Справа № 22-а-12175/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Пащенко Л. В.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

3 листопада 2008 року справа №
22-а-12175/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів
Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: при секретарі
судового засідання

Міронова Г. М.
Горбенко К. П. Білоус К. І.

за участю представників:

від позивача:

не з'явився, надана заява про розгляд справи за відсутності
позивача

від відповідача:

не з'явився, надане клопотання про розгляд справи за
відсутності представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Первомайської міської ради Луганської області

на постанову Первомайського міського суду Луганської
області

від

2 вересня 2008 року

по адміністративній справі

№ НОМЕР_1 (суддя Пащенко Л. В.)

за позовом

ОСОБА_1, м. Первомайськ

до

ОСОБА_2

про

визнання дій неправомірними, стягнення недоотриманої
щорічної грошової допомоги на оздоровлення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся 12 серпня 2008 року до Первомайського міського суду Луганської
області з позовною заявою (арк. справи 1-2) до ОСОБА_2 (далі по тексту -
ОСОБА_2) про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови в виплаті
допомоги на оздоровлення в розмірі,
передбаченому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати
відповідача здійснити виплату недоплаченої суми допомоги на оздоровлення з 2006
року, стягнення з відповідача недоотриманої допомоги на оздоровлення у розмірі
5995 грн., зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати перерахунок та
виплату щорічної допомоги на оздоровлення згідно статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Позивачем 2
вересня 2008 року була надана заява про залишення без розгляду позовних вимог в
частині стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік (арк. справи
18). Ухвалою Первомайського міського суду Луганської області від 2 вересня 2008
року (арк. справи 21) позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008 рік були залишені без розгляду.

Постановою
Первомайського міського суду Луганської області від 2 вересня 2008 року (арк.
справи 22-23) позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Суд першої
інстанції зобов'язав ОСОБА_2 здійснити доплату ОСОБА_1. щоріної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік в сумі 1980 грн. за рахунок коштів Державного бюджету
України, в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, відповідачем в
апеляційній скарзі клопотання про розгляд справи за відсутності представника
відповідача.

Позивач надав
через канцелярію донецького апеляційного адміністративного суду заяву про
розгляд справи за його відсутності, просив постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила наступне.

Закон України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року, в редакції Закону
України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на
час існування спірних правовідносин, визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_1
віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи та до 10 травня 2006 року був інвалідом 3 групи, з 11 травня 2006
року є інвалідом 2 групи, що підтверджено посвідченням, довідками МСЕК (арк.
справи 3, 4, 5).

В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за 2006-2007 роки
виплачував йому компенсацію на оздоровлення, в розмірі, меншому ніж передбачено
статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки
відповідача (арк. справи 38) позивачу було сплачено щорічну допомогу на
оздоровлення за 2006 рік - 15 вересня 2006 року в розмірі 90 грн., за 2007 рік
- 10 серпня 2007 року в розмірі 120 грн.

Абзацом 2
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 6 червня 1996 року N
230/96-ВР передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам
ІІ групи в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Згідно частин 3, 5, 7
статті 48 вказаного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення,
виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

В апеляційній
скарзі відповідач зазначив, що при виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення керувався статтею 62 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», згідно якої роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті функції щодо
встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету Міністрів
України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів України
може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено, що інвалідам 2 групи виплата щорічної допомоги на
оздоровлення повинна здійснюватися в розмірі 120 грн., інвалідам 3 групи - 90
грн.

Відповідно до
статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті
92 Конституції України передбачено, що виключно законами України
визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

За частиною 2
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5
постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При розгляді
даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що вищенаведена постанова
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року була прийнята всупереч
вимог статей 48, 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому посилання скаржника
на цю постанову апеляційним судом не приймаються та оцінка правовідносин щодо
виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, здійснюється на підставі пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції
України та статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дія абзацу 3
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2006 рік в частині
виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної
плати була зупинена згідно з пунктом 37 статті 77 Законом України «Про
державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року N 3235-IV та ця
норма Конституційним судом України неконституційною не визнавалася, тому дії
відповідача щодо відмови позивачу, як інваліду 3 групи, в виплаті допомоги на
оздоровлення, виходячи з чотирьох мінімальних заробітних плат за 2006 рік є
обґрунтованими, відмова судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача недоотриманої щорічної допомоги за 2006 рік є
правильною.

При визначенні
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік апеляційний суд враховує, що
рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у
справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 30
статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19
грудня 2006 року № 489-V, яким
було зупинено на 2007 рік дію частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», внаслідок чого положення статті 48 підлягають застосуванню у 2007
році у редакції Закону України від 6
червня 1996 року N 230/96-ВР. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими
до виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та
мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані неконституційними.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виплата повинна була
здійснюватися в порядку, встановленому абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат станом
на день виплати.

За даними
відповідача позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік була
виплачена, як інваліду 2 групи, 10 серпня 2007 року в розмірі 120 грн. Тому,
сума недоплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік
складає 2080 грн. (440 грн. х 5 - 120 грн., де 440 грн. - це мінімальний розмір
заробітної плати встановлений на період з 1 липня 2007 року по 30 вересня 2007 року статтею
76 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19
грудня 2006 року № 489-V), а не
1980 грн. як помилково було визначено судом першої інстанції.

Статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Стосовно
позовних вимог позивача про визнання дій відповідача щодо відмови в виплаті
допомоги на оздоровлення в розмірі,
передбаченому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів
зазначає, що враховуючи наявність в матеріалах справи звернення позивача до
відповідача з заявою про виплату недоплаченої суми щорічної допомоги на
оздоровлення (арк. справи 7), та відповіді відповідача про відмову в виплаті
такої допомоги (арк. справи 8), колегія
суддів дійшла до висновку про наявність підстав для визнання неправомірними дії
відповідача щодо відмови в виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення
за 2007 рік в розмірі, передбаченому статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Судом першої інстанції позовні вимоги в цій частині розглянуті в
постанові не були.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою
діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Стосовно
позовних вимог позивача - зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати
виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, передбаченому статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів погоджується з відмовою
судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки в
межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене
право позивача, внаслідок чого зобов'язання відповідача в подальшому робити
виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, передбаченому статтею 48
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним, оскільки встановлює
обов'язки на майбутнє без наявності спірних правовідносин, які можуть бути в
подальшому припиненні або змінені в сторону зменшення шляхом внесення змін до закону.
Згідно частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України
провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з
вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв
оскаржувану постанову з порушенням матеріального права в частині визначення
розміру недоплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, що з
врахуванням приписів статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України
обумовлює зміну постанови суду шляхом викладення абзацу 2 резолютивної частини
постанови в новій редакції.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 у м. Первомайську Луганської області на постанову Первомайського
міського суду Луганської області від 2 вересня 2008 року по адміністративній
справі № НОМЕР_1 - задовольнити
частково.

Постанову
Первомайського міського суду Луганської області від 2 вересня 2008 року по
адміністративній справі № НОМЕР_1 - змінити.

Викласти абзац 2
резолютивної частини постанови Первомайського міського суду Луганської області
від 2 вересня 2008 року по адміністративній справі № НОМЕР_1 в наступній
редакції:

«Визнати
неправомірними дії ОСОБА_2 у м. Первомайську Луганської області щодо відмови у
виплаті ОСОБА_1, м. Первомайськ щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007 рік.

Зобов'язати
ОСОБА_2 у м. Первомайську Луганської області здійснити на користь ОСОБА_1, м.
Первомайськ виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік
в сумі 2080 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України.»

В іншій частині
постанову Первомайського міського суду Луганської області від 2 вересня 2008
року по адміністративній справі № НОМЕР_1 залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового
розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у повному
обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 3 листопада 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Постанова складена в
повному обсязі та підписана колегією суддів 6 листопада 2008 року.

Головуючий: /підпис/
В.Г.Яманко

Судді: /підпис/
Г.М.Міронова

/підпис/
К.П.Горбенко