Справа № 22-а-982/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-982/08 р.
Головуючий у першій інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16
вересня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Коваля М.П., Маслія В.І.,

при
секретарі: Бадріашвілі
К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали апеляційної скаргиОСОБА_1на постанову Голосіївського
районного суду м. Києва від 03.04.2007
року по справі за його позовом до
Державного комітету України у справах національностей та міграції про
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з адмінпозовом до
Державного комітету України у справах національностей та міграції про
скасування рішення відповідача про відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо надання статусу біженця № 209 від 27.07.2006 року.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2007 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не
погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати
незаконну на його думку постанову суду першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та постановити нову, якою задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного
рішення. Зазначає, що при винесенні рішення судом неправильно та неповно
досліджено докази та встановлено обставини у справі, не доведено обставини, що
мають значення для вирішення спору, висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Відповідно
до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1, 01.08.1980 року народження, являється громадянином Ірану.

17.07.2006 року
позивач звернувся з заявою до Державного комітету України у справах
національностей та міграції про надання йому статусу біженця.

17.07.2006 року
він надав Держкомнацміграції України свою анкету, а 17. 07.2006 року та
26.07.2006 року з ним було проведено співбесіди.

Звертаючись з
заявою до відповідача про надання йому статусу біженця, ОСОБА_1
зазначив, що він змушений був виїхати на навчання до України через
переслідування з боку влади його країни та заборону відвідувати університет в
Шерифі через його політичні погляди. Крім того зазначив, що, перебуваючи
в Україні, хрестився в Церкві Голгофи, яку постійно відвідує.

З матеріалів
особової справи, що знаходяться в матеріалах даного адміністративного позову,
зокрема і Висновку працівника щодо прийняття рішення про оформлення або відмову
в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця від
27.07.2006 року, вбачається, що апелянтом не було надано відповідачу будь-яких
відомостей, які б підтверджували зазначені ним підстави для надання статусу
біженця. Належних доказів на підтвердження зазначених вище обставин, які дають
ОСОБА_1у підстави боятися за своє життя у
його державі, останній як суду першої, так і апеляційної інстанції не надав.

Крім того,
Голосіївський районний суд м. Києва правомірно не прийняв до уваги посилання
ОСОБА_1а про те, що Держкомнацміграції не належним чином перевірив викладені
ним підстави для надання йому статусу біженця, не дав належну оцінку подіям, що
відбуваються в Ірані, оскільки перевірка була проведена, і за її результатами
Управлінням міграційної служби у м. Києві 27.07.2006 року прийнято наказ № 385
«Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу
біженця громадянину ІрануОСОБА_1».

Крім того, за
правилами Керівництва по процедурам та критеріям визначення статусу
біженця" обов'язок доведення обґрунтованості побоювань заявника стати
жертвою переслідувань в країні походження покладається саме на особу, що подала
заяву про надання статусу біженця.

Відповідно до
вимог ст. 11 Закону України "Про біженців" (далі Закон), заявник
повинен надати документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов
для набуття ним статусу біженця.

Виходячи з положень ст. 14 Закону, рішення про надання чи про відмову у
наданні статусу біженця приймаються на основі всебічного вивчення і оцінки всіх
документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для набуття
статусу біженця.

Враховуючи те, що на виконання вимог Закону України "Про
біженців", апелянтом не надано ні відповідачу у справі, ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної інстанції, доказів на
підтвердження наведених ним підстав для надання статусу біженця, судова колегія
приходить до аналогічного з Голосіївським районним судом м. Києва висновку про
законність та обґрунтованість рішення Держкомнацміграції.

Колегія суддів
знаходить встановленим, що при вирішенні даного спору Голосіївським районним
судом м. Києва було правильно застосовано
норми матеріального та процесуального права та вірно вирішено заявлений спір.

При цьому
апеляційна інстанція виходить з того, суд першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо неналежного обґрунтування позовних вимог та відмовив в їх
задоволенні.

Проаналізувавши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції зроблено правильний висновок про правомірність дій Держкомнацміграції
при винесенні рішення про відмову в наданні позивачу статусу біженця та
правильно застосовано при цьому норми чинного законодавства. Отже, судова
колегія не вбачає в діях відповідача
порушень прав апелянта, а тому не знаходить правових підстав для скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

З урахуванням наведеного
вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і
підстав для його скасування не вбачається. За таких обставин апеляційна
скаргаОСОБА_1на постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 03.04.2007 року по
справі за його позовом до Державного
комітету України у справах національностей та міграції про скасування рішення -
підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
2, 9, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скаргиОСОБА_1- відмовити.

Постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 03.04.2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: