Справа № 22-а-9579/08
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2008-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - суддя Мірошниченко М. А.
Суддя-доповідач - Яманко В. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2008 року справа №
22-а-9579/08

зал судового
засідання № 2 у приміщенні суду за адресою:
м. Донецьк, бул. Шевченка, 26, 3 корпус

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного
суду у складі:

головуючого судді:
Яманко В. Г.

суддів:
Міронова Г. М.

Горбенко К. П.

при секретарі судового засідання

Білоус К.
І.

за участю представників від

позивача: ОСОБА_1
- особисто відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка на постанову Гірницького районного суду
м. Макіївки Донецької області від 26 травня
2008 року по адміністративній
справі № 2-а-29/08 (суддя Мірошниченко М. А.) за позовом ОСОБА_1,
м. Макіївка до Управління праці та соціального захисту населення
Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка про визнання
дій неправомірними, стягнення
недоплачених сум на оздоровлення за 2003-2005, 2007 роки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся 3 березня 2008 року до Гірницького
районного суду м. Макіївки Донецької області з позовною заявою (арк.
справи 1-2) до Управління праці та соціального захисту населення Гірницької
районної адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка (далі по тексту -
УПСЗН Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради) про визнання
дій УПСЗН Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради
неправомірними, стягнення з УПСЗН Гірницької районної адміністрації Макіївської
міської ради недоплачених сум на оздоровлення за 2003-2007 роки, зобов'язання
УПСЗН Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради в подальшому
здійснювати виплати на оздоровлення в повному обсязі згідно статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з послідуючим їх збільшенням відповідно зі змінами
діючого законодавства.

Позивачем 26 травня 2008 року була надана заява про
залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення з відповідача
щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік (арк. справи 28). Ухвалою від 26
травня 2008 року (арк. справи 29) судом першої інстанції заява позивача була
задоволена, позовна заява в частині стягнення щорічної допомоги на оздоровлення
за 2006 рік залишена без розгляду.

Постановою Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 26 травня 2008 року (арк. справи 30-33) позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю. Суд першої інстанції визнав
неправомірними дії УПСЗН Гірницької районної адміністрації Макіївської міської
ради щодо відмови у виплаті грошової суми на оздоровлення, стягнув з УПСЗН Гірницької
районної адміністрації Макіївської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриману
щорічну допомогу за 2001-2005 роки та 2007 рік в розмірі 5841 грн. 60 коп. за
рахунок Державного бюджету України. Також, суд першої інстанції зобов'язав
УПСЗН Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради здійснити
виплати на оздоровлення в повному обсязі, дотримуючись термінів, згідно статті
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» з послідуючим їх збільшенням відповідно зі
змінами діючого законодавства.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту
з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Позивач під час
судового розгляду проти апеляційної скарги заперечував.

Відповідач про
час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, проте
правом бути присутнім на судовому розгляді не скористався.

Колегія суддів,
заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу,
встановила наступне.

Закон України
«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року в редакції Закону
України № 2001-ХІІ від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на
час існування спірних правовідносин, визначає основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення
категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту потерпілого населення.

ОСОБА_1,
віднесений до 2 категорії учасників ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 виданим 15 вересня
2003 року (арк. справи 3).

В обґрунтування
позовних вимог в частині стягнення недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення позивач посилається на те, що відповідач за період 2003 - 2005,
2007 роки виплатив допомогу на оздоровлення в розмірі, меншому ніж передбачено
законодавством.

Згідно довідок
відповідача (арк. справи 6-7) позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії було сплачено щорічну допомогу на
оздоровлення: за 2003 рік - 10 червня 2003 року в розмірі 26 грн. 70 коп., за
2004 рік - 28 грудня 2004 року в розмірі 26 грн. 70 коп., за 2005 рік - 19
жовтня 2005 року в розмірі 100 грн., за 2007 рік - 16 серпня 2007 року в
розмірі 100 грн.

Абзацом 4
частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на час
виплат) передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Згідно частин 3,
5, 7 статті 48 вказаного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення,
виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент
встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної
заробітної плати визначається на момент виплати.

