Справа № 22-а-1242/08
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2008-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа
№ 22-а-1242/08 р.
Головуючий у першій інстанції: Чала А.П.
Доповідач: Саприкіна І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів
Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого
судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Бараненка І.І., Зайцева М.П.,

при
секретарі:
Бадріашвілі К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва
від 14.05.2007 року до Подільської районної в м. Києві державної адміністрації
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до
Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до
Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2007
року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої
інстанції та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду,
неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи,
порушення Святошинським районним судом м. Києва норм матеріального права, що є
підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно
до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, з
05.08.1980 р. по 13.08.1984 р. позивач
навчався у Львівському вищому військовому училищі.

З
13.08.1984 р. проходив військову службу у Збройних Силах в системі органів
Міністерства оборони і був звільнений з військової служби 30.05.1994 р. з
виключенням зі списків особового складу військової частини і всіх видів
забезпечення.

З
30.05.1994 р. ОСОБА_1 працював в податковій міліції ДПА України у системі
органів МВС України і 20.01.2003 р. звільнений в запас за ст. 64 "ж"
(за власним бажанням).

Позивач
вважає, що має вислугу на військовій службі 23 роки і на нього розповсюджується
пільга щодо постановки на квартирний облік на першочергове отримання житла
передбаченого п. 9 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей".

Суд
першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог прийшов до висновку,
що позивач має лише 14 років військової служби, у зв'язку з чим немає підстав
для постановки позивача та його родини на пільгову чергу квартирного обліку.

Колегія суддів приймає правову позицію
Святошинського районного суду м. Києва, виходячи з наступного:

ОСОБА_1
з 05.08.1980 р. по 13.08.1984 р. був курсантом Львівського вищого військового
училища. З 13.08.1984 р. проходив військову службу у Збройних Силах в системі
органів Міністерства оборони та 30.05.1994 р. був звільнений та виключений зі
списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення. З
30.05.1994 р. позивач працював в податковій міліції ДПА України у системі
органів МВС України і 20.01.2003 р. був звільнений з органів податкової міліції
в запас за ст.64 "ж" (за власним бажанням) Фактично, вислуга років
позивача на військовій службі складає майже 14 років, а саме: з 05.08.1980 р.
по 30.05.1994 р.

Під час
проходження військової служби 10.02.1993 р. позивач був постановлений на
квартирний облік на пільгове (першочергове) отримання житла у в/ч № 75110 у
складі сім'ї з трьох осіб, однак через один рік і три місяці, а саме 30.05.1994
р. був звільнений з військової служби.

У 1995
р. ОСОБА_1 був прописаний у квартиру 303 в будинку 64 по проспекту Правди у м.
Києві. Дана квартира належить на праві власності дружині позивача ОСОБА_2, її
матері ОСОБА_3 та неповнолітньому сину позивача ОСОБА_4, 1991 року народження.
На день розгляду справи судом першої інстанції, позивач залишався
зареєстрованим в даній квартирі.

З
29.04.1998 р. і по час розгляду справи судом першої інстанції дружина позивача
ОСОБА_2 з сім'єю у складі з чотирьох осіб перебувала в загальній черзі на
квартирному обліку у Подільській районній у м. Києві державній
адміністрації.

Після
виходу на пенсію з органів МВС України, позивач звертався до голови Подільської
районної у м. Києві державної адміністрації із заявами від 16.08.2005 р.,
05.04.2006 р., 15.03.2006 р., 01.02.2006 р. про включення його та членів його
родини до пільгової черги пенсіонерів МВС України. Дані заяви були розглянуті відповідачем та
залишені без задоволення.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він має вислугу на військовій
службі саме 23 роки, оскільки у пункті 1 Постанови КМ України № 393 від
17.07.1992 р. "Про порядок обчислення вислуги років, призначення пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей", служба в
органах Міністерства оборони і Міністерства внутрішніх справ прирівняні.

Однак, з
таким твердженням позивача суд апеляційної інстанції не може погодитись,
оскільки вказана постанова стосується обчислення вислуги років для призначення
пенсій і грошової допомоги військовослужбовцям і особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей, а не питання щодо
пільгового отримання житла.

В ст. 3 Закону України "Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
зазначені особи, які належать до
військовослужбовців, однак апеляційна інстанція знаходить за необхідним
зазначити, що в даному списку відсутні працівники податкової міліції ДПА
України.

Відповідно до ст. 12 Закону України
„Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”
військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та
члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими
приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям,
які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей
надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення
надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби.

У
зв'язку з тим, що позивач не має вислуги років на військовій службі більше 20
років, зареєстрований у Києві з 1995 року і з 1998 році перебуває на
квартирному обліку у Подільській районній у м. Києві державній адміністрації у
загальній черзі, апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої
інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову, скільки не має правових
підстав для зарахування позивача до пільгової черги на отримання житла.

Відповідно до ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду -
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного
суду м. Києва від 14.05.2007 року до Подільської районної в м. Києві державної
адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, необхідно залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.
2, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову
Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2007 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного
місяця шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: