Справа № 22-а-9430/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Горбенко К. П.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2008 року справа №
22-а-9430/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів:
Міронова Г. М.

Дяченко С.
П.

при секретарі судового
засідання

Білоус К. І.

за участю представників від

позивача:

не з'явився,
ОСОБА_2 - за дов. № 01-07/3382 від 17.09.08 р.

відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської
ради, м. Макіївка на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2008 року (постанова
виготовлена в повному обсязі 3
березня 2008 року) по адміністративній
справі № 2-а-2689/08 (суддя
Горбенко К. П.) за позовом ОСОБА_1,
м. Макіївка до Управління
праці та соціального захисту населення
Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка
про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2003-2006 роки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 12 грудня 2007 року до Донецького
окружного адміністративного суду з позовною заявою (арк. справи
1) до Управління праці та соціального захисту населення Червоногвардійської
районної адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка про стягнення
недоотриманих сум на оздоровлення за 2003-2006 роки.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду
від 26 лютого 2008 року (арк. справи 49-51) позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені частково. Суд першої інстанції визнав неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка щодо відмови ОСОБА_1 у
сплаті недоотриманої суми на оздоровлення за 2003-2005 роки, стягнув з
Управління праці та соціального захисту населення Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003-2005 роки в сумі 3063 грн., в іншій частині позову -
відмовив.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач про час,
місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, проте правом
бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Представник
відповідача під час судового розгляду підтримав апеляційну скаргу.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу,
встановила наступне.

Закон України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року, в редакції Закону
України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на
час існування спірних правовідносин, визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_1
віднесений до 1 категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи та є інвалідом 3 групи, що підтверджено посвідченням (арк. справи
2). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за
період 2003 - 2006 роки не доплатив йому компенсацію на оздоровлення на
загальну суму 4473 грн.

Згідно довідок
відповідача (арк. справи 4) позивачу було сплачено щорічну допомогу на
оздоровлення, як інваліду ІІІ групи, за 2003 рік - 18 квітня 2004 року в
розмірі 21 грн. 50 коп., за 2004 рік - 2 березня 2005 року в розмірі 21 грн. 50
коп., за 2005 рік - 10 жовтня 2005 року в розмірі 90 грн., за 2006 рік - 21
липня 2006 року в розмірі 90 грн.

Абзацом 3
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 6 червня 1996 року N
230/96-ВР передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується
інвалідам ІІІ групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно
частин 3, 5, 7 статті 48 вказаного Закону щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту
населення, виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на
момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Пунктами 1, 3
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року N 256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок
визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687 були внесені
зміни до вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002
року № 256 та затвердженого нею Порядку про покладення на управління праці та
соціального захисту населення додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого
обліку, нарахування та сплати передбачених законодавчими актами пільгових
виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 16
травня 2008 року № 279-VI постанови Кабінету Міністрів України набирають
чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими
постановами, але не раніше дня їх опублікування. Постанова Кабінету Міністрів
України від 29 жовтня 2003 року N 1687 була опублікована 14 листопада
2003 року в Офіційному віснику України
N 44.

Таким чином, до
14 листопада 2003 році функції по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення
згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» управління праці та
соціального захисту населення не здійснювали. Оскільки виплата допомоги на
оздоровлення за 2003 рік була здійснена позивачу в квітні 2004 року (арк. справи
4), висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача
в частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 рік
є вірним.

Колегія суддів,
з огляду на наведену постанову Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003
року N 1687, зазначає, що не приймає доводів скаржника стосовно того, що
управління праці та соціального захисту з моменту прийняття вказаної постанови
не є належними відповідачами в справах щодо стягнення щорічної допомоги на
оздоровлення, оскільки статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного бюджету, а управління праці та соціального
захисту населення стосовно виплат щорічної допомоги на оздоровлення є
розпорядниками бюджетних коштів в розумінні пункту 36 частини 1 статті 2
Бюджетного кодексу України.

