Справа № 22-а-1092/08
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2008-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №-22-а-1092/08 Головуючий у 1 інстанції Татарський В.О.
Суддя доповідач Ситников О.Ф.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 року. м. Київ.

Київський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Ситникова
О.Ф.,

Суддів: Попович
О.В., Василенка
Я.М.,

при секретарі: Кожокар
М.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області на
постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 квітня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у
Вінницькій області, Вінницького обласного військового комісаріату про
перерахунок розміру пенсії за вислугу років військової служби, стягнення
недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернувся
до суду з позовом до ГУ ПФ України у Вінницькій області, Вінницького обласного
військомату про перерахунок розміру пенсії за вислугу років військової служби,
стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги.

Постановою
Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.04.2007 року позов - задоволено
частково: визнано дії Вінницького обласного військового комісаріату по
перерахунку пенсіїОСОБА_1неправомірними.

Зобов'язано
ГУ ПФУ у Вінницькій області провести перерахунок пенсіїОСОБА_1з урахуванням
вимог Указу Президента України №847 від 14.07.1999 року «Про додаткові заходи
щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», Указу Президента
України № 173 від 22.02.2002 року «Про посилення соціального захисту
військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ» та Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям
Збройних Сил України, Міністерства
внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України
та Управління державної охорони України за безперервну службу», Указів
Президента України № 615 від 14.07.1995 року та № 923 від 04.10.1996 року,
Постанови Кабінету Міністрів України № 829 від 22.05.2000 року, а також ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з
моменту введення їх в дію, а також виникнення у позивача права на відповідне
підвищення пенсії.

Зобов'язано
ГУ ПФУ у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу підвищення пенсії
в розмірі 350% від мінімальної пенсії за віком з моменту введення підвищення
пенсії ветеранам війни до 09.03.2005 року, а починаючи з вказаної дати - у
розмірі 400 % мінімальної пенсії за віком та недораховану разову щорічну
допомогу інваліду війни до 5 травня за 2004 та 2005 роки.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою відповідач - ГУ ПФ України у Вінницькій
області звернулося з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова
суду не відповідає вимогам матеріального права, судом не повністю з'ясовані
обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не
відповідають встановленим обставинам по справі, тому вона підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Письмових
заперечень на апеляційну скаргу відповідача до суду апеляційної інстанції у
встановлений судом строк від інших осіб не надійшло.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся учасників
процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом
першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1проходив військову службу у Збройних
Силах, після звільнення з якої був поставлений на пенсійний облік у Вінницькому
обласному військкоматі, яким йому була нарахована пенсія за вислугу років.

25
грудня 2006 року позивач визнаний інвалідом війни 2 групи (до 26 грудня 2006
року), а в подальшому - 1 групи, що підтверджується посвідченням серії Б № 060052 від 25.12.2006
року.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1., суд першої інстанції посилався на вимоги ст. 22 Конституції
України та вважав за необхідне застосувати до вказаних правовідносин вимоги ч.
4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту», ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших осіб» в редакції закону на 01.01.2006 року,
відповідно до яких пенсії інвалідам другої та першої групи підвищуються в
розмірі відповідно 350% та 400 % мінімальної пенсії за віком.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд також вважав за необхідне не брати до
уваги положення Постанови Кабінету Міністрів України № 2
від 03.01.2002 року «Про підвищення розміру пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів…» та змін внесених Законом України № 2939
від 05.10.2005 року до положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким визначені розміри
виплати інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте з
такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з наступних
підстав.

В своїй
позовній заяві ОСОБА_1, яку він подав до суду 22.01.2007 року, просив стягнути
на його користь пенсію в розмірі 350 % мінімальної пенсії з 01.04.2001 року, а
з грудня 2006 року по час подання позову в розмірі 400 % мінімальної пенсії.

Відповідно
до вимог ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах
звернення до адміністративного суду, який встановлено в один рік.

Частиною
першою статті 100 КАС України передбачено, що пропуск строку
звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як
витікає з позовної заяви та матеріалів справи позивач взагалі не зазначив
причини пропуску ним строків на звернення до суду.

Виходячи
з наявних обставин, що витікають з матеріалів справи, вбачається що позивач
ОСОБА_1пропустив строк звернення до суду без поважних причин, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь які докази, які б спростовували це.

Тому
рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1. про стягнення пенсії як інваліду
війни за період часу з 01.04.2001 року по 01.01.2006 року підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення яким у задоволенні позову в цій частині відмовити
з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду.

Позовні вимоги щодо стягнення про стягнення
пенсії, як інваліду війни 1 групи за період часу з 01.01.2006 року не можуть
бути задоволені з наступних підстав.

Відповідно
до вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції яка була
чинна до 01.01.2006 року, інвалідам
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у
розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Законом
України № 2939 від 05.10.2005 року до положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», були внесені зміни
відповідно до яких визначені розміри виплати інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи
- 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІІ
групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Відповідно
до вимог ст. 152 Конституції України закони, що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх
неконституційність.

Положення
вказаного Закону України № 2939 від 05.10.2005 року в Конституційному Суді
України на предмет конституційності не розглядалися, тому він не втратив своєї
чинності.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині
рішення не відповідають встановленим обставинам по справі, постановлені з
порушенням норм матеріального права, що
призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки
висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі
обставинам, а порушення норм матеріального та процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, відповідно до вимог ст. 202 КАС України
постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. - відмовити.

Керуючись ст.ст. 160,198, 202, 205,
207 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду
України у Вінницькій області задовольнити, постанову Замостянського районного
суду м. Вінниці від 05 квітня 2007 року - скасувати та постановити нове
рішення, яким:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління
пенсійного фонду України у Вінницькій області та Вінницького обласного
військового комісаріату про перерахунок розміру пенсії за вислугу років
військової служби, стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги -
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного
Суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: