Справа № 22-а-4241/08
Суддя: Бараненко І.І.
Дата ухвалення: 2008-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 року
місто Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Бараненка І.І.,

суддів: Коваля М.П.,

Маслія В.І.,

при секретарі судового засідання - Калініній Л.М.,

за участю: представника позивача - Ткаченка П.В., представників
відповідачів - Мартинова К.В., Суботи О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі міста Києва на постанову Господарського суду міста
Києва від 1 червня 2007 року в адміністративній справі №33/509-29/273-А за
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийон» до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі міста Києва, Державного казначейства
України, Головного управління Державного казначейства України в місті Києві про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетної
заборгованості з податку на додану вартість,

в с т а н о в и в :

У вересні 2004
року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кийон» звернулося до
Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій посилаючись на
положення ст.ст.7, 8 Закону України «Про податок на додану вартість», Положення
про Державне казначейство України, затверджене постановою Кабінету Міністерства
України від 31.07.1995р. №590, Порядок відшкодування податку на додану
вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та
Головного управління Державного казначейства України від 02.07.1997р. №209/72
(в редакції від 21.05.2001р. №200/86), інші норми права, просило визнати
недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва від 22.06.2004р. за №694/23-4/24097174 та
стягнути з Державного бюджету України через територіальне відділення державного
казначейства України у Шевченківському районі міста Києва бюджетну заборгованість
з податку на додану вартість у розмірі 20127 527,00 грн. за період квітня 2004
року.

Постановою Господарського суду міста Києва від 1 червня 2007 року позов
задоволено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин
норми ст.ст.19, 61 Конституції України, ст.ст.1, 2, 7, 8, 10 Закону України
«Про податок на додану вартість», ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні», п.4.1 Порядку відшкодування податку на
додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації
України та Головного управління Державного казначейства України від
02.07.1997р. №209/72 (в редакції від 21.05.2001р. №200/86) та, враховуючи
обставини встановлені постановою Господарського суду міста Києва від
30.11.2005р. у справі №11/306 за позовом Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю
«ПромТехІмпЕкс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийон» про визнання
недійсним правочину (договору), яке набрало законної сили, і на підставі
зазначених норм права та встановлених судом обставин дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач - Державна податкова інспекції у
Шевченківському районі міста Києва, посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, а саме, на неправильне застосування зазначених вище нормативно-правових актів, а
також на невідповідність висновків суду обставинам справи щодо товарності
операції за договором позивача з контрагеном і, відповідно, недійсності угоди,
просить скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 1 червня 2007
року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, зміст судового рішення і
апеляційної скарги, пояснення представників відповідачів в підтримку вимог
апеляційної скарги, заперечення представника позивача та, перевіривши доводи
апеляції, пояснень і заперечень представників сторін наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Акту №355/23-4/24097174 від
22.06.2004р. «Про результати документальної перевірки правильності обчислення
та своєчасності внесення до бюджету сум податку на додану вартість ТОВ «Кийон»
за період квітень 2004р.» Державною податковою інспекцією у Шевченківському
районі міста Києва було прийняте податкове повідомлення-рішення від 22.06.2004р.
за №694/23-4/24097174, яким зменшено заявлену до відшкодування за квітень 2004
року суму податку на додану вартість у розмірі 24250032,00 грн.

У зазначеному Акті перевірки відповідач дійшов висновку про порушення
позивачем п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»,
в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування за квітень 2004 року,
виходячи з наступного.

На підставі договору на комісійне обслуговування №26/04 від 26.04.2004р.,
укладеного з ТОВ «Українська промислова експортна компанія» та
зовнішньоекономічного контракту №В-04 від 27.04.2004р. ТОВ «Українська
промислова експортна компанія» з KORAL ENTERPISES.INC (США) у квітні 2004 року позивач експортував
біологічно активну добавку «Еректіум форте» на загальну суму 121425596,00 грн.
в кількості 1161400 шт. Постачальником біологічно активної добавки по першому
ланцюгу є ТОВ «ПромТехІмпЕкс».

Вказана продукція була придбана згідно договору №23/04 від 23.04.2004р, акт
прийому-передачі товару №1 від 26.04.2004р. ТОВ «ПромТехІмпЕкс» виписанло
податкову накладну №5 від 26.04.2004р. на загальну суму 145500192,00 грн., в
т.ч. ПДВ - 24250032,00 грн.

За договором комісії, укладеним між ТОВ «ПромТехІмпЕкс» та ТОВ «Реал-5»,
ТОВ «ПромТехІмпЕкс» надає сировину для виробництва, а комісіонер - ТОВ «Реал-5»
забезпечує виготовлення біологічно активної добавки «Еректіум форте».

Постачальником сировини для виготовлення біологічно-активної добавки є ТОВ
«Укрфармед», ПП «Укрєвросвіт», ПП «Рік і К», ПП «Студія ЕнЕрДжи», фізична особа
ОСОБА_2., фізична особа ОСОБА_1., ТОВ «Альфо Консалтинг Груп», ПП
«Інжбудсервіс».

Постачальником по другому ланцюгу ТОВ «Укрфармед» є ТОВ «Інтерспецмед», ТОВ
«Медресурс». Постачальником по другому ланцюгу ПП «Укрєвросвіт» є ПП «Інтер'єр
і Ко».

Згідно матеріалів зустрічної перевірки постачальником ТОВ «Інтерспецмед»
суми ПДВ по податковій накладній №10 від 02.10.2003р. на загальну суму 61538508
грн., в т.ч. ПДВ 10256 418,07 грн. не включені до декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2003 року.

На підставі викладених обставин відповідач дійшов висновку, що до бюджету
податок на додану вартість підприємством-постачальником не сплачувалось, а
податкові накладні виписані всупереч Закону України «Про податок на додану
вартість».

З таким висновком суд першої інстанції обґрунтовано не погодився виходячи з
наступного.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (надалі - Закон), податковий кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.5.1
п.7.5 ст.7 Закону передбачено, що датою виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;
або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як
різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та
сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 не дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Таким чином, підприємство несе фінансову відповідальність лише у разі
відсутності податкових накладних на момент проведення перевірки.

В матеріалах справи наявна податкова накладна №5 від 26.04.2004р., яка має
всі необхідні реквізити передбачені Законом України «Про податок на додану вартість», а тому
формування позивачем податкового кредиту по факту отримання податкової
накладної від постачальника повністю відповідає вимогам Закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції
про те, що посилання Держаної податкової інспекції у Шевченківському районі
міста Києва на несплату контрагентами позивача по ланцюгу податкових
зобов'язань до бюджету не береться до уваги, оскільки для віднесення
відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту в
розумінні Закону України «Про податок на додану вартість» не передбачена така
умова, як сплата цих сум до бюджету.

Покупець товару не сплачує при придбанні товару податок
до бюджету, він його сплачує у складі ціни за товар. Крім того, позивач не може нести відповідальність за всі підприємства в ланцюгу в
процесі здійснення господарської діяльності, оскільки це також не передбачено
чинним законодавством України.

Невиконання контрагентами обов'язку по сплаті податку до бюджету тягне
відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а не позивача,
оскільки у відповідності до ст.61 Конституції України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню враховується у зменшення
суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди
(у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Як вбачається з
матеріалів справи, за результатами господарської діяльності позивача у квітні
2004 року утворилось від'ємне значення між сумою податкових зобов'язань та
сумою податкового кредиту з ПДВ, що відображено в податковій декларації з
податку на додану вартість за квітень 2004 року, поданої позивачем до державної
податкової інспекції.

За змістом
п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.2.2
«Порядку відшкодування податку на додану вартість», затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного
казначейства України від 02.07.1997р. №209/72 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.07.1997р. за №263/2067, які були чинними на час подання
позивачем податкової звітності, підставою для отримання бюджетного
відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За
бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або
частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника
податку відображається в податковій декларації.

Згідно п.8.1
ст.8 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції на час здійснення
позивачем господарських операцій та подання ним податкової звітності) платник
податку, який здійснює операції з вивезення (пересилання) товарі (робіт,
послуг) за межі митної території України (експорт) і подає розрахунок
експортного відшкодування за наслідками податкового місяця, має право на
отримання такого відшкодування протягом 30 календарних
днів з дня подання такого розрахунку.

Як встановлено
судом першої інстанції, доказів які б свідчили про повернення або неприйняття
податкової декларації позивача за квітень 2004 року відповідачем не надано.

Відповідно до
п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» суми, що
не відшкодовані платнику податку у встановлений законом строк, вважаються
бюджетною заборгованістю.

Згідно з
п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону України «Про податок на додану вартість», податок
на додану вартість обчислюється за нульовою ставкою щодо операцій з продажу
товарів, що були вивезені (експортовані) платником податку за межі митної
території України. Товари вважаються вивезеними (експортованими) платником податку за межі митної території України в
разі, якщо їх вивезення (експортування) засвідчене належно оформленою митною
вантажною декларацією.