В апеляційній
скарзі відповідач зазначив, що при виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення керувався статтею 62 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», згідно якої роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті функції щодо
встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету Міністрів
України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів України
може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Крім того,
скаржник посилається як на підставу виплат на підпункт «є» пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою була
встановлена виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам 3 групи в
розмірі 2150 тис. крб. (21 грн. 50 коп.). Вказана постанова була прийнята
Кабінетом Міністрів відповідно до Програми діяльності Кабінету Міністрів
України, схваленої постановою Верховної Ради України від 11 жовтня 1995 року №
373/95-ВР, яка визначала одночасно з бюджетом конкретний план дій лише на 1996
рік. Крім того, підпункт "є" пункту 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 втратив чинність згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року N 562.

Постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено, що інвалідам ІІІ групи виплата щорічної допомоги на
оздоровлення повинна здійснюватися в розмірі 90 грн.

Відповідно до
статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті
92 Конституції України передбачено, що виключно законами України
визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

За частиною 2
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5
постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При розгляді
даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що вищенаведені постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 та № 562 від 12 липня
2005 року були прийняті всупереч вимог статей 48, 62 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тому посилання скаржника на ці постанови апеляційним судом не
приймаються та оцінка правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
здійснюється на підставі пункту 1
частини 1 статті 92 Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно статті 89
Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV від 27
листопада 2003 року, у редакції Закону України № 1801- ІV від 17 червня 2004
року, з 1 січня 2004 року по 31 серпня 2004 року розмір мінімальної заробітної
плати становив 205 гривень на місяць,
тому розмір щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 рік складає 798
грн. 50 коп. (205 грн. х 4 - 21 грн. 50 коп.), таким чином, висновок суду
першої інстанції щодо визначення недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003 рік є правильним.

За 2004 рік
відповідачем позивачу, як інваліду ІІІ групи, щорічну допомогу на оздоровлення
було виплачено 2 березня 2005 року в розмірі 21 грн. 50 коп., тому з огляду на
те, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, сума
щорічної допомоги на оздоровлення розраховується наступним чином: 262 грн. х 4
- 21 грн. 50 коп., де 262 грн. - це мінімальний розмір заробітної плати
встановлений з 1 січня 2005 року по 31
березня 2005 року статтею 83 Закону України «Про Державний бюджет України на
2005 рік» від 23 грудня 2004 року № 2285-IV, тобто
розмір недоотриманої позивачем щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік
складає 1026 грн. 50 коп., як правильно стягнуто судом першої інстанції.

За 2005 рік
відповідачем позивачу, як інваліду ІІІ групи, щорічну допомогу на оздоровлення
було виплачено 10 жовтня 2005 року в розмірі 90 грн., тому з огляду на те, що
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, сума
щорічної допомоги на оздоровлення розраховується наступним чином: 332 грн. х 4
- 90 грн., де 332 грн. - це мінімальний
розмір заробітної плати встановлений з 1 вересня 2005 року по 31 грудня 2005
року статтею 83 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» від
23 грудня 2004 року № 2285-IV, тобто
розмір недоотриманої позивачем щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік складає 1238 грн., що правильно
визначено судом першої інстанції.

Дію абзацу 3
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2006 рік в частині
виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати була зупинена згідно з пунктом 37 статті 77 Законом України «Про
державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року N 3235-IV та ця
норма Конституційним судом України неконституційною не визнавалася, тому
відмова в виплаті допомоги на оздоровлення, виходячи з чотирьох мінімальних
заробітних плат за 2006 рік обгрунтувана.

Статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Згідно частини 2
статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, тому,
з огляду на обгрунтування в мотивувальній частині судом першої інстанції
висновку про наявність підстав для визнання дій відповідача щодо відмови в
виплаті позивачу недоплаченої щорічної допомоги за 2003, 2004, 2005, 2007 роки,
апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою
діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Виходячи з
вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції спір
вирішений правильно з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради,
м. Макіївка на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-2689/08 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від
26 лютого 2008 року по адміністративній справі № 2-а-2689/08 за позовом
ОСОБА_1, м. Макіївка до Управління праці та соціального захисту населення
Червоногвардійської районної адміністрації Макіївської міської ради, м.
Макіївка про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2003-2006 роки -
залишити без змін.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового
рішення у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини ухвали складені та підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 17 вересня 2008 року.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в
повному обсязі.

Ухвала складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 19 вересня
2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

С.П.Дяченко

З оригіналом
згідно:

Суддя В.Г.Яманко