Справа № 22-а-11464/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Ушаков Т. С.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2008 року справа №
22-а-11464/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, надана заява про розгляд справи за його
відсутністю

від відповідача:

не з'явився, повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в м.
Стаханові Луганської області

на постанову Луганського окружного адміністративного
суду

від 9
липня 2008 року

по адміністративній справі

№ 2-а-3361/08 (суддя Ушаков Т. С.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Стаханов

до

Управління Пенсійного фонду України в м.
Стаханові Луганської області

про

визнання дій незаконними, зобов'язання
здійснити виплату підвищення до пенсії за віком

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 8 січня 2008 року до Луганського окружного адміністративного суду з
позовною заявою (арк. справи 2-4) до Управління Пенсійного фонду України в м.
Стаханові Луганської області (далі по тексту - УПФУ в м. Стаханові) про
визнання незаконною бездіяльності щодо недонарахування та невиплати з 1 січня
2006 року підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», визнання незаконними дії УПФУ в м. Стаханові
щодо відмови в нарахуванні та виплати підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 року, зобов'язання УПФУ в
м. Стаханові підвищити розмір пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», зобов'язання УПФУ в м. Стаханові надалі
проводити підвищення пенсії на 30 % мінімального розміру пенсії за віком,
передбаченого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування».

Постановою
Луганського окружного адміністративного суду від 9 липня 2008 року (арк. справи
20-21) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. Суд першої інстанції визнав незаконними дії УПФУ в м. Стаханові
Луганської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення
до пенсії, як дитині війни, зобов'язав УПФУ в м. Стаханові Луганської області
здійснити виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовив за
необґрунтованістю.

Позивачем
зазначена постанова не оскаржувалася, тому відповідно до частини 1 статті 195
Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд відбувається
в межах поданої відповідачем апеляційної скарги.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти
нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

6 жовтня
2008 року позивачем через канцелярію Донецького апеляційного адміністративного
суду була надана заява про розгляд справи за його відсутністю (арк. справи 36).

Відповідач про
час, місце та дату судового розгляду були повідомлений належним чином, проте
правом бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
"Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004
року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин),
який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей
війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну
захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1
вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

ОСОБА_1 згідно
паспорту НОМЕР_1, виданого Стаханівським МВ УМВС України в Луганській області 9
грудня 1998 року (арк. справи 6), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто станом на 2
вересня 1945 року їй було 4 роки. Статус позивача як дитини війни
підтверджується посвідченням (арк. справи 7).

Позивач
зазначив, що має право на доплату до пенсії щомісячно в розмірі 30 відсотків
від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що відсутні нормативні акти згідно яких
органи Пенсійного фонду України повинні виплачувати заявлену позивачем доплату
до пенсії як дитині війни.

Колегія суддів з
приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни за 2006 - 2007 роки
зазначає наступне.

Статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям
війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17
статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20
грудня 2005 року № 3235-IV, який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, встановлено, що з метою приведення окремих норм
законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу 7 статті
5 та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України
«Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
від 19 січня 2006 року N 3367-IV, який набрав чинності з 2 квітня 2006 року,
пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»
було виключено, статтю 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» було викладено в наступній редакції: «Установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006
році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної
Ради України з питань бюджету». При цьому, Порядок надання пільг, передбачених
статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2006
році Кабінетом Міністрів України розроблено не було.

З огляду на те,
що положення статті 110 Закону України "Про державний бюджет України на
2006 рік" Конституційним Судом України до дійсного часу не визнані
неконституційними, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав дії відповідача правомірними щодо відмови у виплаті
позивачу, як дитині війни, за 2006 рік підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком та відповідно правильно відмовив в задоволенні
позову в цій частині.

Пунктом 12
статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було
зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" з урахуванням
статті 111 цього Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до статті 6
Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням
Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі
N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Таким чином,
право позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у 2007 році починається 9 липня 2007
року та закінчується 31 грудня 2007 року, проте судом першої інстанції не
вказаний період, до якого часу у позивача закінчується право на виплату
підвищення до пенсії за віком як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком у 2007 році, тому в цій частині постанова суду першої інстанції
підлягає зміні.

Стосовно
позовних вимог в частині визнання незаконними дій відповідача щодо відмови позивачу в нарахуванні та виплати підвищення
до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни» та визнання незаконною бездіяльність відповідача по недонарахуванню та
невиплати з 1 січня 2006 року підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6
Закону України «Про соціальний захист дітей війни» колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся 16 серпня 2008 року до відповідача з
заявою про виплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 1 січня
2006 року по 31 грудня 2007 року (арк. справи 8), відповідач листом від 27
серпня 2008 року (арк. справи 9) відмовив в перерахунку підвищення до пенсії за
заявою позивача, тобто мають місце протиправні дії, питання про визнання яких
протиправними ставив позивач. Суд першої інстанції визнав незаконними дії УПФУ
в м. Стаханові щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті підвищення до пенсії у розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, у період з 9 липня 2007 року,
тоді як повинен був визнати незаконними дії
УПФУ в м. Стаханові щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, у період з 9 липня
2007 року по 31 грудня 2007 року, тому в цій частині постанова суду першої
інстанції підлягає зміні. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні визнання незаконної бездіяльності
відповідача по недонарахуванню та невиплати з 1 січня 2006 року підвищення до
пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей
війни», тоді як в даному випадку мали місце протиправні дії.

Згідно частини 2
статті 3 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами
України.

Статтею 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі
передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2
статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед
людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України
передбачено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Тобто, оскільки адміністративний позов містить декілька вимог
негрошового характеру, розмір компенсації судових витрат визначається виходячи
з кількості задоволених/незадоволених позовних вимог. Як вбачається з
матеріалів справи, позивачем було заявлено три вимоги, з яких судом першої
інстанції в задоволенні однієї було відмовлено повністю, інші дві вимоги були
задоволені повністю, таким чином суд першої інстанції повинен був стягнути на
користь позивача 2 грн. 26 коп. судового збору, а не 0, 85 грн., як було
стягнуто Луганським окружним адміністративним судом.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 201 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з
помилковим застосуванням норм процесуального права, що обумовлює зміну
постанови суду першої інстанції.

Керуючись
статтею 24, частиною 1 статті 94, статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 9 липня
2008 року по адміністративній справі № 2-а-3361/08 задовольнити частково.

Постанову
Луганського окружного адміністративного суду від 9 липня 2008 року по
адміністративній справі № 2-а-3361/08 змінити.

Викласти абзац 2
резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 9 липня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-3361/08 в наступній редакції:

«Визнати
дії Управління Пенсійного фонду України
в м. Стаханові Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року незаконними».

Викласти абзац 3
резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 9 липня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-3361/08 в наступній редакції:

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.
Стаханові Луганської області здійснити
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком як дитині війни з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року».

Резолютивну
частину постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 9 липня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-3361/08 доповнити абзацом 4, виклавши в наступній редакції:

«В
інший частині позовних вимог - відмовити».

Вважати
абзаци 4, 5, 6 резолютивної частини постанови Луганського
окружного адміністративного суду від 9 липня 2008 року по адміністративній
справі № 2-а-3361/0 абзацами 5, 6, 7.

Змінити абзац 5
резолютивної частини постанови Луганського окружного
адміністративного суду від 9 липня 2008 року по адміністративній справі №
2-а-3361/08, виклавши в наступній редакції:

«Стягнути
з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 грн.
26 коп.»

В
іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 9
липня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-3361/08 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та
підписаний колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошений в судовому
засіданні 29 жовтня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко

оригіна