОМЕР_3, тому підстав для її
виплати в більшому розмірі немає.

З такими
доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи
” № НОМЕР_4 щорічна допомога на оздоровлення виплачується дітям-інвалідам у
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 статті 48
Закону № НОМЕР_4). Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за
місцем їх проживання органами
соціального захисту населення.

Разом з
тим, ст.. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» зупинено
дію статті 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007 рік в частині виплати компенсацій
і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р.
визнано неконституційним п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік», яким зупинено дію Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до
мінімальних заробітних плат.

Таким чином, з 09.07.2007р. виникло право на отримання
щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, як то визначено ст..48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Між тим, відповідач будь-яких дій на виконання
зазначеного Рішення Конституційного Суду України та ст..48 Закону не вчинив,
щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік виплатив не в повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що донька позивачки має право на
отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», а оскільки відповідачем вказане право не
визнається, то має і право на стягнення не отриманої частини такої грошової
допомоги з відповідача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про
те, що виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
повинні здійснюватися в межах бюджетного фінансування та вважає їх
необґрунтованими з наступних підстав.

Право доньки позивачки на отримання щорічної допомоги у
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат не залежить від наявності чи
відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане
державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно
держава, через створені нею органи, в даному випадку органи соціального захисту
населення, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у
розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що органи
державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України», рішення від
08.11.2005р.).

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно, з
урахуванням встановлених обставин справи, стягнув з відповідача різницю між
виплаченою сумою щорічної допомоги на оздоровлення та тією сумою, яка мала бути
виплаченою доньці позивачки у 2007 році відповідно до вимог Закону.

Таким чином, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість
висновків суду першої інстанції, а носять характер особистого тлумачення
апелянтом окремих норм матеріального права.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без
змін.

На підставі
викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія
суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, постанову Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 21 квітня 2008
- без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС
України.

(Повний текст ухвали
виготовлено 16.12.2008р.)

Головуючий Я.В.
Семененко

Судді Н.П.
Баранник

О.В.
Юхименко