Справа № 22-а-11105/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Мазка Н. Б.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

5 листопада 2008 року справа №
22-а-11105/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, надане клопотання про розгляд справи за відсутності
позивача,

від відповідачів:

не з'явився, надане клопотання про розгляд справи за
відсутності представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Первомайської міської ради, м. Первомайськ

розглянувши у відкритому
судовому засідання

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Первомайського міського суду
Луганської області

від
7 серпня 2008 року

по адміністративній справі №НОМЕР_1
(суддя Мазка Н. Б.)

за позовом ОСОБА_2, м. Первомайськ

до
ОСОБА_1

про
визнання дій незаконними, стягнення
недоотриманої

разової
компенсації на оздоровлення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 2 липня 2007 року до Первомайського
міського суду Луганської області з позовною заявою (арк. справи 1-3)
доОСОБА_1(далі по тексту - ОСОБА_1) про
визнання незаконними дій відповідача щодо відмови в проведенні нарахування та
виплати недоплаченої частини одноразової компенсації на оздоровлення, стягнення
з відповідача суму недоплаченої одноразової компенсації на оздоровлення розмірі
5155 грн. 20 коп.

Постановою від 7
серпня 2008 року (арк. справи 19) Первомайський
міський суд Луганської області задовольнив позовні вимогиОСОБА_2Суд
першої інстанції визнав протиправними дії ОСОБА_1
щодо відмови в проведення виплати ОСОБА_2 заборгованості одноразової
компенсації, з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2одноразову
компенсацію в розмірі 5155 грн. 20 коп.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та
постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у
повному обсязі. Також, відповідачем в апеляційній скарзі було заявлено
клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Позивач надав
через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року, в редакції Закону
України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на
час існування спірних правовідносин, визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_2
віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що підтверджено посвідченням (арк. справи 4 - 5). Позивач до 11 січня 2006 року
був інвалідом 3 групи, з 12 січня 2006 року є інвалідом 2 групи.

В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем позивачу не виплачена
в повному обсязі компенсація з зв'язку зі зміною групи інвалідності,
передбачена статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки
відповідача позивачу, у зв'язку зі зміною групи інвалідності було виплачено 22
березня 2006 року компенсацію в розмірі 94 грн. 80 коп.

Частиною 1
статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від
28 лютого 1991 року № 796-XII (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що одноразова
компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які
стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою,
виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 60 мінімальних
заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності
вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Згідно частин 2,
3, 5, 7 статті 48 вказаного Закону одноразова
компенсація виплачується громадянам за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення, виплата здійснюється з мінімальної заробітної
плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника,
розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

В апеляційній
скарзі відповідач зазначив, що при виплаті компенсації, у зв'язку з
встановленням позивачу інвалідності вищої групи, керувався статтею 62 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», згідно якої роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті функції щодо
встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету Міністрів
України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів України
може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Крім того,
скаржник посилається як на підставу виплат на підпункт «е» пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою була
встановлено, що одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та
смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам I групи - 37930 тис. карбованців (379 грн. 30
коп.), інвалідам II групи - 28440 тис. карбованців (284 грн. 40
коп.), інвалідам III групи - 18960 тис. карбованців (189 грн. 60
коп.).

Відповідно до
статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті
92 Конституції України передбачено, що виключно законами України
визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

За частиною 2
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5
постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При розгляді
даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що вищенаведена постанова
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 була прийнята всупереч
вимог статей 48, 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому посилання скаржника
на цю постанову апеляційним судом не приймаються та оцінка правовідносин щодо
виплати різниці одноразової компенсації, у зв'язку з встановленням інвалідності вищої групи, здійснюється на
підставі пункту 1 частини 1 статті 92
Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею
82 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20
рудня 2005 року № 3235-IV встановлено, що з 1 січня 2006 року розмір
мінімальної заробітної плати 350 гривень на місяць, з 1 липня 2006 року - 375
гривень, з 1 грудня 2006 року - 400 гривень.

Оскільки
позивачу з 12 січня 2006 року була змінена група інвалідності з
третьої на другу, тому він має право на виплату різниці між одноразовими
компенсаціями, у зв'язку з встановленням інвалідності
вищої групи, яка складає 15 мінімальних заробітних плат (45 мінімальних
заробітних плат - 30 мінімальних заробітних плат).

З огляду на те,
що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, сума
недоплаченої різниці одноразової компенсації складає 5152 грн. 20 коп. (350 грн. х 15 - 94 грн. 80
коп., де 350 грн. - це мінімальний розмір заробітної плати встановлений на
період з 1 січня 2006 року по 30 червня 2006 року), як і було правильно
визначено судом першої інстанції.

Статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету, проте судом першої інстанції в резолютивній частині постанови не
вказано про стягнення недоплаченої суми різниці між одноразовими компенсаціями.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою
діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Виходячи з
вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
розглянув справу по суті правильно, проте судом першої інстанції не вказано в
резолютивній частині постанові про стягнення з відповідача недоплаченої суми
різниці між одноразовими компенсаціями за рахунок коштів Державного бюджету
України, що згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України
обумовлює зміну постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1на постанову Первомайського
міського суду Луганської області від 7 серпня 2008 року по адміністративній
справі №НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Постанову Первомайського міського суду Луганської області від 7
серпня 2008 року по адміністративній справі №НОМЕР_1 - змінити.

Доповнити абзац
3 резолютивної частини постанови Первомайського
міського суду Луганської області від 7 серпня 2008 року по адміністративній
справі №НОМЕР_1 після слів «з ОСОБА_1» висловом «за рахунок коштів
державного бюджету України».

В іншій частині
постанову Первомайського міського суду Луганської
області від 7 серпня 2008 року по адміністративній справі №НОМЕР_1 залишити
без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України відкласти з дня закінчення судового розгляду справи на
строк п'ять днів складання судового рішення у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 5 листопада 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 10
листопада 2008 року.

Головуючий: /підпис/ В.Г.Яманко

Судді
/підпис/ Г.М.Міронова

/підпис/ К.П.Горбенко