Справа № 22-а-7241/08
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня
2008 року
місто Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І.,

суддів: Коваля М.П.,

Маслія
В.І.,

при секретарі судового засідання - Калініній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському
районі Житомирської області на постанову Лугинського районного суду
Житомирської області від 16 серпня 2007 року в адміністративній справі
№2-а-1189/07 за позовомОСОБА_1 до Обласного центру по нарахуванню та виплаті
пенсій і допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення
облдержадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення
Лугинської районної державної адміністрації, Управління Пенсійного фонду
України в Лугинському районі Житомирської області про стягнення невиплачених коштів,
передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

в с т а н о в и в :

У липні 2005 року позивачка звернулася до Лугинського районного суду
Житомирської області з позовом в якому, посилаючись на порушення відповідачем
положень Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», просила стягнути у управління
праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації кошти в
сумі 5 267.50 грн. за період з 01.07.2002р. по 30.06.2005р. та з управління
Пенсійного фонду України в Лугинському районі кошти в сумі 14 520 грн. за
період з 01.07. 2002р. по 30.06.2005р. - невиплачених коштів, передбачених
Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2007 року вказаний
позов задоволено.

Мотивуючи своє
рішення, суд першої інстанції зазначив, що коли підзаконний нормативний акт
суперечить Закону, обмежуючи права громадян визначені останнім, застосування
Постанов Кабінету Міністрів №836 від 26.07.1992р. неможливе, а тому виплатою
допомоги та доплати у твердих сумах, встановлених зазначеною постановою
порушені права позивачки та дійшов висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

В апеляційній скарзі відповідач, вказуючи на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову
Лугинського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2007 року та
закрити провадження по справі.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, пояснення учасників
процесу, які з'явилися в судове засідання та, перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах справи письмовими доказами,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до
ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин,
а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні
положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я,
створення єдиного порядку визначення
категорій зон радіоактивного забруднених територій, умов проживання і
трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені
та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи,
що підтверджується копією посвідчення категорії 1, НОМЕР_1, виданого
20.07.1998р. Житомирською облдержадміністрацією.

Окрім того,
відповідно до довідки, виданої Житомирською обласною МСЕК №1 серії МСЕ №025128,
позивачка являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до
ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають на територіях
радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Згідно вимог ст.
9 вказаного Закону України громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні
гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Відповідно до
ст. 48 вищевказаного Закону одноразова компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та
смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат.

Згідно з ст. 50
особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам III групи - 50 процентів мінімальної
пенсії за віком.

За таких
обставин, колегія суддів вважає правильним та таким, що відповідає закону
України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» висновок суду першої інстанції, про те, що позивачка
має право на виплату зазначених допомог
у розмірах, встановлених вказаним Законом.

Наявність такого
права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це
право гарантується Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з
положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту
суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за
конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними
актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні
доплат та допомог застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996
року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Що стосуються
тверджень апелянта про те, що справа повинна була розглядатися в окружному
суді, то вони не беруться колегією суддів до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до
ч.3 ст. 18 КАС України справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових
чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються
місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним
адміністративним судом за вибором позивача.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального
і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Лугинський районний суд Житомирської області правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без
задоволення, а постанову суду - без змін.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний адміністративний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі
Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Лугинського
районного суду Житомирської області від 16 серпня 2007 року в адміністративній
справі №2-а-1189/07 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може
бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня складення цієї ухвали у повному обсязі.

Головуючий
__________________
І.Бараненко

Судді: __________________ М.Коваль

__________________ В.Маслій

ДАНУ УХВАЛУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ
ОБСЯЗІ 10 ВЕРЕСНЯ 2008 РОКУ