Пунктами 1, 3
Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій
з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року N 256 з наступними змінами, передбачено, що вказаний Порядок
визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів
з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету та головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року N 1687 були внесені
зміни до вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002
року № 256 та затвердженого нею Порядку про покладення на управління праці та
соціального захисту населення додаткових завдань щодо ведення персоніфікованого
обліку, нарахування та сплати передбачених законодавчими актами пільгових
виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 16
травня 2008 року № 279-VI постанови Кабінету Міністрів України набирають
чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими
постановами, але не раніше дня їх опублікування. Постанова Кабінету Міністрів
України від 29 жовтня 2003 року N 1687 була опублікована 14 листопада
2003 року в Офіційному віснику України
N 44.

Таким чином,
зважаючи на виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 рік 10 червня 2003 року, на цей час функції по
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення згідно статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» управлінням праці та соціального захисту населення ще не були додані, тому висновок суду першої
інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині не є вірним.

Колегія суддів з
огляду на наведену постанову Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2003 року
N 1687 зазначає, що не приймає доводів скаржника стосовно того, що управління
праці та соціального захисту з моменту прийняття вказаної постанови не є належними
відповідачами в справах щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення,
оскільки статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за
рахунок державного бюджету, а управління праці та соціального захисту населення
стосовно виплат щорічної допомоги на оздоровлення є розпорядниками бюджетних
коштів в розумінні пункту 36 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

В апеляційній
скарзі відповідач зазначив, що при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення
керувався статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої роз'яснення
порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами
та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно
від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Проте, в цій статті
функції щодо встановлення розміру щорічної допомоги на оздоровлення Кабінету
Міністрів України не делеговані, а лише зазначено про те, що Кабінет Міністрів
України може затвердити порядок застосування передбачених законом пільг.

Крім того,
скаржник посилається як на підставу виплат на підпункт «є» пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою була
встановлена виплата щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі 2670 тис. крб. (26
грн. 70 коп.). Вказана постанова була прийнята Кабінетом Міністрів відповідно
до Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої постановою
Верховної Ради України від 11 жовтня 1995 року № 373/95-ВР, яка визначала
одночасно з бюджетом конкретний план дій лише на 1996 рік. Крім того, підпункт
"є" пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836 втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року N
562.

Постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії виплата щорічної допомоги на оздоровлення
повинна здійснюватися в розмірі 100 грн.

Відповідно до
статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

За частиною 2
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 5
постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року
визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При розгляді
даної категорії спору апеляційним судом встановлено, що вищенаведені постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 та № 562 від 12 липня
2005 року були прийняті всупереч вимог статей 48, 62 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тому посилання скаржника на ці постанови апеляційним судом не
приймаються та оцінка правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на
оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
здійснюється на підставі пункту 1
частини 1 статті 92 Конституції України та статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно довідки
відповідача (арк. справи 6, 7) позивачу було виплачено за 2004 рік щорічну
допомогу на оздоровлення 28 грудня 2004 року в сумі 26 грн. 70 коп., в той час
як за статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції на день виплати)
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії повинна
була сплачуватися щорічна допомога на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, визначених на день виплати.

Так, згідно
статті 89 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» № 1344-ІV
від 27 листопада 2003 року у редакції Закону України № 1801- ІV від 17 червня
2004 року з 1 вересня 2004 року по 31 грудня 2004 року розмір мінімальної
заробітної плати становив 237 грн. на
місяць, тому розмір недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2004 рік
складає 1158 грн. 30 коп. (237 грн. х 5 - 26 грн. 70 коп.), а не 1283 грн. 30
коп. (1310 грн. - 26 грн. 70 коп.), як помилково визначено судом першої
інстанції.

За 2005 рік
відповідачем позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, щорічну допомогу на оздоровлення було виплачено
19 жовтня 2005 року в розмірі 100 грн., тому сума недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2005 року складає 1560 грн. (332 грн. х 5 -100
грн., де 332 грн. - мінімальний розмір заробітної плати встановлений з 1 вересня 2005 року по 31
грудня 2005 року статтею 83 Закону України «Про Державний бюджет України на
2005 рік» № 2285-ІV від 23 грудня 2004 року, як і було правильно визначено
судом першої інстанції.

При визначенні
щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік апеляційний суд враховує, що
рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у
справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 30
статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”, яким було
зупинено на 2007 рік дію частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», внаслідок чого положення статті 48 підлягають застосуванню у 2007
році.

Рішення
Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України,
остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції правильно визначився з тим, що виплата
повинна була здійснюватися в порядку, встановленому абзацом 4 частини 4 статті
48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат станом на день виплати.

За даними
відповідача (арк. справи 6, 7) щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік
позивачу була виплачена 16 серпня 2007 року в розмірі 100 грн. Таким чином,
сума несплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік складає 2100
грн. (440 грн. х 5- 100 грн., де 440 грн. - розмір мінімальної заробітної
плати, встановлений з 1 липня 2007 року по 30 вересня 2007 року статтею 76 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року № 489-V), як і було
правильно визначено судом першої інстанції.

Статтею 63
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших
джерел, не заборонених законодавством.

Стосовно
посилання відповідача на пропущення позивачем строку для звернення до
адміністративного суду з позовною заявою, встановленого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що оскільки
предметом спору є виплата допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, до спірних правовідносин
застосовуються приписи частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно якої для захисту прав, свобод та інтересів особи
цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду. Так, пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону
України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено, що держава бере на себе відповідальність
за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження
здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи. Частиною 1 статті 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 8 лютого 1995 року №
39/95-ВР передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної
шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності.
Пунктом 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не
поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Колегія суддів
не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування для
здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в
межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів
з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою
діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Вимоги позивача
про застосування на майбутнє приписів статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» судом
не задовільняються, оскільки судові рішення приймаються виходячи з існуючих
правових норм у поточному стані, які в подальшому можуть бути змінені або
скасовані. Встановлення судом обов'язків суб'єктів владних повноважень на
майбутнє протирічить вимогам частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного
судочинства України, за якою провадження в адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з
вищевикладеного, з врахуванням приписів частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв
оскаржувану постанову з порушенням матеріального права, що обумовлює скасування
постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови з частковим
задоволенням позовних вимог у відповідності до норм права, застосованих при
вирішенні цього спору, для забезпечення захисту прав та інтересів фізичної
особи від порушень з боку суб'єкту владних повноважень.

Керуючись
статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту
населення Гірницької районної адміністрації Макіївської міської ради, м.
Макіївка на постанову Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області
від 26 травня 2008 року по адміністративній справі № 2-а-29/08 - задовольнити
частково.

Постанову
Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 26 травня 2008
року по адміністративній справі № 2-а-29/08 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, м. Макіївка до
Управління праці та соціального захисту населення Гірницької районної
адміністрації Макіївської міської ради, м. Макіївка про визнання дій
неправомірними, стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2003-2005, 2007
роки, зобов'язання в подальшому здійснювати щорічної допомоги на оздоровлення
згідно з статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з послідуючим збільшенням
у відповідності до змін діючого законодавства - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення Гірницької районної адміністрації
Макіївської міської ради, м. Макіївка щодо відмови в виплаті ОСОБА_1, м.
Макіївка щорічної допомоги на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення Гірницької районної адміністрації Макіївської
міської ради, м. Макіївка на користь ОСОБА_1, м. Макіївка недоплачену щорічну
допомогу на оздоровлення за 2004, 2005, 2007 роки на загальну суму 4818 грн. 30
коп., з якої за 2004 рік - 1158 грн. 30 коп., за 2005 рік - 1560 грн., за 2007
рік - 2100 грн., за рахунок коштів Державного бюджету України.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

На підставі
частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з
дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового
рішення у повному обсязі.

Вступна та
резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій
кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 вересня 2008 року.

Постанова
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 22
вересня 2008 року.

Головуючий:
В.Г.Яманко

Судді:
Г.М.Міронова

К.П.Горбенко

З оригіналом
згідно:

Суддя
В.Г.Яманко