Як вбачається з
матеріалів справи, між позивачем і ТОВ «Українська промислова експортна
компанія» укладено договір комісії №26/4 від 26.04.2004р. відповідно до умов
якого позивач доручив ТОВ «Українська промислова експортна компанія» вчинити
від імені позивача угоду з продажу біологічно активних добавок «Еректум форте»
за межі України. Згідно специфікації №1 від 26.04.2004р. та акту
прийому-передачі від 28.04.2004р. позивач передав ТОВ «Українська промислова
експортна компанія» на комісію біологічно активні добавки «Еректіум форте» в
кількості 1161400 упаковок на загальну суму 121366 300,00 грн.

На виконання
умов зазначеного Договору ТОВ «Українська промислова експортна компанія»
укладено контракт №В-04 від 27.04.2004р. з компанією «KORAL ENTERPRISES,INC», специфікацію №1 від
27.04.2004р., додаткову угоду №1 від 27.04.2004р., додаткову угоду від
27.04.2004р. Також ТОВ «Українська промислова експортна компанія» укладено
догорів про надання транспортних послуг від 27.04.2004р. з СПД ОСОБА_3,
відповідно до якого СПД ОСОБА_3 здійснив перевезення вантажу за маршрутом
Київ-Гостомель та договір авіаперевезення №24/04 від 24.04.2004р. з компанією «STYRON TRADING INC» на здійснення транспортування вантажу за маршрутом Гостомель-Дамаск.

Вантажна митна
декларація, надана позивачем, має особисту номерну печатку інспектора митниці,
що здійснював митне оформлення товару, напрямок переміщення предметів
(експорт), найменування митного органу,
в зоні якого розташовано пункт пропуску на митному кордоні, а також
відмітку про фактичне перетинання 29.04.2004р. митного кордону України
експортованим товаром.

Відповідно до
п.8.3 ст.8 Закону України «Про податок
на додану вартість», що був чинним на час здійснення експортної операції, у
разі коли платник податку здійснює вивезення (експортування) товарів (робіт,
послуг), отриманих від іншого платника податку на умовах комісії, консигнації,
доручення або інших видів договорів, які не передбачають переходу права
власності на такі товари (роботи, послуги) від такого іншого платника податку
до експортера, право на отримання експортного відшкодування має такий інший
платник податку.

Враховуючи те,
що на підтвердження факту вивезення (експортування) товарів позивачем надана
належним чином засвідчена митна декларація, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача про безтоварність операції з
продажу біологічно активної добавки «Еректіум форте».

Крім цього,
згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини встановлені судовим рішення в
адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому також є
безпідставними доводи відповідача про безтоварність операції з продажу
біологічно активної добавки «Еректіум форте» внаслідок відсутності висновку
державної санітарно-епідеміологічної експертизи на готову продукцію, а також
висновку територіальної епідеміологічної станції про відповідність приміщень по
виготовленню продукції санітарно-гігієнічним вимогам спростовані при вирішенні
адміністративної справи №11/306 про визнання недійсним правочину, оформленого
договором №23/04 від 23.04.2004р., оскільки постановою Господарського суду
міста Києва від 30.11.2005р. у справі №11/306 за позовом Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі міста Києва до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПромТехІмпЕкс», Товариства з обмеженою відповідальністю
«Кийон» про визнання недійсним правочину (договору купівлі-продажу №23/04 від
23.04.2005р.) у задоволенні позову відмовлено.

Враховуючи
викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про
правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану
вартість в сумі 24250032,00 грн. та право позивача на відшкодування податку на
додану вартість в сумі 20127527,00 грн.

Отже, суд першої
інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та відповідні їм
правовідносини і вірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального
та процесуального права, а тому колегія суддів вважає наведені в апеляційній
скарзі доводи необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Господарський суд міста Києва правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а
постанову суду - без змін.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний адміністративний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі
міста Києва залишити без задоволення, а постанову Господарського суду міста
Києва від 1 червня 2007 року в адміністративній справі №33/509-29/273-А - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може
бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом
одного місяця з дня складення цієї ухвали у повному обсязі.

Головуючий
підпис
І.Бараненко

Судді:
підпис М.Коваль

підпис В.Маслій

ДАНУ УХВАЛУ СКЛАДЕНО У ПОВНОМУ
ОБСЯЗІ 16 ЖОВТНЯ 2008 РОКУ