Справа № 2-а-436/07
Суддя: Юрдига О.С.
Дата ухвалення: 2007-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-436/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2007
року

Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого
судді Юрдиги
О.С.

при
секретарі Бєлоусовій
К.О.

за
участю позивача, представника
відповідача Стукало М. С. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання
рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни
та учасників бойових дій УМВС України в Тернопільській області протиправним та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Тернопільській області про визнання рішення комісії
з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни та учасників
бойових дій УМВСУ в Тернопільській області № 2/7-Н-2 від 11.07.2007 року
протиправним та зобов'язати комісію визнати його учасником бойових дій і видати
йому посвідчення встановленого зразка,
посилаючись на те, що проходячи
службу у Львівському пожежно-технічному училищі МВС СРСР він з 21 лютого 1989
році у складі першого батальйону,
сформованого з числа курсантів та офіцерів училища за рішення Уряду СРСР
та розпорядження МВС СРСР був направлений на службу для виконання завдань по
охороні громадського порядку на території республік Закавказзя. У зазначений
період на території республік Азербайджан та Вірменії, зокрема в Нагірно-Карабахській автономній
області відбувся збройний конфлікт між вірменським та азербайджанським
населенням, для припинення якого були
введені підрозділи МВС СРСР, під час
проходження служби, ним в бойовій
екіпіровці з автоматом та з правом його застосування, виконувалися завдання по охороні державних
установ, військ5ових комендатур, територіальної оборони населених пунктів, осіб партійно-радянського та господарського
активу, а також брав участь у військових
операціях, у вилученні зброї, забезпечував громадський порядок у населених
пунктах, в зв'язку з цим ним була подана
заява до УМВСУ в Тернопільській області про визнання його учасником бойових
дій, однак цією комісією було відмовлено
у визнанні його учасником бойових дій УМВСУ в Тернопільській області
Львівського пожежно-технічного училища.

Позивач
в судовому засіданні позов підтримав, з
мотивів викладених в позовній заяві і просить його задоволити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав, оскільки рішення комісії ґрунтується на
постанові Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про
організаційні заходи щодо застосування Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та просить у його задоволенні відмовити,
як безпідставний і не обґрунтований.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає,
що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Позивач
ОСОБА_1 в 1987 році поступив та в 1989 році закінчив Львівське пожежно-технічне
училище №15 (диплом серії НТ-І № НОМЕР_1,
виданий 28.09.1989р.).

Відповідно
до наказу Львівського пожежно-технічного училища № 15 від 10.02.1989 року „Про
створення тимчасового батальйону для виконання завдання МВС СРСР в
Закавказькому регіоні",
ОСОБА_2відряджений в

республіки
Закавказзя для виконання завдань,
пов'язаних з охороною громадського порядку.

Згідно
довідки Львівського державного університету безпеки життєдіяльності № 4/913, виданої 26.06.2007 року, в Львівському пожежно-технічному училищі №
15, в 1989 році навчався тільки один
курсант з прізвищем ОСОБА_1: ОСОБА_1

Згідно
наказу Львівського пожежно-технічного училища № 17 від 20.02.1989 року „Про
передислокацію збірного батальйону училища в м.
Казах Азербайджанської РСР для несення служби по охороні громадського
порядку", вказаний батальйон був
передислокований в м. Казах
Азербайджанської РСР.

Згідно
наказу Львівського пожежно-технічного училища № 39 від 03.05.1989 року „По
особовому складі", вбачається
повернення позивача ОСОБА_1 з службового відрядження.

Відповідно
до рішення комісії з питань розгляду матеріалів № 2/7-Н-2 від 11.07.2007
року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у
наданні статусу учасника бойових дій УМВСУ в Тернопільській області.

Відповідно
до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 08.02.1994 року № 63 „Про організаційні заходи щодо застосування
Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
в переліки держав, де проводились
бойові дії включено і інші країни з грудня 1979 року.

Є
загальновідомими факти, що в
період, що передував відокремленню
колишніх союзних республік СРСР та створення на їх території незалежних
держав, а саме з 1988 року по 1991 рік а
СРСР, зокрема в кавказьких республіках
виникали непоодинокі етнічні конфлікти,
що супроводжувались збройними сутичками. Збройні сили СРСР і органи
внутрішніх справ в даних регіонах виконували бойові завдання, метрю яких були захист мирного населення та
приборкання конфліктуючих сторін. На час існування СРСР та партійної
ідеології, яка панувала в той період, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові
дії, і реальна інформація про їх
трагічні наслідки замовчувалась.

Хоча
Азербайджан не включений в перелік держав і періодів бойових дій на їх
території, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 „Про організаційні заходи
щодо застосування Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", при розгляді справи встановлено, що позивач виконував завдання в умовах
збройних конфліктів в Нагірно-Карабахській автономній області із застосуванням
вогнепальної зброї і піддавав ризику своє життя та здоров'я.

В
постанові Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 „Про
організаційні заходи щодо застосування Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" є примітка, що бойові дії
велися і в інших країнах після грудня 1979 року, інформацію про участь в них надає Генеральний
штаб Збройних Сил колишнього СРСР відносно військових фахівців. Щодо осіб
начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які приймали участь в бойових діях, питання отримання інформаційних документів
законодавством не передбачено.

Відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 року,
учасниками бойових дій визнаються особи,
які працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії і брали
участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

Судом
встановлено, що позивач перебував у
відрядженні в Азербайджанській РСР, де в
цей період велися бойові дії і брав участь у військових операціях.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що рішення комісії з питань розгляду
матеріалів про визнання учасника війни та бойових дій УМВСУ в Тернопільській

області
є протиправним і слід зобов'язати комісію визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій
і видати йому посвідчення встановленого зразка.

На
підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 17,
50, 86, 158,
160, 162, 186 Кодексу Адміністративного Судочинства
України, Законом України „Про статус
ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" від 22.10.1993 року,
постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 „Про
організаційні заходи щодо застосування Закону України „Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги
задовольнити.

Визнати
протиправним рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання права
учасників війни та учасників бойових дій УМВСУ в Тернопільській області від
11.07.2007 року про відмову в наданні ОСОБА_1статусу учасника бойових дій.

Зобов'язати
комісію з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни та
учасників бойових дій УМВСУ в Тернопільській області визнати ОСОБА_1учасником
бойових дій і видати йому посвідчення встановленого зразка.

постанова
суду першої інстанції може бути оскаржена шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.