Справа № 22-а-3806/08
Суддя: Бабенко К.А.
Дата ухвалення: 2008-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 22-а-3806/08 Головуючий суддя суду 1 інстанції
суддя -
доповідач Бабенко К.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29
жовтня 2008 року м. Київ

Київський
апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді Бабенка К.А.,

суддів: Дурицької О.М.,

Зайцева М.П.,

при
секретарі Коноваленко Т.А.,

розглянувши
в судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2007 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення в Ленінському районі м. Вінниці № 2 (Вишенька) про визнання
протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинення дій,

В С Т
А Н О В И В:

Постановою Ленінського
районного суду м. Вінниці від 16 липня 2007 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржувану Постанову та
прийняти нову постанову по суті її позовних вимог (задовольнити позов).

Заслухавши у засіданні апеляційного суду
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є учасником
війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії
НОМЕР_1, виданого 31.01.2001 (а.с. 3).

Позивачу згідно ст. 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551
(далі - Закон № 3551), надано право на отримання щорічної разової грошової
допомоги, яка повинна виплачуватися до 5 травня в розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Законом України "Про Державний бюджет України на
2004 рік" від 27.11.2003, не передбачено фінансування виплат грошової
допомоги учасникам війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004
стаття 44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік",
визнана такою, що не відповідає Конституції України.

Згідно з частиною четвертою ст. 17-1 Закону № 3551,
особи, які не отримали щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх неконституційність.

В зв'язку з тим, що Рішення Конституційного Суду України
ухвалено 01.12.2004, тобто після 30 вересня 2004 року, вимоги Позивача про
стягнення на її користь недоплачених сум щорічної разової грошової допомоги за
2004 рік є необґрунтованими і задоволенню не піддягають.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" від 23.12.2004, розмір щорічної разової
грошової допомоги для учасників війни становив 50 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005, розмір щорічної разової
грошової допомоги для учасників війни становив 50 грн.

Позивачем зазначені суми одноразової щорічної грошової
допомоги за 2005 - 2006 роки отримані, що підтверджується Довідкою виконавчого
комітету Ленінської районної ради м. Вінниця № 1272 від 22.05.2007 (а.с. 6).

Положення Закону України "Про Державний бюджет
України на 2005 рік" від 23.12.2004 та Закону України "Про Державний
бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005, неконституційними не
визнавались. Тобто, в період 2005 - 2006 років діяли нормативно-правові акти,
які мають однакову юридичну силу, а саме Закон № 3551 та Закони України
"Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23.12.2004, "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005, якими встановлено
розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам війни.

Згідно ст. 75 Конституції України, Верховна Рада України
є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування
того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання.
Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас пунктом 3 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України у справі № 18/183-97 за конституційним зверненням
ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини п'ятої статті 94 та статті 160
Конституції України (справа про набуття чинності Конституцією України) від 03
жовтня 1997 року № 4-зп зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не
може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика,
коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або
часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям
нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується
однопредметннй акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції
України, рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на
території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному
регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону
в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше, що збігається
з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в Ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 06 серпня 2008 року, у справі за позовом
ОСОБА_3 до Київського центру по нарахуванню та виплаті пенсій і допомоги та
Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва про
стягнення недоплаченої грошової допомоги та пенсії.

Крім того, Законом України "Про Державний бюджет
України на 2006 рік" від 20.12.2005 зупинено дію частини п'ятої ст. 14
Закону № 3551 на 2006 рік, відтак застосування правових норм дію яких зупинено
не допускається.

Що стосується вимог Позивача щодо зобов'язання
Відповідача виплатити на її користь недоплачених сум щорічної разової грошової
допомоги за 2007 рік є необґрунтованими і задоволенню не піддягають, оскільки,
як вірно вказав суд першої інстанції, Позивач звернулася до суду 04 червні 2007
року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції Ленінського районного суду м. Вінниці, тобто до
завершення періоду виплати зазначеної грошової допомоги, тобто, право Позивача
ще не було порушено.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у
відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 липня
2007 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195,
196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залиши без задоволення, а
Постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2007 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня складення її в повному обсязі.

Ухвалу складено у повному обсязі 03.11.2008.

Головуючий
суддя К.А. Бабенко

судді: О.М. Дурицька

М.П. Зайцев