Справа № 22-а-9918/08
Суддя: Сухарьок М.Г.
Дата ухвалення: 2008-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-9918/08
Суддя 1-ї інстанції Данилюк О.С.
Суддя -
доповідач Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 року м. Донецьк

Донецький
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Сухарька М.Г., суддів Білак С.В.,
Гаврищук Т.Г.,

при секретарі Безруковій В.М.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1.,

представник
відповідача в судове засідання не з'явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного
адміністративного суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку Ради на
постанову Ленінського районного суду м. Донецька від 29 липня 2008 року по справі
№ 2-а-53/08 за позовомОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку Ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 29 липня 2008 року визнані неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку Ради на
постанову Ленінського районного суду м. Донецька щодо відмови позивачу в
перерахунку та виплаті недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за
2001, 2002, 2003, 2004, 2005 та 2007 роки відповідно до вимог ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” та на користь ОСОБА_1
з відповідача було стягнуто заборгованість по допомозі на оздоровлення за 2001,
2002, 2003, 2004, 2005 та 2007 роки в
сумі 5774 грн.

Відповідач з постановою суду не погодився, подав
апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду прийняте з порушенням норм
процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати і прийняти
нове, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих
заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову
суду треба скасувати , виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно визначився, що відповідно до
Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон № 796-XII), передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої
груп - п'ять мінімальних заробітних
плат, інвалідам третьої групи - чотири мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Управління праці і соціального захисту населення
виплачувало позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в період з 2001 - 2004
року у розмірі 21 грн. 50 коп., яка була встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 26
липня 1996 року №836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”. В подальшому виплати збільшились, згідно
з вимогами постанови Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року № 562, з 2005 - 2007 роки у розмірі 90 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами України. Постановою №836, на яку
посилається відповідач, всупереч Закону № 796-XII, (який встановив розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно до
розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення
виплати) установлено конкретні розміри такої допомога в твердій грошовій сумі,
зокрема, - 21 грн. 50 коп. (за грошовою реформою 1996 року). Між тим, з моменту
прийняття постанов №836, 562 встановлені ними розміри щорічної допомога на
оздоровлення залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий державний бюджет.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що
виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними
актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону
України № 796-XII та Закони України Про державний
бюджет на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, тобто суд правильно задовольнив позов і
зобов'язав зробити перерахунок щорічної грошової допомоги з урахуванням
отриманих позивачем коштів.

Вимоги позивача, щодо стягнення з Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку Ради заборгованості по допомозі на оздоровлення за 2001, 2002 задоволенню не
підлягають, оскільки виплату щорічної допомоги
на оздоровлення хоча і здійснюють
органи соціального захисту населення,
але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету,
затвердженого Постановою КМУ м від 04.03.2002 року № 256. Таким чином,
позивач пред'явив позовні вимоги до
неналежного відповідача у справі і в частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2000,
2001,2002 роки колегія суддів вважає за
необхідне відмовити.

Таким
чином судова колегія вважає, що помилковим є рішення суду, в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку Ради заборгованості по допомозі на оздоровлення за 2001, 2002 роки, тобто
постанова прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184,
195, 196, 198, 202, 204, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку Ради на постанову Ленінського районного суду м.
Донецька від 29 липня 2008 року по
справі № 2-а-53/08 за позовомОСОБА_1 до
Управління праці та соціального захисту
населення Ленінської районної у м. Донецьку Ради про зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити частково.

Постанову Ленінського
районного суду м. Донецька від 29 липня 2008 року по справі
№ 2-а-53/08 - скасувати.

Позов
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними
дії Управління
праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку
Ради щодо відмови ОСОБА_1 у доплаті щорічної допомоги на
оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Зобов'язати
Управління праці
та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Донецьку Ради
здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату
недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення
за 2003, 2004, 2005, 2007
роки у розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат.

В інший
частині в задоволення позовних вимог
відмовити.

Постанова
прийнята у нарадчій кімнаті та проголошений її повний текст у судовому
засіданні 15
жовтня 2008 року.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України протягом
одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий:
Сухарьок М.Г.

Судді:
Білак С.В.

Гаврищук Т.Г.